КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 372/755/25 Головуючий у суді першої інстанції -Рабчун Р.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А.(суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником Стужук Наталією Василівною , на рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Рабчун Р.О., у місті Обухів, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно доякого просив стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 1075685 від 24 жовтня 2023 року в розмірі 65 231,80 грн та судовий збір 2 422,40 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 24 жовтня 2023 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1075685, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» надало відповідачці грошові кошти, а відповідачка зобов`язалась повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін встановлений договором та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни/, що визначені договором.

Наголошує, ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, а саме, надало відповідачці грошові кошти у обсязі та у строк, визначеними умовами кредитного договору. Відповідач, у свою чергу, не виконала умов кредитного договору.

Відповідно до п. 3 паспорту споживчого кредиту, ТОВ «Селфі Кредит» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 12 000 грн, строком кредитування на 360 днів.

Пунктом 4 паспорту споживчого кредиту передбачено, що стандартна процентна ставка за кредитом в день 2.20% (803% річних), фіксована, знижена процентна ставка за кредитом в день - 3.65 % річних (0.01 %- день), фіксована.

Наголошує, що відповідно до п. 2.1 Договору кошти надаються товариством шляхом перерахування їх у безготівковій формі на поточний рахунок споживача уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .

В подальшому, 21 червня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 21062024, ТОВ «ФК Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, як являлись боржниками ТОВ «Селфі Кредит», включно і до ОСОБА_1 , за кредитним договором 1075685 від 21 червня 2024 року.

Наголошує, що сума заборгованості ОСОБА_1 становить 65 231,80 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 11 999,80 грн, прострочена заборгованість за процентами становить 53 232 грн.

31 січня 2024 року відповідачу надіслано досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості за вих. № 23686850, яку відповідач залишив без уваги, заборгованість не сплатила.

З врахуванням викладено суд вважає, що для укладення цього договору в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Селфі Кредит» ОСОБА_1 подала анкету-заявку на отримання кредиту № 1075685 ТОВ «Селфі Кредит», було направлено відповідачу електронне повідомлення (SMS) - одноразовий ідентифікатор А625, при веденні якого останній підтвердив прийняття умов кредитного договору №1075685 від 24 жовтня 2023 року.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26 червня 2025 року позов ТОВ «ФК Кредит-Капітал» - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит Капітал» заборгованість за кредитним договором № 1075685 від 24 жовтня 2023 року в сумі 65 231,80 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представником ОСОБА_1 - Стужук Н.В. подано апеляційну скаргу відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, оскаржене рішення є незаконним та необґрунтованим.

Наголошує, що в розділі 4 п. 4.1.3 зазначеного кредитного договору № 1075685 від 24 жовтня 2023 року Товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договором факторингу з обов`язковим повідомленням споживача про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення.

В матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази про повідомлення споживача про відступлення права вимоги, що є обов`язковим пунктом розділу 4 п. 4.1.3 зазначеного кредитного договору від № 1075685 від 24 жовтня 2023 року.

Наголошує, що в силу нікчемності вищезазначених пунктів про нарахування процентів, проценти в Договорі позики є неузгодженими в поточному періоді по кредитного Договору та не підлягають задоволенню.

Вказує, що судом не досліджено, що докази переуступлення прав вимоги з зазначеною сумою по договору за кредитом з правами вимоги до відповідача відсутні. Такими доказами мали бути Реєстр прав вимоги в якому відображається справжня фіксована сума переуступлення за вказаним договором факторингу з вимогами до конкретного Відповідача. Проте, витяг з реєстру боржників створений самим позивачем і ставить під сумнів, що саме таку суму з великими відсотками та порушеннями відповідно до закону " Про споживче кредитування" викупив ТОВ ФК «Кредит-Капітал». Даний витяг з реєстру боржників ставить тільки загальну суму боргу викуплених кредитних договорів за рядом боржників.

Звертає увагу, що позивачем не надано доказів на підтвердження здійснення оплати за договором про відступлення права вимоги на підставі укладення договору позики № 1075685 від 24 жовтня 2023 року та наявність боргу перед позивачем у зазначеному в позовній заяві розмірі; Факту отримання відповідачем коштів на підставі укладеного договору позики за первинним бухгалтерським документом.

Наголошує, що не належні докази укладання договору факторингу - відступлення прав вимоги за договором позики, необґрунтованість позовних вимог та доказів, які створив сам позивач.

Звертає увагу на те, що відсутні дані про виконання чи не виконання ОСОБА_1 грошового зобов`язання за договором.

Звертає увагу, що відсутні дані про позичальника ( відповідача по справі), в додатках по договору факторингу строк виконання якого закінчився в 2024 році, та в акті приймання - передач.

Документи надані позивачем не підтверджують факт отримання відповідачем коштів на підставі укладеного договору позики №1075685 24 жовтня 2023 року та наявність заборгованості перед позивачем у зазначено в позовній заяві розмірі оскільки, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність від 17.07.1999 № 996-XIV. Інформаційне повідомлення про перерахування коштів та довідка про ідентифікацію не є первинним бухгалтерським документом та доказом факту отримання коштів.

Відтак вважає щодо відсутності підстав для задоволення позову стягнення з відповідача боргу у повному обсязі.

ТОВ «ФК «Кредит Капітал» має зареєстрований особистий кабінет в підсистемі (модулі) ЄСІТС Електронний суд, тому у відповідності до положень ст. 14 ЦПК України та Положення про ЄСІТС листування здійснюється в електронній формі.

Суд апеляційної інстанції забезпечив право позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» подати відзив (заперечення) на апеляційну скаргу, направивши ухвалу Київського апеляційного суду від 12 вересня 2025 року про відкриття апеляційного провадження, разом з апеляційною скаргою до особистого кабінету ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у підсистемі (модуля) ЄСІКС «Електронний суд».

Ухвалу про відкриття провадження ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» отримало в особистому кабінеті системи «Електронного суду» 15.09.2025 о 12:55:35, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.

Останнім днем для подання відзиву, з урахуванням положень ст. 124 ЦПК України, було 25 вересня 2025 року.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 24 жовтня 2023 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір №1075685 від 24 жовтня 2023 року, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» надало відповідачу грошові кошти, а відповідачка зобов`язалась повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін встановлений договором та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, а саме, надало відповідачці грошові кошти у обсязі та у строк, визначеними умовами кредитного договору. Відповідачка, у свою чергу, не виконала умов кредитного договору.

Відповідно до п. 3 паспорту споживчого кредиту, ТОВ «Селфі Кредит» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 12 000 грн, строком кредитування на 360 днів.

Пунктом 4 паспорту споживчого кредиту передбачено, що стандартна процентна ставка за кредитом в день 2.20% (803% річних), фіксована, знижена процентна ставка за кредитом в день 3.65% річних (0.01% - день), фіксована.

Відповідно до п.2.1 Договору кошти надаються товариством шляхом перерахування їх у безготівковій формі на поточний рахунок споживача уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .

Разом з тим, п. 6.4. договору передбачає, у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань, щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф.

21 червня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал» укладено Договір факторингу № 21062024.

Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги і за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1075685 на загальну суму 65 231,80 грн.

Таким чином ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» правомірно набуло право вимоги за кредитним договором №1075685 від 24 жовтня 2023 року.

На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості ОСОБА_1 , розмір якого становить 65 231,80 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 11 999 грн, прострочена заборгованість за процентами становить 53 232 грн.

31 січня 2024 року відповідачу надіслано досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості за вих. № 23686850, яку відповідач залишив без уваги, заборгованість не сплатила.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що матеріалами справи в їх сукупності підтверджується як факт укладення відповідачкою договору в електронній формі та отримання кредитних коштів, так і факт наявності у заборгованості за вказаним договором перед позивачем, який набув права грошової вимоги на підставі відповідних договорів факторингу.

Апеляційний суд не може повністю погодитись із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Судом першої інстанції встановлено, що 24 жовтня 2023 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого, Товариство надало позичальнику кредитні кошти у сумі 12 000 грн зі строком використання кредиту 360 дні, зі стандартною відсотковою ставкою 2,2% в день.

З метою підписання договору, а також підтвердження ознайомлення з правилами та іншими документами, відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор 625.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 80 ЦПК України передбачає достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.

Способи, строки та порядок розрахунків у сфері електронної комерції визначаються в електронному договорі з урахуванням вимог законодавства України.

Продавець (виконавець, постачальник), оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.

В результаті повного, всебічного та об`єктивного дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про доведеність обставин, на які посилається позивач у позові, зокрема, фактичного надання позивачем відповідачу у борг суми кредиту (перерахування на картку), тобто виконання своїх зобов`язань за кредитним договором.

Так, дослідивши надану копію укладеного кредитного договору, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до п.п. 2.1, 2.4 договору №1075685 про надання споживчого кредиту від 24 жовтня 2023 року кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 . Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1 договору.

Отже, виходячи з наведених вищевказаних умов договору, передумовою надання кредиту шляхом перерахування коштів на банківський рахунок клієнта є його заява із зазначенням банківського карткового рахунку, на який товариство має перерахувати необхідні позичальнику кошти.

Разом з тим, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року по справі № 755/2284/16-ц.

При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Надаючи оцінку поданим позивачем доказам, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не надано доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів відповідачці.

Позивач у справі, звертаючись до суду із даними позовними вимогам не надав суду відповідного доказу, та не заявляв клопотання про витребування даної банківської інформації щодо відповідачки у даній справі.

Надана позивачем довідка про ідентифікацію, та лист ТОВ «Пейтек», що адресований ТОВ «Селфі Кредит» (а.с. 21 - 22) не містить повної інформації щодо відкритого банком відповідачці рахунку та не містить інформації про зарахування таких коштів саме на її рахунок. Зазначенні номера картки НОМЕР_1 не може бути таким доказом, оскільки не містить повної інформації щодо видавника такої картки та його користувача.

З огляду на вказане, матеріали справи не містять належних доказів, підтверджуючих виконання ТОВ «Селфі Кредит» умов кредитного договору №1075685 від 24 жовтня 2023 року щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення тіла кредиту та процентів з відповідача на користь позивача.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «ФК «Кредит Капітал» витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі№ 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі№ 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі№ 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі№ 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Як вбачається з матеріалів справи інтереси ОСОБА_1 під час розгляду справи представляла адвокат Стужук Н.В. на підставі договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 25 квітня 2025 року, ордеру на надання правничої допомоги серії АА № 1345333 від 24.07.2025 та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії № 515 від 25 березня 1994 року.

Відповідно до п. 2.1 та 2.2 договору за правничу (правову) допомогу формою винагороди адвоката за надання правничої допомоги Клієнту є гонорар. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення визначається та здійснюється відповідно до Протоколу погодження гонорару, що є додатком до цього Договору та є його невід`ємною частиною.

Відповідно до протоколу погодження гонорару від 25 квітня 2025 року сторони домовились, що гонорар за надання правової допомоги у цивільній справі за позовом ТОВ «ФК «Кредит Капітал» становить 15 000 грн.

25 квітня 2025 року сторонами підписано акт виконаних робіт (наданих послуг), за яким клієнту надано наступні послуги: попередня усна консультація; ознайомлення з матеріалами справи , вивчення та наліз судової практики щодо стягнення заборгованості ТОВ «ФК «Кредит Капітал», складання тексту відзиву на позовну заяву по справі, складання заперечень по справі, складання пояснень по справі вартість 10 000,00 грн. Сплачено готівковими грошовими коштами десять тисяч гривень.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 20 вересня 2023 року у справі № 753/7936/22 (провадження № 61-1519св23).

Як вбачається з матеріалів справи адвокатом Стужук Н.В. подано до суду першої інстанції відзив на позовну заяву та заяву про долучення до матеріалів справи документів, а до суду апеляційної інстанції подано апеляційну скаргу.

При цьому слід звернути увагу на позицію Верховного Суду від 16 березня 2023 року у справі № 927/153/22, згідно якої при визначенні витрат на правову допомогу слід враховувати наступне: чи змінювалася правова позиція у справі в судах першої та апеляційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткове джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтовували свої вимоги. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 910/20852/20.

Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також того, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»залишені без задоволення, колегія суддів дійшла висновку, що справедливим і співмірним буде стягнення з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 15 000,00 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки суд апеляційної інстанції доходить висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявності підстав для її задоволення, з позивача на користь відповідача підлягає до стягнення судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 4 542 грн.

Відповідно до положень частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Стужук Наталією Василівною , задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 червня 2025 рокускасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (, адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корп. 28, IBAN: НОМЕР_2 АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО: 300614) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі у розмірі 4 542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві) гривні.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (, адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корп. 28, IBAN: НОМЕР_2 АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО: 300614)на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв