Провадження № 2/686/4917/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі: головуючого

судді Продана Б.Г., за участю секретаря судового засідання Боднар А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу № 686/13252/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про захист честі, гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, в якому просить захистити її честь, гідність та ділову репутацію як адвоката шляхом визнання недостовірною інформації, поширеної ОСОБА_2 в скарзі до КДКА Хмельницької та Рівненської областей, шляхом зобов`язання її вибачитись перед позивачем та стягнути завдану моральну шкоду, яку позивач оцінила в 120 000 грн. та судові витрати, зокрема і на правничу допомогу.

В обґрунтування свого позову позивач вказала, що працює адвокатом з 2011 р. ОСОБА_2 звернулась до КДКА Рівненської області зі скаргою про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. Рішенням дисциплінарної палати КДК адвокатури Рівненської області від 26.06.2025 року №Д/6-3 закрито дисциплінарну справу відносно адвоката Вітязь О.П. за скаргою ОСОБА_2 за відсутністю в діях адвоката складу дисциплінарного проступку. Внаслідок протиправних дій відповідача позивач зазнала моральної шкоди, оскількиподаною скаргою ОСОБА_2 до КДКА Хмельницької області здійснила наклеп на адвоката Вітязь О.П. та розповсюдила неправдиву і непідтверджену інформацію не лише на КДКА Хмельницької області, а й Рівненської області, принизивши позивача, завдавши шкоди її репутації, честі та гідності, адже вона не відповідає дійсності. Вказаними діями порушено її немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію.

Відповідач правом подати відзив не скористалась.

21.05.2025 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання.

16.06.2025 року справу призначено до слухання по суті.

В судове засідання позивач подала заяву про слухання справи у її відсутності, позов підтримує і просить його задоволити із наведених підстав, стягнути витрати на правничу допомогу, які складають 15 000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, подавала заяву про відкладення слухання справи у зв`язку із перебуванням на лікуванні та реабілітації її сина, яка була задоволена судом. Більше заяв чи клопотань до суду не подавала.

Так, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Між тим, згідно позиції Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України», нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції.

Як передбачено вимогами ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом ст. 121 ЦПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач була обізнана про наявність справи, оскільки вона подавала клопотання про відкладення слухання, яке суд задовільнив, однак, жодних дій для висловлення своєї позиції щодо суті позову, не вчинила.

Зважаючи на неподання відповідачем доказів неможливості явки до суду, а також враховуючи положення ч. 1 ст. 223 ЦПК України, згідно якої неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд вважає за можливе слухати справу за відсутності учасника справи, який не з`явився на підставі поданих доказів.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступні обставини та правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 працює адвокатом з 2011 р. 9 травня 2025р. позивач отримала лист від КДКА Рівненської області за скаргою ОСОБА_2 про притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

В скарзі ОСОБА_2 зазначає, що ніби-то адвокат Вітязь О.П. «є організатором злочину проти якихось військових ІНФОРМАЦІЯ_1 , брала участь у нападі на помешкання якихось військових, разом із ОСОБА_3 вибивала їй двері, лаялась нецензурною лайкою та обіцяла облити кислотою. Що адвокат Вітязь О. спілкується з російськими військовими та розповідає інформацію про Україну. Реєстрація в єдиному державному реєстрі адвоката Вітязь О.П. не відповідала дійсності. Користуючись можливостями своєї діяльності адвокат ОСОБА_4 знущається та залякує людей погрожуючи судом». Копія скарги додається.

Рішенням дисциплінарної палати КДК адвокатури Рівненської області від 26.06.2025 року №Д/6-3 закрито дисциплінарну справу відносно адвоката ОСОБА_1 за скаргою ОСОБА_2 за відсутністю в діях адвоката складу дисциплінарного проступку. Дані обставини підтверджуються копією рішення.

Позивач вказує, що вказаними діями відповідача порушено її немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію.

Відповідач ОСОБА_2 обставини, викладені у позові не спростувала, заперечень щодо позовних вимог не подавала.

Так, згідно положень статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Відповідно до роз`яснень, які викладені у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до змісту статей 11,15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Згідно положень статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

У п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 27.02.2009, № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» звернуто увагу на те, що з огляду на положення статті 32 Конституції України, судам належить розрізняти справи про захист гідності, честі чи ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації (права на відповідь) від справ про захист інших особистих немайнових прав, зокрема, перелічених у статті 270 ЦК, порушених у зв`язку з поширенням про особу інформації, недоторканість якої спеціально охороняється Конституцією та законами України і поширення якої може завдати моральну шкоду навіть у випадку, якщо ця інформація відповідає дійсності і не порочить гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до абз. 5,6 п.15 Постанови №1, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості проподії та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Інформація яка була поширена відповідачем та викладена у скарзі що надіслана до КДКА, має негативний характер, адже стає відомою третім особам про неправдиві відомості стосовно професійної діяльності позивача та порушує її майнові права. Поширена інформація не є оціночними судженнями, а тому обов`язок доказування достовірності інформації покладається на відповідача.

Згідно п.4 Постанови №1, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Подавши неправдиву інформацію яка була викладена в скарзі щодо злочинної діяльності ОСОБА_1 в КДКА Хмельницької та Рівненької областей, та розповсюджуючи цей факт, відповідач створила негативну соціальну оцінку особи позивача в очах членів комісії, порушивши її честь.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що поширення відповідачем ОСОБА_2 недостовірної інформації щодо ОСОБА_1 , завдає шкоди її немайновим інтересам, порушує її гідність, честь та ділову репутацію. Відтак, відповідачем були порушені права позивача на гідність, честь та ділову репутацію, за захистом яких вона звернулась до суду.

Відповідно п. 3 Постанови №1, вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо.

При цьому суди повинні враховувати, що при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною - п.5 постанови №1.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. При цьому, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Нормою ч.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України» №4 від 31.03.1995 рику «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в п.9 вказаної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

З досліджених в судовому засіданні доказів, в тому числі з Рішення дисциплінарної палати КДК адвокатури Рівненської області від 26.06.2025 року №Д/6-3, встановлено відсутність в діях адвоката ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку за скаргою ОСОБА_2 .

Позивач в обгрунтування заявлених позовних вимог про стягнення моральної шкоди вказувала на те, що діями відповідача їй було завдано непоправної моральної шкоди, що полягала в душевних стражданнях, головних болях, безсонних ночах у зв`язку із необхідністю доводити свою невинуватість щодо викладених у скарзі обставин та необхідністю відновлення своєї честі та ділової репутації, оскільки подана відповідачем неправдива інформація щодо її особи стала також відомою третім особам. Моральну шкоду позивач оцінила в розмірі 120 000 грн.

З врахуванням наведеного вище, встановлених обставин у справі, а також вимог розумності і справедливості, суд враховуючи ступінь страждань позивача від безпідставного її обвинувачення щодо викладених у скарзі обставин, втрату позивачем ділової репутації, порушення її честі та гідності внаслідок неправомірних дій відповідача, суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для визначення моральної шкоди, завданої незаконними діями відповідача ОСОБА_2 в розмірі 50 000 грн., яка підлягає стягненню, і саме такий розмір моральної шкоди відповідає характеру та обсягу моральних страждань ОСОБА_1 . В решті позову слід відмовити.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, при розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених вимог.

Позов заявлено з ціною 120 000 грн. та задоволено на суму 50 000 грн., тобто на 41,66% (50000*100:120000) Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 504,58 грн. (1211,20*41,66:100).

Окрім того, позивач просила стягнути витрати на правничу допомогу, які складають 15 000 грн.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Заперечень від відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відповідності до частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до вимог ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Як вбачається із матеріалів справи, інтереси позивача ОСОБА_5 в суді представляла адвокат Кулабіна М.Ю., що діяла на підставі ордеру серії ВХ №1093153 від 16.06.2025 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Як вбачається з Акту №1 виконання робіт до договору про надання правової допомоги, розмір витрат на правничу допомогу складає 15 000 грн.

Відтак загальна сума витрат на професійну правничу допомогу понесених ОСОБА_1 у зв`язку із розглядом вказаної справи складає 15 000 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено на 41,66 % від заявлених позовних вимог. Відтак, розмір витрат на правову допомогу, понесених позивачем в цій справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог складає 6 249 грн.. (15 000* 41,66 %:100).

Підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, судом не встановлено, заперечень від ОСОБА_2 щодо розміру правничої допомоги не надходило. Зазначений розмір витрат є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом та обсягом наданих послуг.

Отже, позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації підлягає частковому задоволенню шляхом визнання недостовірною та такою, що принижує честь і гідність та порушує право на недоторканість ділової репутації, інформацію поширену ОСОБА_2 в скарзі до КДКА Хмельницької та Рівненської області та зобов`язання ОСОБА_2 вибачитись перед ОСОБА_1 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 000 грн. моральної шкоди, 6 249 грн. витрат на правничу допомогу та 504,58 грн. судового збору. В решті позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 81, 137, 141-142, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задоволити частково.

Захистити честь, гідність та ділову репутацію адвоката Вітязь Оксани Петрівни, шляхом визнання недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканість ділової репутації, інформацію поширену ОСОБА_2 в скарзі до КДКА Хмельницької та Рівненської області та зобов`язати ОСОБА_2 вибачитись перед ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 249 грн. витрат на правничу допомогу та 504,58 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , 1975 р.н., іпн НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Дата складання повного тексту рішення суду 19.11.2025 року.

Суддя