ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року

м. Черкаси

Справа № 696/210/25
Провадження № 22-ц/821/1295/25
Категорія: 351000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Фетісової Т. Л.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Виконавчий комітет Кам`янської міської ради, Кам`янська міська рада,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 Сухомудренка Богдана Володимировича на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 09 травня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Кам`янської міської ради, Кам`янської міської ради про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В лютому 2025 року ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Кам`янської міської ради, Кам`янська міська рада про стягнення моральної шкоди, яка завдана незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.10.2022 інспектором з благоустрою міста Шевченко О. П. було складено протокол у справі про адміністративне порушення № 11, відповідно до якого ОСОБА_1 звинувачена у тому, що постійно утримує прилеглу до свого домоволодіння територію у неналежному санітарному стані, прив`язує там худобу (козу) для випасання, утворює купи сміття. Договір на вивіз ТПВ відсутній, що є порушенням ст. 152 КУпАП.

Відповідно до постанови від 22.11.2022 адміністративної комісії при виконавчому комітетові Кам`янської міської ради ОСОБА_1 визнано винуватою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 360,00 грн.

Не погоджуючись із указаною постановою, 02.12.2022 ОСОБА_1 звернулася до Кам`янського районного суду Черкаської області з відповідною позовною заявою.

За результатами розгляду справи № 696/943/22 Кам`янським районним судом Черкаської області ухвалено рішення від 29.12.2022, відповідно до резолютивної частини якого, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, постанову адміністративної комісії № 13/2022 від 22.11.2022 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито.

Вважає, що оскільки справу про адміністративне правопорушення було закрито, то своїми діями посадові особи, які ініціювали та здійснювали вказане провадження спричинили їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 30 000 грн, у зв`язку з чим, просить суд стягнути ці кошти з виконавчого комітету Кам`янської міської ради та Кам`янської міської ради.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 09 травня 2025 рокув задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено, що внаслідок неправомірних дій виконавчого комітету Кам`янської міської ради їй завдано моральної шкоди, належних та допустимих доказів позивачкою не надано.

Також вказав, що відсутні належні та допустимі докази причинного зв`язку між діями будь-якого конкретного працівника та спричиненням позивачу шкоди.

Позивачкою не наведено конкретних фактів пережитих принижень, які б об`єктивно існували, а також зміни укладу її життя внаслідок цього, хоча з часу ухвалення спірної постанови минуло більше двох років.

Зазначив, що посилання в позовній заяві на ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є безпідставним, оскільки відшкодування моральної згідно даного Закону можливе у разі вчинення незаконних дій саме зазначеними органами, а не органом місцевого самоврядування. Доцільність застосування практики ЄСПЛ, на яку посилається сторона позивача, можлива у разі накладення на особу адміністративного стягнення у вигляді арешту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 08.06.2025 через підсистему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Сухомудренко Б. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 09 травня 2025 року та постановити нове, яким позовні вимоги задовільнити в повному обсязі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує на те, що рішенням суду та доказами, що досліджені в судовому засіданні з`ясовано факт незаконного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та факт незаконного адміністративного провадження через відсутність доказів винуватості, події адміністративного правопорушення, до того ж відповідач у встановленому порядку до суду доказів, які б спростували ці обставини не надав.

Вважає, що факт незаконного притягнення особи до юридичної відповідальності і незаконного провадження у справі про таке притягнення є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Зазначив, що у даній справі, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, проте, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Вказує, що ОСОБА_1 , обґрунтовуючи зміст та обсяг завданої моральної шкоди, відзначила, що у наслідок незаконних дій посадових осіб виконавчого комітету Кам`янської міської ради, які полягали у протиправному складенні протоколу про адміністративне правопорушення, а також у подальшому на його підставі незаконної постанови № 13/2022 адміністративної комісії, вона зазнала моральних страждань, які полягали в її приниженні, порушенні звичайного укладу та ритму життя.

У наслідок вказаних протиправних дій, вчинених відносно ОСОБА_1 , у неї виникла необхідність прикладати незвичних для неї зусиль щодо відновлення життєвого укладу, для чого вона мала звернутися до суду із позовом, відвідувати судові та правоохоронні органи. Через скрутне матеріальне становище, утримуючи на той час неповнолітнього сина, остання мала постійно думати та переживати, де віднайти кошти на погашення неправомірно накладеного на неї стягнення. Для поновлення порушених прав ОСОБА_1 довелося звертатися до суду.

Щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди, вказав, що постанова адміністративної комісії винесена 22.11.2022. Кам`янським районним судом Черкаської області ухвалено рішення від 29.12.2022, яким постанову від 22.11.2022 скасовано. Законної сили вказана постанова набула через десять днів після її проголошення, а саме 08.01.2023. Таким чином, адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 тривало з 05.10.2022 по 09.01.2023 (08.01.2023 вихідний день неділя), тобто 3 місяці і 4 дні. Відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік», з 01.01.2025 в Україні установлено розмір мінімальної заробітної плати щомісячно 8 000 грн.

Таким чином, вважає, що мінімальна сума відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 становить 24 000 грн (8000х3)+1032,25 (8000/31х4) = 25032, 25 грн.

Крім того, ОСОБА_1 вважає, що мінімально встановленої чинним законодавством суми для відшкодування моральної шкоди не достатньо для покриття понесених нею втрат морального характеру та вважає доцільним визначити суму в розмірі 30 000 грн, яка буде достатньою і справедливою і не призведе до безпідставного збагачення позивачки.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

05.10.2022 інспектором з благоустрою міста Кам`янка Шевченко О. П. складено протокол про адміністративне правопорушення № 11 від 05.10.2022, з якого вбачається, що ОСОБА_1 постійно утримує прилеглу до свого домоволодіння територію у неналежному санітарному стані, прив`язує там худобу (кози) для випасання, утворює купи сміття. Договір на вивіз ТПВ відсутній, що є порушенням ст. 152 КУпАП (а.с. 11 11 зворотній бік).

22.11.2022 адміністративною комісією при виконавчому комітеті Кам`янської міської ради винесено постанову про адміністративне правопорушення №13/2022, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 152 КУпАП і притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі вісімдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 1 360 грн, за те, що ОСОБА_1 утримує в неналежному стані прилеглу до її домоволодіння територію, прив`язує худобу (кози), внаслідок чого утворилася купа сміття. Договір на вивіз твердих побутових відходів відсутній (а.с. 10 зворотній бік).

Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 29.12.2022 у справі №696/943/22 скасовано постанову №13/2022 від 22.11.2022 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП, з процесуальних підстав, а саме, відповідач не надав суду доказів в підтвердження факту роз`яснення позивачу її прав та повідомлення останньої про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 13 14 зворотній бік).

Рішення суду сторонами не оскаржувалося, набрало законної сили 10.01.2023.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог .

Вивчивши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 та п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За змістом ч. ч. 1 та 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. ч. 3 та 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (ст. 21 Конституції України).

Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи на підставі статті 1174 ЦК України.

У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) дійшла висновку про те, що необхідною умовою для притягнення Держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 містяться висновки про те, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб органу державної влади.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З аналізу зазначених положень, вбачається, що учасники справи мають передбачені процесуальним законом права та обов`язки, а обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Саме на позивача покладено обов`язок довести, якими саме діями йому завдано моральну шкоду, в чому вона полягає та з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір.

Гарантоване ст. 55 Конституції України і конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Матеріалами справи доведено, що 05.10.2022 інспектором з благоустрою міста Шевченко О. П. було складено протокол про адміністративне порушення № 11, відповідно до якого ОСОБА_1 здійснила адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена ст. 152 КУпАП тим, що постійно утримує прилеглу до свого домоволодіння територію у неналежному санітарному стані, прив`язує там худобу (кози) для випасання, утворює купи сміття. Договір на вивіз ТПВ відсутній.

У відповідності до постанови від 22.11.2022 адміністративної комісії при виконавчому комітетові Кам`янської міської ради ОСОБА_1 визнано винуватою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 360,00 грн.

Не погодившись із указаною постановою, ОСОБА_1 оскаржила її в судовому порядку.

Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 29.12.2022 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, постанову адміністративної комісії № 13/2022 від 22.11.2022 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 скасовано, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито.

Судове рішення мотивовано тим, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення було істотно порушено порядок провадження в адміністративній справі, зокрема розглянуто справу з порушенням вимог ст. 268 КУпАП, а прийняте рішення не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, а саме винесене за відсутності ОСОБА_1 , не вказана дата народження останньої, не надано доказів в підтвердження факту роз`яснення прав під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності.

Водночас, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції врахував і те, що позивач при розгляді даної справи визнала факт того, що нею не укладається договір про вивіз твердих побутових відходів зі свого домоволодіння, яке фактично зберігається різними способами на території власного домоволодіння, про що по факту і було звернення її сусідів.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, у зв`язку з його недоведеністю.

В даному випадку саме по собі скасування судом постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Кам`янської міської ради не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди з боку відповідача. Тобто, позивач реалізував своє право на оскарження в судовому порядку постанови адміністративної комісії.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постановах від 28 лютого 2023 року у справі № 454/2468/21 (провадження № 61-12225св22), від 28 лютого 2024 року у справі № 454/2857/22 (провадження № 61-7142св23).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про не доведення факту спричинення моральної шкоди позивачу прийнятим рішенням адміністративної комісії та про відсутність підстав стягнення коштів у відшкодування моральної шкоди з виконавчого комітету Кам`янської міської ради на користь позивача.

Крім того, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про безпідставність посилання позивача в спірних правовідносинах на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки застосування даного Закону можливе лише у разі вчинення незаконних дій саме зазначеними у ньому органами.

Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення судового рішення без змін.

Доводи наведені в апеляційні скарзі суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, крім того були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 Сухомудренка Богдана- залишити без задоволення.

Рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 09 травня 2025 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

Т. Л. Фетісова