Номер провадження: 22-ц/813/1647/25
Справа № 523/4609/24
Головуючий у першій інстанції Далеко К.О.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

на ухвалу Суворовського районного суду міста Одеси від 17 травня 2024 року

у справі за скаргою боржника ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Приморський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач: ОСОБА_2 , боржники: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Історія справи

У березні 2024 року боржник ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, заінтересовані особи: Приморський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач: ОСОБА_2 , боржники: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , якою просила визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Разумної - Гайдук Анни Борисівни від 18.10.2023 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 про примусове виконання виконавчого листа № 523/14221/16-ц, виданого 15.08.2023 року про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 549874,00 грн.

В обґрунтування скарги, ОСОБА_1 зазначила, що заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28.03.2017 року у справі № 523/14221/16-ц позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення боргів за договорами позики - задоволено.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо померлого ОСОБА_5 . Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 512/2018. Спадкоємцями померлого, які прийняли спадщину, є ОСОБА_1 (дружина померлого), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (син померлого), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (син померлого), ОСОБА_4 (мати померлого).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05.09.2018 року у справі № 523/14221/16-ц заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси - скасовано, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.04.2019 року до участі у справі № 523/14221/16-ц в якості відповідачів залучено спадкоємців померлого ОСОБА_5 : ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , діючу в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15.06.2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у справі № 523/14221/16-ц позов ОСОБА_2 було задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 та малолітнього сина ОСОБА_6 , на користь ОСОБА_2 , заборгованість за договором позики від 23 жовтня 2013 року у розмірі 140 000 грн, відсотки по договору позики від 23 жовтня 2013 року в розмірі 14 000 грн, інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 157291,00 грн, за договором позики від 23 листопада 2013 року у розмірі 157990,00 грн, відсотки за договором позики від 23 листопада 2013 року у розмірі 80593,00 грн, як спадкоємців ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах вартості прийнятого у спадщину майна.

15 серпня 2023 року Суворовським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист, на виконання постанови Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у справі №523/14221/16-ц.

Проте, виданий Суворовським районним судом м. Одеси виконавчий лист не містить інформації, в якій частині необхідно виконати судове рішення щодо ОСОБА_1 . Разом із тим, положення ст. 1282 ЦК України передбачають, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі який відповідає його частці у спадщині. Тобто, внаслідок ухвалення рішення суду, на виконання якого 15.08.2023 року був виданий виконавчий лист, у кожного з відповідачів виник обов`язок сплатити на користь ОСОБА_2 по частці від стягненої суми, а саме по 137468,50 грн.

Постановою головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Разумної - Гайдук Анни Борисівни від 18.10.2023 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 про примусове виконання виконавчого листа № 523/14221/16-ц, виданого 15.08.2023 року про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 549874,00 грн.

Заявник вважає наведену постанову незаконною та необґрунтованою. Виконавчий лист виданий 15 серпня 2023 року Суворовським районним судом м. Одеси, на виконання постанови Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у справі №523/14221/16-ц не відповідав вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема: у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

На думку заявника, вищенаведений виконавчий лист повинен був бути повернутий стягувачу, на підставі ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо строків звернення до суду, то заявник зазначила, що копію оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження вона не отримувала, оскільки з 06.08.2022 року проживає на території Французької республіки. З зазначеною постановою представник ОСОБА_1 адвокат Шаркова Н.Р. ознайомилась 27 лютого 2024 року, підчас ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_1, що підтверджується її розпискою.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 17 травня 2024 року скарга боржника ОСОБА_1 заінтересовані особи: Приморський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач: ОСОБА_2 , боржники: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження - задоволена.

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Разумної - Гайдук Анни Борисівни від 18.10.2023 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 про примусове виконання виконавчого листа № 523/14221/16-ц, виданого 15.08.2023 року про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 549874,00 грн.

Ухвала суду вмотивована тим, державний виконавець не може самостійно визначати солідарність стягнення боржників, і покладення лише на одного боржника ОСОБА_1 відповідальності за борг у загальному розмірі 549874,00 грн, без визначення її частки у спадщині та пропорційності покладеної суми боргу частці у спадщині, прямо суперечить ст. 1282 ЦК України. Суд також, виходив з того, що усунення наведених обставин, без скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 18.10.2023 року, неможливе, та її скасування не порушить прав стягувача ОСОБА_2 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Приморський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, просить оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга вмотивована тим, що виконавчий документ №523/14221/16-ц від 13.07.2023 року відповідає всім вимогам передбаченим частиною першою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», тому відділ вважає постанову про відкриття ВП № НОМЕР_1 законною та обґрунтованою.

В скарзі наголошується, що боржнику виконавцем направлялась постанова про відкриття виконавчого провадження, що підтверджується копією реєстру відправки та копією конвенту з поміткою про повернення. Також, зазначається, що «не направлення» та «не отримання» постанови про відкриття виконавчого провадження не є тотожними, адже отримання поштового відправлення інколи залежить від волевиявлення адресата. Отже, на думку скаржника, боржник був належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, і постанова про відкриття виконавчого провадження та інші документи виконавчого провадження ним не оскаржувалися.

