Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
11.11.2025 2/394/512/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2025 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області

в складі головуючого: судді - Запорожець О.М.

при секретарі: Лясковській О.М.

за участі позивачки: ОСОБА_1

представника позивачки: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

представника третьої особи: Головань Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Новоархангельськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною шляхом встановлення порядку участі у вихованні та житті дитини,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Загородній Є.О. в інтересах позивачки звернувся до суду з цивільним позовом до відповідача про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною шляхом встановлення порядку участі у вихованні та житті дитини, посилаючись на те, що рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 22 червня 2020 року на підставі судового рішення між сторонами було розірвано шлюб.

Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька, ОСОБА_5 . Після розірвання шлюбу донька проживала з матір`ю. В той же час, батько міг безперешкодно бачитися з дитиною, проводити час, а також забирати дитину до себе додому.

Судовим наказом Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 09 червня 2020 року у справі № 394/335/20 з ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання дочки ОСОБА_5 .

07 листопада 2020 року позивач взяв дитину до себе на вихідні та не повернув матері. Оскільки розмови з відповідачем постійно закінчувалися суперечками, від яких в першу чергу страждала дитина, а позивачка у той час змінила місце проживання та переїхала у Волинську область, вона вирішила дати час колишньому чоловіку заспокоїтися та не травмувати дитину.

Як пізніше стало відомо, відповідач визначив місце проживання дитини з ним: спочатку розпорядженням голови Новоархангельської районної державної адміністрації №268-р від 11.11.2020 року, а пізніше і заочним рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2021 року у справі № 394/1027/20.

Крім того, рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 30.11.2021 року у справі № 394/677/21 припинено з дня набрання цим рішенням суду законної сили стягнення аліментів із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , присуджених згідно судового наказу № 394/335/20, виданого Новоархангельським районним судом Кіровоградської області 09 червня 2020 року.

В той же час, ОСОБА_6 постійно намагалася підтримувати з дитиною зв`язок, пересилати доньці подарунки, спілкуватися по телефону. Проте відповідач навідріз забороняв спілкування матері з донькою, уникав телефонних розмов. Позивачка намагалася узгодити з відповідачем порядок її участі у вихованні доньки, проте відповідач відмовився йти на контакт.

Як стало зрозуміло позивачці пізніше, повна заборона зі сторони відповідача бачитися та спілкуватися матері зі своєю дитиною була обумовлена бажанням відповідача позбавити батьківських прав позивачку, аби отримати право на відстрочку від військової служби, проте рішенням Турійського районного суду Волинської області від 14 травня 2025 року у справі № 159/3148/24 у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, про позбавлення батьківських прав відмовлено.

У подальшому ОСОБА_3 звернувся до Турійського районного суду Волинської області з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини (справа перебуває на розгляді).

Бажання батька-відповідача за будь-яку ціну отримати відстрочку від військової служби призвели до того, що мати не може спілкуватися зі своєю дитиною.

Таким чином, у даній ситуації відповідач, керуючись виключно власним інтересом у вигляді отримання відстрочки від мобілізації, свідомо позбавив дитину права на повноцінне спілкування з матір`ю та її участь у вихованні, чим грубо порушив як права позивачки, так і права самої дитини. Внаслідок таких дій дитина фактично стала заручником маніпуляцій з боку відповідача, а головний принцип, закріплений у ст. 3 Конвенції про права дитини та ст. 7 Сімейного кодексу України, а саме - забезпечення найкращих інтересів дитини, було повністю проігноровано. Обмеження матері у спілкуванні з дитиною не має жодних об`єктивних чи правових підстав і спрямоване лише на досягнення особистої вигоди відповідача, що є неприпустимим. У зв`язку з цим необхідним є судове втручання з метою відновлення порушених прав матері та забезпечення захисту інтересів дитини, включаючи її право на збереження близьких емоційних зв`язків з обома батьками.

Наразі позивачка не має змоги спілкуватися з донькою: ні засобами мобільного зв`язку, ні в соцмережах - скрізь позивачка заблокована. Особисті зустрічі теж під забороною батька дитини. Розмови з позивачкою ніякого результату не дали.

