Справа №305/1977/25
12 листопада 2025 року м. Берегове
Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді ФЕЙІРА О. О., при секретарі судового засідання Геревич Т.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ТОВ "Він Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
Представник ТОВ "Він Фінанс" Романенко Михайло Едуардович звернувся в Рахівський районний суд Закарпатської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту №333695 від 27.09.2018 в сумі 30 437, 50 грн..
Ухвалою судді Рахівського району Закарпатської області від 23 червня 2025 року, справу за вищевказаним позовом було передано за підсудністю до Берегівського районного суду Закарпатської області.
Позовні вимоги позивачем мотивовано тим, що 25 липня 2024 року, відповідно до протоколу загальних зборів №1706 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейменовано на ТОВ «ВІН ФІНАНС».
27 вересня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №333695, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» надав останній позику в сумі 7000 грн.. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору та перерахував на рахунок відповідачки безготівковим шляхом суму коштів, зазначену в договорі. Однак, відповідачка належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС». Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги №1 від 12 квітня 2018 року, загальна сума заборгованості відповідачки перед новим кредитором складає 20 250 00 грн.. Разом з тим, 12 квітня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 18.02.2019 укладено додаткову угоду №12 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги №13 від 18.02.2019 року про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників, в тому числі до гр. ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №333695 від 27.09.2018 перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС»). Також зазначив, що позивач має право на стягнення з відповідачки заборгованості з урахуванням ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим позивачем було нараховано на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних. А тому, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 в їх користь заборгованість за Кредитним договором №333695 від 27.09.2018 в сумі 30 437, 50 грн..
Представник позивача Романенко М.Е. в судове засідання не з`явився, однак, згідно прохальної частини позовної заяви, просив справу розглянути без участі представника позивача, проти заочного рішення не заперечує (а.с. 1-7).
Відповідачка ОСОБА_1 , будучи в порядку п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомленою про день, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення судового розгляду справи, про розгляд справи без її участі чи відзиву на позов від неї не надходило (а.с. 66-67).
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги задоволити, виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як встановлено з матеріалів справи, 27 вересня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір про надання фінансового кредиту №333695, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» надав останній позику в сумі 7000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, є договором приєднання, що визначено у ст. 634 ЦК України.
При цьому, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що правочин є правомірним,якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Позикодавець ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику ОСОБА_1 обумовлену договором суму грошових коштів.
Відповідачка ОСОБА_1 зобов`язання належним чином за вищезазначеним договором не виконала, в результаті чого виникла прострочена заборгованість.
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України - до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон не вимагає, щоб при заміні кредитора, новий кредитор укладав з боржниками договір.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).
Згідно з вимогами чинного законодавства, заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва.
12 квітня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» як фактором та ТОВ «Авентус Україна» як клієнтом було укладено договір факторингу №1, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
У пункті 2.2 вказаного договору факторингу №1 від 12 квітня 2018 року сторони обумовили, що відступлення права вимоги за цим договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права та обов`язки клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги, кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком, та не змінює попередній.
18.02.2019 укладено додаткову угоду №12 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги №13 від 18.02.2019 року про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників, в тому числі і до ОСОБА_2 за договором про надання фінансового кредиту №392340 від 30.10.2018 року, перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС»).
Згідно з розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Авентус Україна» на дату відступлення права вимоги №1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 20 250, 00 грн., а саме: сума основного боргу - 5000,00 грн., сума боргу за процентами - 2700,00 грн., сума боргу за пенею і штрафами - 12 550,00 грн..
Згідно з протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» №1706 від 25 липня 2024 року, було прийнято рішення про зміну найменування ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Згідно з наказом №55-к від 25 липня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейменовано у ТОВ «ВІН ФІНАНС».
Таким чином, ТОВ «ВІН ФІНАНС» є правонаступником ТОВ «Авентус Україна», та стало новим кредитором у зобов`язанні за договором про надання фінансового кредиту №333695 від 27 вересня 2018 року.
Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Однак, як встановлено, відповідачка заборгованість за вищезазначеним договором так і не сплатила. Таким чином судом встановлено, що відповідачкою було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у кредит (позику).
З огляду на те, що відповідачка прострочила погашення поточних платежів за договором та не повернула отримані кредитні кошти, не виконавши взятих за договором зобов`язань, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №333695 від 27 вересня 2018 року.
Крім того, позивач також просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 3% річних - 1 824, 16 грн. та 8 363, 34 грн. інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань.
Так, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Нарахування 3 % річних та інфляційних втрат має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу.
А тому суд вважає, що наявні законні підстави для стягнення з відповідачки в користь позивача 3% річних - 1 824, 16 грн. та 8 363, 34 грн. інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань.
Враховуючи вищеневедене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню.
Разом з тим, суд враховує, що відповідачка відзиву на позов та будь-яких заперечень з приводу позовних вимоги позивача не надала.
Крім того, позивач просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 в його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн..
Частиною 2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Так, згідно матеріалів справи, витрати на правничу допомогу по даній справі складають 5000 грн..
Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Велика Палата Верховного Суду висловила наступну правову позицію у постанові від 19 лютого 2020 р. N 14-382цс19.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Разом з тим, наявні в матеріалах справи докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, є безумовною підставою для відшкодування таких у зазначеному розмірі, оскільки, на думку суду, розмір таких відповідає критерію розумності, співмірності та необхідності.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає вимоги в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_1 в користь позивача 5 000 грн. витрат на правничу допомогу задоволити.
Суд також вважає, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідачки ОСОБА_1 в користь ТОВ "ВІН ФІНАНС" 2 422, 40 гривень судового збору, що був сплачений позивачем при зверненні до суду.
Керуючись ст.ст. 512, 514, 526, 530, 610-612, 625-627, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 141, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд,-
Позов задоволити.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Суддя Олександр ФЕЙІР