Справа № 454/4136/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2025 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Струс Т. В. ,

за участю секретаря Синевської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сокальської міської ради Львівської області про припинення державної реєстрації права власності та визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд із даним позовом до відповідача, який мотивує тим, що згідно свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Стенятинської сільської ради 10.04.1980р., на підставі рішення райвиконкому № 82 від 16.03.1989р. записаного в реєстрову книгу за № 227 в ДКП ЛОР «Червоноградське МБТІ» колгоспному двору головою якого був батько позивача ОСОБА_2 належав дерев`яний житловий будинок 1950р. побудови, що складався з 2-х коридорів, кладовки та трьох житлових кімнат, загальною площею 57,5 м. кв., житловою 41,0 м. кв., допоміжною 16,5 м.кв. з належними до будинку літньою кухнею-хлівом, двома хлівами, гаражем, погребом, замощенням по АДРЕСА_1 . Відповідно до рішення виконкому Стенятинської сільської ради народних депутатів Львівської області від 14.03.1990 року за № 11 батькові позивача ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво житлового будинку в межах власної присадиби по АДРЕСА_1 . Зазначає, що цим же рішенням виконкому батька позивача зобов`язано після побудови нового будинку старий будинок знести та отримано від всіх повнолітніх членів сім`ї забудовника розписку, якою вони зобов`язалися знести старий будинок після побудови нового. Рішення виконкому Стенятинської сільської ради народних депутатів Львівської області від 14.03.1990 року за №11 затверджено рішенням виконкому Сокальської районної ради народних депутатів від 19.04.1990 року №111 та видано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки. Одночасно, з виносом меж земельної ділянки проведено винос житлового будинку за проектом № 183-000-166 і господарських будівель за проектом № 204.3. Після виготовлення будівельного паспорта та затвердження його районним архітектором ОСОБА_2 розпочав будівництво житлового будинку, згідно з типовим проектом. Позивач зазначає, що його батько ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя не зареєструвавши право власності на новозбудований житловий будинок АДРЕСА_1 . Вказує, що після смерті батька до нього в порядку спадкування за законом на підставі рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27.01.2012 року в справі №321/137/2012 перейшли права та обов`язки забудовника, оскільки, незважаючи на завершення будівництва будинку в 1991році, право власності зареєстроване на нього не було.

Зазначає, що позивач до якого у порядку спадкування за законом на підставі рішення суду перейшли права і обов`язки забудовника не зміг зареєструвати право власності на будинок на свое ім`я, оскільки до складу прав і обов`язків забудовника не входить право на припинення права власності на старий будинок, який було знесено його батьком після будівництва нового житлового будинку, проте не проведено відповідних реєстраційних дій, передбачених законом по припиненню реєстрації права власності на знищений будинок.

Вказує, що неможливість проведення державної реєстрації припинення права власності на знищений житловий будинок перешкоджає реалізації позивачем прав забудовника, які перейшли до нього в порядку спадкування за вищевказаним рішенням суду, зокрема зареєструвати право власності.

Просить суд припинити державну реєстрацію права власності за колгоспним двором головою якого був ОСОБА_2 , проведену відповідно до Свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Стенятинської сільської ради 10.04.1980р., згідно рішення райвиконкому № 82 від 16.03.1989р. записаного в реєстрову книгу за реєстраційним № 227 в ДКП ЛОР «Червоноградське МБТІ» на дерев`яний житловий будинок 1950 року побудови, який складався з 2-х коридорів, кладовки та трьох житлових кімнат, загальною площею 57,5 м. кв., житловою 41,0 м. кв., допоміжною 16,5 м. кв. з належними до будинку літньою кухнею хлівом, двома хлівами, гаражем, погребом, замощенням по АДРЕСА_1 , в зв`язку із його знищенням.

Визнати за позивачем право власності на одноповерховий, цегляний, житловий будинок 1991 року побудови, який складається із коридору пл. 6,9 м. кв., кухні пл.7,1 м. кв., ванної кімнати пл. 4,2 м.кв., туалету пл. 1,7 м.кв., коридору пл. 8,4 м.кв. 4-х житлових кімнат : пл. пл. 20,7 м.кв., 20,7 м. кв. 21,4 м.кв., 7,2 м.кв. загальною площею 98,3 м.кв., житловою 70,0м.кв. з належними до будинку прибудовою позн. е-2, погрібом позн. ПГ, господарською будівлею з літньою кухнею позн. Б.1, сараями позн. В1, ГІ, погрібом позн. ЖІ та сараєм И-1. в АДРЕСА_1 .

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Матвійчук Г.М. в судове засідання не прибула, у наданому суду клопотанні просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача Сокальської міської ради Львівської області в судове засідання не прибув, надав суду заяву у якій просив розгляд справи проводити за наявними у справі матеріалами без участі представника міської ради.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази в справі, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будівлі, виданого виконкомом Стенятинської сільської ради 10.04.1980р., на підставі рішення райвиконкому № 82 від 16.03.1989р., в цілому будинковолодіння в АДРЕСА_1 , належить колгоспному двору, голова якого ОСОБА_3 .

Згідно технічного паспорта на житловий будинок в АДРЕСА_1 , що виготовлений 28.05.1989р. будинок 1950 року побудови, складався з 2-х коридорів, кладовки та трьох житлових кімнат, загальною площею 57,5 м. кв., житловою 41,0 м. кв., допоміжною 16,5 м. кв.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Стенятинської сільської ради народних депутатів Львівської області від 14.03.1990 року за № 11 ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво житлового будинку в межах власної присадиби.

Рішенням виконкому Сокальської районної ради народних депутатів №111 від 19.04.1990р. ОСОБА_2 вирішено надати дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та видати будівельний паспорт на забудову земельної ділянки в АДРЕСА_1 , за поданням районного архітектора на закріпленій земельній ділянці.

Із свідоцтва про смерть встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 .

Відповідно до рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27.01.2012р. вирішено визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 права та обов"язки забудовника на житловий будинок та господарські будівлі за адресою в АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно довідки КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» №3996 від 08.09.2023р. встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_3 на підставі свідоцтва від 10.04.1989р. По даний поточної інвентаризації станом на 15.09.2011р. виявлено, що житловий будинок АДРЕСА_2 знесено. На земельній ділянці в 1991р. побудовано новий житловий будинок.

На підставу звернення до суду із даним позовом позивач зазначає те, що він не є власником старого житлового будинку, який знищено, відповідно не може подати заяву про державну реєстрацію припинення права власності на нього. Неможливість проведення державної реєстрації припинення права власності на знищений житловий будинок перешкоджає реалізації ним прав забудовника, які перейшли до нього в порядку спадкування за рішенням суду.

Згідно вимог ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ознаками судових доказів є їх достовірність і достатність. Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять в предмет доказування. А достатність це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 1-3,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованими. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006р.).

Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», функції внесення відомостей до Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно здійснюється державним реєстратором.

В ході розгляду справи позивачем не доведено факту звернення до державного реєстратора щодо внесення відомостей про факт знищення нерухомого майна та відмови йому у цьому і наявності перешкод щодо проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, зокрема шляхом реалізації успадкованих згідно рішення суду прав забудовника.

Підсумовуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні вимог позивачки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Сокальської міської ради Львівської області про припинення державної реєстрації права власності та визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками розгляду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: Сокальська міська рада Львівської області, місце знаходження м. Сокаль, вул. Шептицького, 44, Львівської області.

Головуючий: Т. В. Струс