Звернув увагу суду і на той факт, що незважаючи на те, що в ОСОБА_1 є ще одна дитина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 сплачує на користь відповідача аліменти у значному розмірі. ОСОБА_1 неодноразово надсилала дочці ОСОБА_9 подарунки, проте відповідач їх або викидав, або приносив до будинку матері ОСОБА_1 - баби ОСОБА_10 .

Вищеперелічене є підставою для звернення до суду із цим позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною шляхом встановлення порядку участі у вихованні та житті дитини.

Просив суд визначити способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні доньки, дозволивши ОСОБА_1 побачення та спілкування з донькою ОСОБА_5 , встановивши наступний порядок зустрічей: проводити спільний час з ОСОБА_5 тривалістю 1 місяць в літній період часу (червень, липень або серпень за узгодженням ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ) та два тижні в зимовий період часу (грудень, січень або лютий за узгодженням ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ) для сумісного часу проведення ОСОБА_1 та ОСОБА_5 без присутності ОСОБА_3 за місцем проживання ОСОБА_1 . Спільне часопроведення з ОСОБА_5 щороку осінню (з 01 вересня по 30 листопада) протягом 10 календарних днів для сумісного часу проведення ОСОБА_1 та ОСОБА_5 без присутності ОСОБА_3 за місцем проживання ОСОБА_1 . Спільне часопроведення з ОСОБА_5 щороку весною (з 01 березня по 31 травня) протягом 20 календарних днів для сумісного часу проведення ОСОБА_1 та ОСОБА_5 без присутності ОСОБА_3 за місцем проживання ОСОБА_1 . Встановити право матері на необмежене спілкування з донькою особисто засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку через мережу Інтернет за допомогою Viber, WhatsAPP, Telegram з урахуванням режиму дня дитини. Для цього зобов`язати ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 інформацію про наявні засоби зв`язку (номер телефону тощо) для спілкування матері з дитиною; зобов`язати ОСОБА_3 надавати інформацію ОСОБА_1 про зміну номера телефону та інших засобів зв`язку, необхідних для спілкування матері з дитиною. Стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу та судовий збір у справі.

Відповідач, скориставшись своїм правом, через свого представника подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 22 червня 2020 року між сторонами рішенням суду було розірвано шлюб. Від шлюбу мають спільну малолітню дитину - доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після розлучення донька ОСОБА_5 проживала то з батьком, то з матір`ю за їх спільною згодою. Також були присутні на першому дзвонику, коли їх спільна донька йшла до першого класу.

Проте із листопада 2020 року позивачка фактично самостійно припинила виконання батьківських обов`язків та не брала жодної участі у вихованні малолітньої доньки - ОСОБА_5 .

Позивачка виявила намір переїхати до Волинської області, самостійно, залишивши доньку проживати з батьком - відповідачем, залишивши дитину на повне його піклування. Позивачка не забезпечувала ні фінансову, ні емоційну, ні виховну підтримку. Жодного супроводу дитини або наміру забрати її до нового місця проживання не було виявлено.

Місце проживання малолітньої доньки визначено разом із батьком ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . Це підтверджується розпорядженням голови Новоархангельської районної державної адміністрації від 11.11.2020 № 268-р «Про визначення місця проживання малолітньої дитини» та заочним рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 31.05.2021.

З моменту розірвання шлюбу відповідач самостійно виховує, утримує та забезпечує доньку. Він повністю забезпечує дитину всім необхідним: піклується про її здоров`я, займається організацією навчального процесу, бере участь у шкільному житті, контролює стан здоров`я та розвиток дитини, а також задовольняє всі матеріальні та побутові потреби доньки.

Відповідно до довідки №134 від 25.01.2022 року видана Новоархангельською селищною радою с. Торговиця Голованівського району Кіровоградської області ОСОБА_3 повністю утримує свою доньку ОСОБА_5 .

Згідно акту обстеження умов проживання №18 від 17.02.2021 після розлучення дитина проживає разом з батьком, знаходиться на повному утриманні батька, з мамою бачиться рідко.

Згідно довідки КНП Новоархангельської селищної ради» Центр первинної медико- санітарної допомоги» від 12.06.2025 року видана ОСОБА_3 , в тому, що він дійсно відвідує лікаря-педіатра зі своєю донькою ОСОБА_5 , 2014 року народження, мама на прийом не з`являється з 2020 року.

Так згідно довідки №91/01-22 від 08.05.2024 року ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчається у 4 класі Комунального закладу «Торговицький ліцей імені Є.Ф. Маланюка» Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області. Дитина проживає разом з батьком, який займається вихованням та матеріальним забезпеченням доньки. Мати дитини - ОСОБА_11 проживає окремо від дитини. У житті та вихованні доньки участі не бере, ніколи до школи не приходила, не цікавилась ні здоров`ям, ні навчанням дитини.

29.07.2024органом опіки та піклування Новоархангельської селищної ради розглянуто заяву відповідача щодо надання висновку про доцільність позбавити батьківських прав ОСОБА_11 , в даному висновку комісією з питань захисту прав дитини Новоархангельської селищної ради №02-32/475 було встановлено, що мати не бере участі у вихованні дитини, з донькою бачиться рідко, що підтвердила і сама дитина ОСОБА_5 , на засідання комісії позивачка не з`явилася, була повідомлена належним чином, про причини відсутності не повідомила, письмові пояснення чи заперечення не надавала.

При чому відповідач неодноразово звертався до служби у справах дітей з проханням провести роботу з позивачкою щодо належного виконання її батьківських обов`язків.

Працівниками служби у справах дітей спільно із залученими фахівцями проводилися обстеження умов проживання родини ОСОБА_11 , під час яких з нею проводилися бесіди профілактичного характеру щодо догляду за дитиною, належного виконання батьківських обов`язків та про наслідки їх не виконання, надавалися рекомендації та роз`яснення стосовно ведення побуту, планування бюджету тощо, проведена робота не давала позитивних результатів, матір ігнорувала рекомендації фахівців.

Крім того, службі у справах дітей стало відомо, що позивачка часто залишала дитину зі сторонніми людьми.

Вона повністю припинила спілкування з донькою, не бере участі у її вихованні, не цікавиться життям, здоров`ям, навчанням та іншими питаннями, пов`язаними із розвитком та забезпеченням дитини, не надавала матеріальної допомоги на утримання доньки.

18.02.2022 року було видано судовий наказ Новоархангельським районним судом Кіровоградської області (справа №394/43/22) про стягнення з боржника: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , 2014 року народження, проте аліменти остання не сплачувала.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Голованівського відділу державної виконавчої служби у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) станом на 10.05.2024 року у ОСОБА_11 заборгованість за не сплату аліментів на утримання своєї доньки з січня 2022 року по квітень 2024 року становила 69783, 56 грн.

Сплата аліментів була розпочата лише після звернення відповідача до Турійського районного суду Волинської області із позовом про позбавлення позивачки батьківських прав, у межах зазначеного судового розгляду. Це свідчить про те, що її участь у матеріальному забезпеченні доньки не є добровільною та ініціативною та про відсутність добровільного наміру виконувати свої обов`язки.

За період з 2020 по 2025 роки позивачка жодного разу не зверталась із заявами щодо встановлення графіку побачень, не була присутньою на жодному заході у школі, в якому виховується дитина. Вона не відвідувала святкові ранки, не була присутня на шкільних заходах, що є надзвичайно важливою подією у житті дитини. Жодних обмежень для участі матері не існувало - ніхто не забороняв і не міг заборонити їй бути присутньою у шкільному закладі, де навчається її донька. Відповідно, відсутність участі - це виключно результат повної байдужості та відсутності ініціативи з боку матері.

З боку відповідача, як батька, не було жодних перешкод у спілкуванні матері з дитиною: телефонні дзвінки не блокувалися, фізичні зустрічі не заборонялися. Більше того, мати позивачки - бабуся дитини - декілька разів з моменту подання позову відповідачем про позбавлення батьківських прав, навідувала онуку, один раз у школі, і одного разу вдома, де вона проживає з батьком, приносила їй подарунки від матері і кожного разу робила фото дитини з подарунками. Такі дії свідчать про їх спрямованість не стільки на щире спілкування з онукою чи прояв турботи, скільки на створення доказів для подальшого використання у судовому процесі. Менше з тим це відбувалося без жодних обмежень. Жодного разу не було зафіксовано ситуацій, у яких бабусі було б відмовлено у зустрічі з дитиною. Це спростовує будь-які припущення про ізоляцію дитини від матері чи родичів з боку матері.

Однак, при цьому сама позивачка - мати дитини - не ініціює жодних зустрічей, не звертається з проханнями побачитися, не проявляє інтересу до участі у повсякденному житті доньки. З 2020 по 2025 рік мати дитини не навідала доньку жодного разу.

У 2024 році донька - ОСОБА_5 , одного разу на свій мобільний телефон отримала СМС повідомлення від матері про те, що в неї народився братик. Це спростовує слова позивачки про заборону спілкування батька дитини - ОСОБА_3 . Відсутність спілкування - виключно її вибір внаслідок власної пасивності, а не дій батька.

За тривалий період часу між дитиною та матір`ю склався помітний емоційний бар`єр, що є природним наслідком об`єктивної відсутності системного контакту, регулярної присутності в щоденному житті дитини та участі у важливих для неї подіях. Це свідчить про глибокий розрив у стосунках, який не може бути компенсований окремими епізодами зв`язку.

Відсутність емоційного зв`язку між дитиною та матір`ю є наслідком тривалої дистанції у спілкуванні, а не результатом дій відповідача.

Позивачка у своїй заяві не надала жодних належних і допустимих доказів того, що з боку батька дитини - відповідача - мали місце будь-які дії, які прямо або опосередковано перешкоджали її спілкуванню із донькою або участі у її вихованні. Навпаки, відповідач дозволяв спілкування дитини з матір`ю та бабусею, не чинячи жодних юридичних або фізичних обмежень.

Доводи позивачки про те, що відповідач нібито перешкоджав їй у спілкуванні з дитиною виключно з метою отримання відстрочки від мобілізації, є безпідставними.

Місце проживання малолітньої доньки було визначене ще у 2020 році - задовго до початку повномасштабного вторгнення та запровадження воєнного стану. Це підтверджується розпорядженням голови Новоархангельської районної державної адміністрації від 11.11.2020 № 268-р та заочним рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 31.05.2021. Відповідно, визначення проживання дитини з батьком не мало і не могло мати жодного зв`язку з питанням мобілізації чи можливістю отримання відстрочки.

Більше того, сама позивачка у даній справі не заявила вимоги про визначення місця проживання дитини разом із нею. Це свідчить про відсутність у матері наміру брати на себе повну відповідальність за виховання та забезпечення дитини. Натомість усі обов`язки щодо виховання та догляду фактично виконує відповідач, що об`єктивно обумовлює його право на відстрочку від призову.

Таким чином, посилання позивачки на перешкоджання у спілкуванні як на спосіб отримати відстрочку є надуманим і не підтверджується жодними доказами.

Вважав позов необґрунтованим, який не відповідає інтересам дитини, та таким, що не підтверджений доказами. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову.

Малолітня дитина ОСОБА_5 в судовому засіданні суду пояснила, що у неї дуже натягнуті відносини з мамою, з батьком дуже добрі стосунки. Мама передавала подарунки двічі, один раз додому, другий - до школи. В подарунках були солодощі і все. Подарунки не сподобались. Вона не бажає проводити спільний час з мамою. Тиску з боку папи та інших людей на неї не було, вона сама вирішила не спілкуватись з мамою, оскільки мама її обзивала, коли їй було 7 років, та не вибачилась перед нею, тому не може пробачити образу. Пояснила, що знає про те, що у неї є брат, з ним не хоче знайомитись та спілкуватись, не хоче бачити, де проживає мама. Вона знає, що мама сплачує аліменти, тато витрачає кошти на неї.

Заслухавши пояснення учасників цивільного провадження та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ч.1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 22 червня 2020 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстрований Торговицькою сільською радою Новоархангельського району Кіровоградської області за актовим записом №04 - розірвано /а.с.20-21/.

Від вищевказаного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка народилася в с. Торговиця Голованівського району Кіровоградської області (світлокопія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ) /а.с.18/.

09.06.2020 року було виданого судовий наказ, відповідно до якого стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини /а.с.23-24/.

30.11.2021 року на підставі рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області було припинено стягнення аліментів за зазначеним вище судовим наказом /а.с.34-36/.

11.11.2020 року відповідно до розпорядження голови Новоархангельської райдержадміністрації Кіровоградської області визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 року біля відповідача /а.с.25/.

31.05.2021 року заочним рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 біля відповідача /а.с.26-32/.

18.02.2022 року судовим наказом з позивачки на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини /а.с.37-38/.

19.02.2022 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_12 в Турійському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), (світлокопія свідоцтва серії НОМЕР_2 ), про що вчинено актовий запис № 5 /а.с.12/.

ІНФОРМАЦІЯ_7 у позивачки та ОСОБА_12 народився син ОСОБА_13 (світлокопія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ) /а.с.13/.

14.05.2025 року рішенням Турійського районного суду Волинської області було відмовлено в задоволенні позову відповідача про позбавлення позивачки батьківських прав стосовно малолітньої дитини /а.с.44-50/.

З висновку органу опіки та піклування Новоархангельської селищної ради про доцільність участі матері у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини слідує наступне, що органом опіки та піклування Новоархангельської селищної ради розглянуто питання щодо доцільності участі матері ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні її малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Встановлено, що у шлюбі між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 народилася донька ОСОБА_5 .

Шлюб між батьками дитини було розірвано рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області № 394/331/20 від 22 червня 2020 року.

26 вересня 2025 року відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини Новоархангельської селищної ради, на якому розглядалося питання щодо участі матері у вихованні малолітньої дитини.

У ході розгляду було встановлено, що мати -- ОСОБА_1 тривалий час не бере участі у житті своєї доньки, не цікавиться її здоров`ям, навчанням, фізичним та духовним розвитком. Вона проживає в іншій області і з іншим чоловіком та їх спільною дитиною, зовсім не бачиться з ОСОБА_14 , не підгримує емоційного зв`язку.

Батько дитини - ОСОБА_3 повідомив, що колишня дружина повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків: не спілкується з дитиною, не надає матеріальної допомоги, не виявляє турботи, не бере участі у вирішенні питань, що стосуються виховання доньки.

Під час засідання комісії була присутня ОСОБА_5 , яка підтвердила, що мати давно поїхала, не телефонує, не цікавиться нею та не бере участі в її житті. Дівчинка також повідомила, що мати з нею не спілкується, не відвідує, не допомагає матеріально і не виявляє турботи. З батьком, зі слів дитини, теплі, довірливі стосунки, вона почувається поруч із ним у безпеці.

Заочним рішенням Новоархангельського районного суду від 31 травня 2021 року у справі № 394/1027/20 визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_5 разом із батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 17.02.2021 року № 18 складеним комісією служби у справах дітей Новоархангельської селищної ради, встановлено, що батько фактично проживає з дитиною, забезпечує її усім необхідним для життя, розвитку та навчання. Будинок облаштований, чистий, опалення пічне, наявна побутова техніка, одяг дитини відповідає віку та сезону, створено комфортні умови для навчання, відпочинку та дозвілля. Батько має постійне місце роботи та стабільний дохід, характеризується позитивно, сумлінно виконує батьківські обов`язки, дбає про фізичний, моральний та духовний розвиток доньки.

Мати дитини - ОСОБА_1 зареєстрована та фактично проживає за адресою: с. Осьмиговичі Ковельського району Волинської області.

Встановлено, що після припинення спільного проживання з батьком дитини, вона не бере участі у вихованні та матеріальному утриманні доньки, не забезпечує її потреб, не підтримує контактів, не цікавиться станом здоров`я та успіхами дитини.

Працівниками служби у справах дітей неодноразово проводилася профілактична робота з матір`ю - ОСОБА_11 , надавалися рекомендації щодо належного виконання батьківських обов`язків, роз`яснення наслідків їх невиконання. Проведена робота позитивних результатів не давала, мати ігнорувала поради фахівців, не змінила ставлення до дитини.

Крім того, встановлено, що мати залишала дитину на сторонніх осіб, а згодом повністю залишила її на піклування батька та переїхала на постійне місце проживання в іншу область. Відтоді протягом довгого часу вона не відвідує дитину, не спілкується з нею та не бере участі в її вихованні.

За результатами обстеження, зібраних пояснень та аналізу обставин справи встановлено, що мати протягом вже тривалого часу самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не виявляє зацікавленості у житті дитини, не бере участі у забезпеченні її розвитку, навчання, дозвілля, емоційно відсторонена від виховання.

Попередні спроби налагодження взаємин між матір`ю та дитиною не дали результатів.

ОСОБА_1 не зверталася до органу опіки та піклування із заявами про встановлення графіка спілкування з дитиною, не вживала жодних заходів для відновлення контакту, що може свідчити про свідоме ухилення від участі у вихованні.

Зібрані матеріали свідчать, що ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не забезпечує дитині належних умов для розвитку та виховання, не виявляє ініціативи до спілкування, не проявляє зацікавленості у житті доньки, її поведінка є свідомим нехтуванням материнськими обов`язками, що може мати негативний вплив на психоемоційний стан та розвиток дитини.

Беручи до уваги вік дитини, її емоційний зв`язок із батьком, стабільність умов проживання, а також систематичне ухилення матері від виконання своїх обов`язків, орган опіки та піклування дійшов висновку, що участь ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітньої ОСОБА_5 на даний час може негативно вплинути на психологічний стан, почуття безпеки та стабільності дитини.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 150, 157, 164 Сімейного кодексу України, статтями 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», беручи до уваги висновки служби у справах дітей та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування Новоархангельської селищної ради вважає недоцільною участь ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки така участь не відповідає найкращим інтересам дитини та може негативно вплинути на її емоційний і психологічний стан /а.с.86-89/.

Частинами 5 та 6 ст. 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд приймає даний висновок органу опіки і піклування оскільки він насамперед відображає інтереси дитини та не суперечить її (дитини) інтересам.

Вирішуючи спір, суд зважує на наступні норми матеріального права.

Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1 СК України).

Відповідно до ч. 1, абз. 3 ч. 2 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

В розумінні ч. 2 ст. 6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Ч. 1 ст. 18 СК України визначено, що кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.

Позивачкою обрано спосіб захисту сімейних прав інтересів: припинення дій, які порушують сімейні права.

В ст. 141 СК України наголошується, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

В ст. 150 СК України законодавець закріпив обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

У відповідності ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

У ст. 155 СК України наголошується, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Частинами 1, 2 та 3 ст. 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Ст. 159 СК вказує, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

В ст. ст. 1, 2, 5 та 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року зазначено, що дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше. Держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї. Держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Частини 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошують на тому, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно частин 1 та 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» вказує на те, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. ст. 1, 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої 03.08.2006 року, акцентовано, що ця Конвенція застосовується до дітей, які не досягли 18-річного віку. Предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосуються дітей, визнається розглядом сімейних справ, зокрема тих, що пов`язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності, наприклад стосовно місця проживання дітей і доступу до них. Кожна Держава під час підписання або передачі на зберігання своєї ратифікаційної грамоти або документа про ратифікацію, прийняття, затвердження чи приєднання в заяві на ім`я Генерального секретаря Ради Європи визначає щонайменше три категорії сімейних справ, які розглядаються судовим органом і до яких повинна застосовуватися ця Конвенція. Будь-яка Сторона шляхом подання додаткових заяв може визначати додаткові категорії сімейних справ, до яких повинна застосовуватися ця Конвенція або надавати інформацію про застосування статті 5, пункту 2 статті 9, пункту 2 статті 10 та статті 11. Ніщо в цій Конвенції не заважає Сторонам застосовувати правила, які є більш сприятливими для підтримки та здійснення прав дітей. Під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган: a) визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб`єктів батьківської відповідальності; b) якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння: упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію; у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності - приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; надає можливість дитині висловлювати її думки; c) приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.