Щодо визначення, в якій частині необхідно виконати рішення зауважується, що це питання вирішує тільки суд чи експертна комісія.

Крім того, в скарзі зазначається, що для визначення вартості прийнятого у спадщину майна у свою чергу головним державним виконавцем зроблено відповідний запит до нотаріуса.

23.04.2024р. на адресу Приморського відділу надійшла відповідь, державного нотаріусу Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одесі - Яни Ласурії, у якій зазначається, що в матеріалах спадкової справи відсутні належним чином засвідчені копії документів, що посвідчують право власності на спадкове майно. Інформацію про склад спадкового майна надати неможливо ,оскільки спадкоємці не звертались за видачею їм свідоцтв про право на спадщину, оригіналів документів, що посвідчують право власності на спадкове майно, не надавали, з чого можна зробити висновок, що боржник навмисно ухиляється від виконання рішення суду.

Також зауважується, що в матеріалах виконавчого провадження міститься оригінал виконавчого листа №523/14221/16-ц, виданого 15.08.2023 року Суворовським районним судом міста Одеси, відповідно до якого на першій сторінці виконавчого документу, орган який видав виконавчий документ висвітлив резолютивну частину рішення суду на підставі якого було видано виконавчий лист, а на зворотній, тобто другій частині виконавчого документу, судом чітко зазначено боржника ОСОБА_1 , з усіма ідентифікуючими даними, які для державного виконавця є об`єктивно повними, зрозумілими для прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження та встановлення майна, коштів боржника з метою звернення на них стягнення. Тобто судом у виконавчому документі, чітко визначено одного боржника, відносно якого необхідно відкрити виконавче провадження. Право отримання іншого виконавчого документу відносно наступного боржника, та звернення його до виконання належить стягувачу. Акцентується увага на тому, що у головного державного виконавця були відсутні правові підстави для прийняття рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Підсумовуючи викладене, в апеляційній скарзі зазначається, що скасування судом першої інстанції постанови про відкриття виконавчого провадження №73073873, не дає державному виконавцю правових повноважень завершити виконавче провадження, та не призведе до поновлення прав боржника, так як резолютивна частина рішення викладена саме у виконавчому документі, який видано органом, що прийняв таке рішення. Також, вказується, що судом першої інстанції не звернено увагу на те, що скаржником обрано неналежний спосіб захисту, на заміну «визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню», обрано скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, яка повністю відповідає виданого судом виконавчому документу.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Ознайомившись з апеляційною скаргою, та не погоджуючись з викладеними у ній доводами, представник ОСОБА_1 адвокат Шаркова Н.Р. подала на неї відзив, в якому просить апеляційну скаргу Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 17 травня 2024 залишити без змін.

У відзиві наголошується, що у справі, яка переглядається, виконавчим документом є виконавчий лист, який не містить усіх передбачених статтею 4 Закону № 1404-VIII реквізитів, зокрема, в якій частині необхідно виконати судове рішення щодо ОСОБА_1 , що унеможливлює виконання цього виконавчого документу в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII. Сторона позивачів, вважає, що з урахуванням того, що виданий Суворовським районним судом м. Одеси виконавчий лист не містить ані інформації, в якій частині необхідно виконати судове рішення щодо ОСОБА_1 , ані інформації про солідарний обов`язок зазначених в рішенні боржників, головний державний виконавець Разумна-Гайдук А.Б. мала повернути указаний виконавчий лист стягувачу на підставі ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Порушення головним державним виконавцем Разумною-Гайдук А.Б. указаних вимог призвело до відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 суми в розмірі 549874 грн, яка в дійсності стягнута судом з чотирьох спадкоємців померлого ОСОБА_5 і має бути поділена між ними в рівних частках.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Шаркова Н.Р. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, просила оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились, про дату, час та порядок розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, про відкладення розгляду справи не заявляли.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб які не з`явились.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28.03.2017 року у справі № 523/14221/16-ц позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення боргів за договорами позики - задоволено.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо померлого ОСОБА_5 . Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу №512/2018.

Спадкоємцями померлого, які прийняли спадщину, є ОСОБА_1 (дружина померлого), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (син померлого), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (син померлого), ОСОБА_4 (мати померлого). Дані обставини визнавались учасниками справи у судовому засіданні, та підтверджуються матеріалами справи.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05.09.2018 року у справі №523/14221/16-ц заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 28.03.2017 року - скасоване, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.04.2019 року до участі у справі № 523/14221/16-ц в якості відповідачів залучено спадкоємців померлого ОСОБА_5 : ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , діючу в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15.06.2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у справі №523/14221/16-ц позов ОСОБА_2 було задоволено у повному обсязі; стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 та малолітнього сина ОСОБА_6 , на користь ОСОБА_2 , заборгованість за договором позики від 23 жовтня 2013 року у розмірі 140 000 грн., відсотки по договору позики від 23 жовтня 2013 року в розмірі 14 000 грн., інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 157291,00 грн., за договором позики від 23 листопада 2013 року у розмірі 157990,00 грн, відсотки за договором позики від 23 листопада 2013 року у розмірі 80593,00 грн, як спадкоємців ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах вартості прийнятого у спадщину майна.

Із вищенаведеними судовими рішеннями суд ознайомився в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого є загальнодоступним. Згідно Рішення РСУ № 55 від 25.11.2021 року «Про використання суддями ЄДРСР у режимі повного доступу», повний доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень судді можуть використовувати безпосередньо для здійснення правосуддя.

15 серпня 2023 року Суворовським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист, на виконання Постанови Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у справі №523/14221/16-ц.

Виконавчий лист повністю дублює резолютивну частину постанови Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у справі №523/14221/16-ц, також в ньому зазначено одного боржника: ОСОБА_1 , стягувачем визначено: ОСОБА_2 .

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права п. 1 ст. 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (§ 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece) № 18357/91).

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до вимог цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадженн» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до п.а ч.1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Таким чином диспозиція статті 449 ЦПК встановила, що свій перебіг строк починає не з дати ухвалення оскаржуваної постанови, а з дня, коли особа дізналась про порушення свого права, тобто з дня коли ознайомилась зі змістом оскаржуваної постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, вони не містять доказів обізнаності ОСОБА_1 про наявність виконавчого провадження № НОМЕР_1 і постанови про відкриття провадження. Суд першої інстанції вірно встановив, що боржник ОСОБА_1 про наявність постанови про відкриття виконавчого провадження, як і про саме виконавче провадження дізналась 18.10.2023 року, після ознайомлення її представника з матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_1 та отримання ним копії постанови про відкриття виконавчого провадження., а тому правомірно визнав скаргу поданою в строки, передбачені ч. 1 ст. 449 ЦПК України.

Інших, будь-яких порушень порядку розгляду справи судом першої інстанції скаржником не вказані і апеляційним судом не виявлені.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого є загальнодоступним та згідно Рішення РСУ № 55 від 25.11.2021 року «Про використання суддями ЄДРСР у режимі повного доступу», повний доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень судді можуть використовувати безпосередньо для здійснення правосуддя, колегія суддів дослідила Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15.06.2021 року та Постанову Одеського апеляційного суду від 13.07.2023 року у справі № 523/14221/16-ц, відповідно до якого - позов ОСОБА_2 було задоволено у повному обсязі; - стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 та малолітнього сина ОСОБА_6 , на користь ОСОБА_2 , заборгованість за договором позики від 23 жовтня 2013 року у розмірі 140 000 грн., відсотки по договору позики від 23 жовтня 2013 року в розмірі 14 000 грн., інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 157291,00 грн., за договором позики від 23 листопада 2013 року у розмірі 157990,00 грн, відсотки за договором позики від 23 листопада 2013 року у розмірі 80593,00 грн, як спадкоємців ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах вартості прийнятого у спадщину майна.

Ознайомившись з вищевказаними судовими рішення, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив юридично значущі обставини справи.

Так, згідно з рішенням Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у справі № 523/14221/16-ц, стягнення мало бути зроблено з кількох спадкоємців боржника «в межах вартості прийнятого у спадщину майна».

Виданий виконавчий лист, повністю дублює резолютивну частину постанови Одеського апеляційного суду від 13.07.2023 року у справі № 523/14221/16-ц і в ньому зазначено одного боржника, а саме ОСОБА_1 та не містить вказівки на солідарний характер відповідальності спадкоємців.

У мотивувальній частині постанови Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у справі №523/14221/16-ц, зазначено, що відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Кожен із спадкоємців несе відповідальність за боргом спадкодавця не солідарно, а відповідно до своєї частки в спадщині, що прямо випливає з положень статті 1282 Цивільного кодексу України, а покладення лише на одного боржника боргу без визначення її частки у спадщині, та пропорційності покладеної суми боргу частці у спадщині, прямо суперечить ст.1282 ЦК України.

Таким чином, дії державного виконавця щодо самостійного визначення солідарної відповідальности є перевищенням його повноважень та свідчать про порушення ст. 1282 ЦК України.

Отже, суд першої інстанції, прийшов вірного висновку, що усунення вищезазначених обставин без скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 18.10.2023 року, неможливе, і скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 18.10.2023 року не порушить прав стягувача ОСОБА_2 , який не позбавлений можливості повторного пред`явлення виконавчого листа, виданого на виконання Постанови Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у справі №523/14221/16-ц, до виконання, із урахуванням змісту ст. 1282 ЦК України, та задоволення своїх вимог за рахунок кожного із спадкоємців, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Доводи апеляційної скарги носять суб`єктивний характер, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги сторони позивача.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційних скарг і скасування судових рішень з ухваленням нових немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду міста Одеси від 17 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький