Справа № 309/3301/25
Провадження № 2/309/1208/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2025 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Орос Я.В.

за участю секретаря : Калинич Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кричфалушій Іван Іванович, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів ,

В С Т А Н О В И В:

15.09.2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кричфалушій І.І., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги вмотивовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в шлюбі з 12 липня 2023 року. Шлюб зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Хустського районного управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №157 від 12 липня 2023 року. Від даного шлюбу у сторін є одна дитина: ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в книзі реєстрації актів цивільного стану про народження управління міського району м.Прага 5, том 244, рік 2024 на сторінці/листі 41 за порядковим номером 1001 зроблено відповідний запис, який на момент написання даної позовної заяви є малолітнім.

Сторони проживали разом в будинку батьків позивачки за адресою: АДРЕСА_1 . Спільне життя з відповідачем не склалось по тій причині, що сторони не зійшлись характерами, відсутні спільні інтересами та мають різні погляди на життя. Вказані обставини привели до постійних сварок та втрати почуття поваги та любові між ними.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 біля одного року не живуть подружнім життям. Останнім часом відповідач ОСОБА_2 перестав цікавитись позивачкою та їх спільним сином. ОСОБА_1 переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, вважає, що причини, які спонукають останню наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя із відповідачем як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. Позивач ОСОБА_1 зазначає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки на грунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. У зв`язку з чим позивач вважає, що за таких умов шлюб необхідно розірвати.

Крім цього, з моменту окремого проживання і по сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні сина, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, участі у його житті свідомо не приймає, тобто позивач ОСОБА_1 сама несе усі витрати по утриманню спільної дитини.

На сьогоднішній день позивачка знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. На даний момент ніде не працює, заробітної плати не отримує. Перебуваючи в декретній відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_1 отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860 (вісімсот шістдесят) гривень, що підтверджується довідкою. ОСОБА_1 звертає увагу на те, що у Чеській Республіці, де на сьогоднішній день працює відповідач, за інформацією Мінпраці Чехії, від початку 2025-го в країні діє нова мінімальна зарплата - вона стала більшою на 1900 крон (це в еквіваленті майже 70 євро і близько 3600 грн.). Наразі мінімальна зарплата в Чехії в кронах дорівнює 20 800 крон - це майже 760 євро і близько 40 тис. грн. Тобто сума позовних вимог є меншою ніж 15 % від суми мінімальної заробітної плати у Чеській Республіці по курсу в гривнях. Отже, оскільки відповідач ОСОБА_2 є працездатний і його щомісячний дохід є значним, ОСОБА_1 просить суд стягувати з нього аліменти на її користь, у твердій грошовій сумі - по 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісяця до досягнення спільним сином ОСОБА_3 , трьох років та стягнути аліменти на її утримання в розмірі по 5000 грн. щомісячно до досягнення трирічного віку дитиною.

Отже, згідно змісту позовних вимог вбачається, що ОСОБА_1 просить суд: 1) розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , 2) стягнути аліменти на утримання сина, та аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, а також 3)стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правову допомогу.

17.09.2025 року Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначення розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін по справі.

Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками , та було запропоновано подати відзив.

Копію ухвали з доданими до неї матеріалами відповідач ОСОБА_2 отримав 09.10.2025 року, що підтверджено трегінком з «укрпошти» (а.с.29-30).

На адресу Хустського районного суду 21.10.2025року надійшов відзив на позовну заяву від ОСОБА_2 , тобто в межах строку передбаченого ч. 7 ст.178 ЦПК України. У відзиві на позов відповідач ОСОБА_2 просить позов задовольнити частково виходячи з наступного.

Щодо першої позовної вимоги, а саме розірвання шлюбу відповідач зазначає наступне. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. В даній ситуації визнання позову про розірвання шлюбу відповідачем не суперечить закону те не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому ОСОБА_2 визнає позов в частині розірвання шлюбу та вважає доцільним шлюб між позивачем та відповідачем розірвати.

Що стосується питання про сплату аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини до досягнення дитини трьох років відповідачем дані позовні вимоги частково визнаються виходячи з наступного.

В обґрунтування позивач посилається на статтю 7 Закону України «Про державний бюджет» на 2025 рік де визначено, що у 2025 році прожитковий мінімум на одну особу, з розрахунку на місяць, для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень. ОСОБА_2 просить звернути увагу суду, що малолітня дитина на проживання та утримання якої подано позов про стягнення аліментів народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та має вік 1 (один) рік 3 місяці. Тому посилання позивача на абзац третій статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» є помилковим. В даному випадку правильним буде посилання на абзац другий статті 7 вище зазначеного Закону яким визначено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком до 6 років - 2563 гривні.

Відповідно до абзаців 2 та 3 частини 2 статті 182 Сімейного Кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому 2563 гривні розділити на 2 це гарантована сума аліментів у розмірі 1 281 грн. 50 коп. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. На сьогоднішній день відповідач є інвалідом III групи, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12ААГ № 704820 від 08 грудня 2023 року. ОСОБА_2 зазначає, що твердження позивача, що відповідач працює в Чеській Республіці є непідтвердженою інформацією, навіть неправдивою. Будь яких доказів щодо працевлаштування відповідачем в Чеській Республіці до матеріалів справи не додано. А тому посилання позивача ОСОБА_1 на мінімальну заробітну плату у Чеській Республіці є безпідставне.

Так, ОСОБА_2 на сьогоднішній день дійсно перебуває на території Чеської Республіки куди він поїхав в першу чергу на лікування та реабілітацію. Факт проходження відповідачем реабілітації як інваліда підтверджується індивідуальною програмою від 04.12.2023 року. Одночасно даною індивідуальною програмою реабілітації відповідача як інваліда підтверджується обмеження життєдіяльності до самообслуговування, до пересування до трудової діяльності. Про факт проходження лікування також відомо позивачу яка декілька разів приїжджала до відповідача.

ОСОБА_2 останній період життя проживає за рахунок короткочасних робіт з полегшеним фізичним трудом та за допомогою матері, яка надає відповідачу як сину значну фінансову допомогу. Крім цього, у своєму відзиві відповідач зазначає, що неодноразово надавав позивачці грошові кошти які він отримував із соціальних виплат Республіки Чехія, утискаючи себе фінансово. Та неодноразово перераховував з своєї банківської карти на банківську карту позивача, підтвердженням чого є виписка із банківського рахунку відповідача від 15 жовтня 2025 року №7426/2025.

Що стосується вимог позивача про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, відповідач просить врахувати, що головною умовою присудження аліментів є наявність у чоловіка можливості надавати матеріальну допомогу дружині, яка проживає з дитиною до досягнення нею трирічного віку. А тому ОСОБА_2 просить врахувати його стан здоров`я та матеріальне становище, стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Враховуючи вище наведені обставини, ОСОБА_2 вважає можливим задовольнити вимоги в цій частини у розмірі 1333,33 гривні, щомісячно, до досягнення дитиною трьох років, що є 1/6 з мінімальної заробітної плати України, що грунтується на наявних у матеріалах доказах. Відповідач вважає такий розмір аліментів буде достатнім та таким, що не поставить матір з дитиною, а також відповідача, у скрутне матеріальне становище.

23.10.205 р. від адвоката Кричфалушій І.І. надійшла відповідь на відзив, що в силу ст..179 ЦПК України подано в межах встановленого строку. Згідно відповіді вбачається, що у своєму відзиві відповідач не враховує вік дитини, а у зв`язку зі зростанням дитини збільшуються і її потреби. Щодо твердження відповідача про відсутність офіційного працевлаштування, ОСОБА_1 зазначає, що відповідач має дозвіл на роботу в Чеській Республіці та сплачує страхові внески. Також, за час спільного проживання сторін ОСОБА_2 сплачував усі побутові витрати, в тому числі на утримання малолітнього сина. Щодо заперечення відповідача сплачувати аліменти ОСОБА_1 зазначає, що вона вимушено знаходиться без роботи та доходу, та не має об`єктивної можливості працювати. Хоча сам відповідач має можливість працювати та фінансово забезпечувати сина та позивачку. На підставі вищенаведеного, адвокат Кричфалушій І.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить суд задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 12 липня 2023 року Хустським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що складено актовий запис №157, що стверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Від даного шлюбу народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні (а.с.13-15).

Відповідач у справі ОСОБА_2 перебуває у Чеській Республіці, є інвалідом 3 групи з протипоказаннями до важкої фізичної праці, що підтверджено Довідкою МСЕК №704820. Одночасно, відповідачем долучено документи про проходження програми реабілітації на території Чеської Республіки.

Позивач ОСОБА_1 станом на сьогодні перебуває в соціальній відпустці по догляду за дитиною до 3-х річного віку , однак остання працювала на посаді медичної сестри у «Хустській центральній лікарні ім.Віцинського», що підтверджено Довідкою №58 від 09.09.2025 року (а.с.18).

Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу, то з цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання».

Враховуючи вищевикладене, а також те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти його розірвання та фактично визнає позов у цій частині, а тому суд приходить висновку, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід розірвати.

Відповідно ч.1 ст. 142 ЦПК України у зв`язку з визнанням позовної вимоги про розірвання шлюбу відповідачем необхідно повернути ОСОБА_1 50 відсотків судового збору, сплаченого за дану позовну вимогу.

Щодо позовної вимог про стягнення аліментів, то з цього приводу суд зазначає наступне.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України.

Так, частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

У статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років - 2563 гривні.

При цьому, статтею 183 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу). Згідно з вказаною статтею СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Оскільки на теперішній час малолітній син постійно проживає разом з позивачем, суд вважає, що позивач має право на отримання аліментів від батька дитини, який повинен виконувати свій обов`язок щодо її утримання належним чином.

Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Сімейним Кодексом України, а саме ст.182 та Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, визначено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, і бере до уваги обставини у відношенні малолітньої дитини про її стан здоров`я, вік, потребу в належному харчуванні, забезпеченні одягом, відсутність здатності утримувати себе самостійно, та у відношенні відповідача, який, як зазначив позивач на даний час офіційно не працевлаштований , однак працює за кордоном, домовленість про сплату аліментів між ними як батьками відсутня, питання утримання малолітнього сина не вирішено, тому слід стягувати із ОСОБА_2 аліменти.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін, малолітню дитину та реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання сина. З врахуванням принципу співмірності, розумності аліменти у розмірі 4000 грн. відповідатимуть інтересам дитини і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача.

Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік, відповідно суд вважає, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років щомісячно в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень до досягненням дитиною трьохрічного віку.

Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України.

Щодо витрат на правову допомогу, то з цього приводу суд враховує наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137ЦПК України).

Водночас за змістом частини четвертої статті 137ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідні критерії, як зазначено вище, застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині другій статті 141 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини третьої статті 141 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

З матеріалів справи убачається, що 02.09.2025 між адвокатом Кричфалушій І.І. та клієнтом ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до якого адвокат надає клієнту правову допомогу та здійснює представництво її інтересів, у тому числі й судових органах усіх рівнів. Розмір гонорару адвоката становить 800 грн. за одну годину роботи (Додаток №2 ). Клієнт здійснює оплату винагороди адвокату у порядку визначеному Актом наданої правової допомоги.

У матеріалах справи наявний Акт наданої правової допомоги, який підписаний адвокатом та клієнтом, і зазначено детальний опис виконаних адвокатом робіт. Згідно даного Акту від 23.10.2025 року вбачається, що адвокатом було затрачено всього 10 годин робочого часу, а саме:

- зустріч,консультація клієнта, узгодження правової позиції, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини - 3 год.;

- Збір доказів: підготовка та подання запитів ; підготовка позовної заяви матеріалів та подача їх до суду - 4 год.;

- Збір доказів: підготовка та подання до суду процесуальних документів по справі в процесі судового розгляду 1 год.;

- Судове представництво в судових засіданнях 2 год.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №2 від 23.10.2025 ОСОБА_1 перерахувала ОСОБА_4 8000 грн., з призначенням платежу «Оплата за надання правової допомоги ».

Отже, на думку суду підтвердженим є понесення позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 8 000 грн.

Даючи оцінку витратам на правову допомогу, з урахуванням наведеного орієнтовного розрахунку понесених витрат на правову допомогу, суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу є явно неспівмірним зі складністю справи та непропорційний виходячи з предмету спору.

Так позивачем у справі заявлено дві позовні вимоги: 1) розірвання шлюбу; 2) стягнення аліментів. Позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів відносяться до категорії справ незначної складності, по яким є усталена судова практика, і відповідно ЦПК України відносяться до малозначних справ. Слід також урахувати позицію відповідача, який позовну вимогу про розірвання шлюбу фактично визнав, і спір у справі був виключно відносно однієї позовної вимоги - про стягнення аліментів. Крім того, виконані роботи по справі зазначені в акті не відповідають дійсності. А саме зустріч,консультація клієнта, узгодження правової позиції, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини - 3 год., на думку суду не є співмірним з складністю справи. Крім того адвокатом зазначено, що на підготовку та подання запитів затрачено 4 год., однак до матеріалів справи не долучено відповідей на запити адвоката. Також, щодо представництва в судових засіданнях, суд зазначає, що в дана справа розглядалась у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи та не було проведено жодного судового засідання за участю сторін.

З урахуванням вищенаведеного, на думку суду слід зменшити розмір втрат позивача на правову допомогу у даній справі до 2000 грн., що буде співмірним зі складністю справи та відповідатиме критерію розумності їхнього розміру.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141,258, 259, 263-265,354 ЦПК України, ст.ст. 180-184,Сімейного кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кричфалушій Іван Іванович, - задоволити частково .

Шлюб, укладений між ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , р.н.о.к.п.п НОМЕР_2 зареєстрованим місцем проживання якого є АДРЕСА_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , який зареєстровано 12 липня 2023 року у Хустському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за актовим записом № 157 - розірвати.

На підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України повернути ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Стягувати з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , р.н.о.к.п.п НОМЕР_2 зареєстрованим місцем проживання якого є АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 аліменти на утримання та виховання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 4000 грн. ( чотири тисячі) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття починаючи з 15 вересня 2025 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , р.н.о.к.п.п НОМЕР_2 зареєстрованим місцем проживання якого є АДРЕСА_2 на користь держави 1211 грн. 20 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , р.н.о.к.п.п НОМЕР_2 зареєстрованим місцем проживання якого є АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 аліменти на утримання дружини у розмірі 2500 грн. ( дві тисячі п`ятсот ) до досягнення сином трирічного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , р.н.о.к.п.п НОМЕР_2 зареєстрованим місцем проживання якого є АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 2000 грн. ( дві тисячі) витрат на правову допомогу адвоката.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 17.11.2025 року.

Суддя Хустського

районного суду: Орос Я.В.