З аналізу перелічених норм права слідує, що на суд покладено обов`язок захисту прав та інтересів дитини, створення необхідних умов її розвитку (в разі виникнення спору між батьками), право знати про своїх батьків та користуватися їх турботою, право не бути розлученими з батьками, право на належне піклування з боку батьків, право на проживання з батьками (в разі припинення шлюбних відносин) тобто комплексного захисту їх інтересів.

Як встановлено в судовому засіданні та доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, сторони у справі перебували у шлюбі, в період якого народилась дитина ОСОБА_5 , пізніше в часі шлюб між сторонами було припинено та малолітня дитина залишалась проживати біля свого батька, відповідача у справі.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, у тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року § 54).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100 рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року).

Отже, під час вирішення спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд зобов`язаний виходити, передусім, з найкращих інтересів дитини, визначення яких здійснюється на підставі оцінки обставин кожної справи.

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а визначений порядок спілкування батьків з дитиною, що передбачає певні дні та часи такого спілкування, не може беззаперечно свідчити про позбавлення його передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Водночас, під час вирішення питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі N 461/138/18.

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №357/17852/15-ц (провадження N 14-199цс19)).

Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дитиною, суд повинен враховувати усю сукупність обставин конкретної справи.

Судом під час розгляду справи не було встановлено, що між позивачкою та відповідачем існує спір щодо участі матері дитини (позивачки) у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною.

Разом з тим судом після опитування малолітньої дитини було встановлено, що вона сама не хоче бачитись та спілкуватись зі своєю матір`ю, оскільки остання в період спільного проживання її ображала.

Судом також встановлено, що на малолітню не чинився тиск з приводу надання суду пояснень.

В цьому випадку суд приділяє належну (особливу) увагу думці, висловленій малолітньою дитиною під час дачі пояснень, з приводу приймання участі матері в її вихованні та спілкуванні.

Оскільки дитина не бажає спілкуватись зі своєю матір`ю, бачитись з нею та її близькими, в задоволенні позову слід відмовити, так як, на погляд суду, визначення способу участі позивачки у вихованні та спілкуванні з дитиною може вплинути на її психічне та фізичне здоров`я, призвести до тривожності, депресії та труднощів у стосунках у майбутньому. Це також може спричинити поведінкові розлади, проблеми зі сном та, як наслідок, негативно вплинути на успішність у навчанні.

Суд не може насильно всупереч бажанню малолітньої дитини примусити її (дитину) на спілкування та побачення з матір`ю, оскільки це не буде відповідати найкращим інтересам дитини та загальним засадам сімейного права.

Відмовляючи у задоволенні заявленого цивільного позову стосовно вирішення питання участі матері (позивачки) у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд виходить виключно з інтересів дитини.

Разом з тим суд вказує, що право батьків на спілкування із дитиною є їх незаперечним правом. Мати, яка проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Встановлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей із останньою. Тобто позивачка, на погляд суду, повинна докласти певних зусиль ( в межах прав дитини, з урахуванням її (дитини) найкращих інтересів), щоб змінити думку малолітньої дитини для подальшого їх спілкування, проведення спільного часу, відпочину та дозвілля.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі відносяться за рахунок позивачки.

На підставі наведеного та керуючись ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, ратифікованої 03.08.2006 року, набрала чинності в Україні 01.04.2007 року, ст. ст. 1, 2, 6, 18, 141, 150, 153, 157, 159 СК України, ст.ст. 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 2, 4, 5, 27, 141, 258, 259 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області про усунення перешкод у спілкування з дитиною шляхом встановлення порядку участі у вихованні та житті дитини відмовити в повному обсязі.

Судові витрати по справі віднести за рахунок ОСОБА_1 .

Ідентифікаційні дані учасників:

ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

ОСОБА_3 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 .

Орган опіки та піклування Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, місце знаходження вул. Центральна, 31 селище Новоархангельськ Голованівського району Кіровоградської області код юридичної особи в єдиному державному реєстрі підприємств і організацій 4127238.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Копію даного рішення негайно після постановлення направити сторонам.

Повний текст рішення виготовлено - 13 листопада 2025 року.

Суддя: