Справа № 333/6274/22
Провадження № 2/333/58/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Михайлової А.В., за участю секретаря судового засідання Панченко К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно отриманих коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує наступним.

06.10.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_3 , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 18500,00 гривень отримані ОСОБА_3 без достатньої правової підстави.

Рішенням від 28 вересня 2022 року (Справа 333/6977/21), провадження No 2/333/1113/22) Комунарський районний суд м. Запоріжжя позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів відмовив, мотивуючи рішення тим, що відповідач у своєму відзиві на позовну заяву просив суд застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин.

Позивач зазначив, що судом було встановлено, що ОСОБА_1 29.11.2017 року в системі віддаленого обслуговування «Приват24» зі свого карткового рахунку, відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» здійснив переказ грошових коштів на картковий рахунок, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 у сумі 18500,00 грн., що підтверджується квитанцією Р24А від 29.11.2017 року.

Запорізький апеляційний суд (провадження № 22-ц/807/2086/22) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2022 року, постановою від 09 грудня 2022 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2022 у цій справі залишити без змін.

Позивач зазначає, що кошти в розмірі 18500,00 грн були отримані ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 ) без достатньої правової підстави 29.11.2017 та дату подачі даної позовної заяви боржником кошти повернуті не були.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Повернення безпідставно набутих коштів не було проведено відповідачем у період з 29.11.2017 і по сьогоднішній день (14.12.2022 - дату подачі позовної заяви до суд), тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Велика Палата Верховного Суду остаточно визначила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, якщо основне зобов`язання боржником не виконано (постанова від 08.11.2019 року у справі N127/15672/16-ц). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. Таким чином, інфляційне збільшення нараховується на суму боргу і є видом відшкодування втрат при недобросовісному виконанні грошових зобов`язань.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов`язує припинення грошового зобов`язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення (постанови Верховного Суду України від 04.07.2011 No 13/210/10 та від 12.09.2011 N6/433-42/183 і постанову Вищого господарського суду України від 16.03.2011 N 11/109).

Станом на 14.12.2022 року (дату подачі позовної заяви до суду) загальна сума позовних вимог дорівнює 9976,95 грн. та складається з:

1665,00 гривень - процентна ставка 3% річних від суми безпідставно отриманих коштів в розмірі 18500,00 грн. в період (за останні три роки) з 15.12.2019 р. по 14.12.2022 р.

8311,95 гривень - інфляційні втрати на суму безпідставно отриманих коштів в розмірі 18500,00 грн. в період (за останні три роки) з 15.12.2019 р. по 14.12.2022 р.

Також позивачем було надано розрахунок інфляційних витрат та 3% річних від суми безпідставно отриманих коштів окремим додатком №3.

На підставі вищевказаного, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) інфляційних збитків - 8311,95 гривень та 3% річних - 1665,00 гривень, а всього 9976,95 гривень (Дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят шість гривень, 95 копійок) від суми безпідставно отриманих коштів

Ухвалою від 16 січня 2023 року відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно отриманих коштів.

27.03.2024 представник відповідача адвокат Краєвська (Сеньків) І.М, отримала доступ до справи № 333/6274/22, провадження № 2/333/165/24 за допомогою Електронного кабінету Користувача ЄСІТС.

Представником відповідача, адвокатом Краєвською (Сеньків)) І.М. було подано відзив на позовну заяву. Ознайомившиь із змістом позовних вимог, сторона відповідача не погоджується із позовними вимогами та зазначає наступне.

Рішенням Комунарського районного суду м. Зпоріжжя від 28 вересня 2022 року по справі № 333/6977/21 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів відмовлено. Не погодивсь із зазначеним рішенням, позивач звернувся до Запорізького апеляційного суду. У Постанові Запорізького апеляційного суду коллегія суддів зазначила, що: Враховуючи встановлений у позивача додаток «Приват24», ОСОБА_1 був обізнаний про перерахунок коштів, оскільки вказана програма запитує дозвіл на перерахунок власника картки, та позивач сам пояснював, що перерахунок він здійснив особисто. Окрім того ОСОБА_1 міг дізнатися кожного дня про помилковий перерахунок коштів, починаючи з дня переводу таких грошових коштів, за умови що цю суму, зі слів позивача, він мав би зарахувати на свій картковий рахунок.

Постановою Запорізького апеляційного сду від 09.12.2022 Справа № 333/6977/21 - Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2022 у цій справі залишено без змін.

У своїй позовній заяві ОСОБА_4 , посилається на частину другу статті 625 ЦПК України у якій зазначається, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Також відповідно до абзацу 2 частини першої статті 188 ЦПК України похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

А отже наразі його позовні вимоги є похідними до позову у якому йому було відмовлено рішення Комунарівського районного суду м Запоріжжя від 28.09.2022 року по справі 333/6977/21.

Оскільки на підставі судових рішень по справі №333/6977/21 на які посилається Позивач, між сторонами не виникло грошове зобов`язання, положень частини другої статті 625 ЦК України не може бути застосована у відношенні відповідача.

Відсутній факт ухилення Відповідача від виконання зобов`язань за рішенням суду та порушення права кредитора на своєчасне отримання грошових коштів.

ОСОБА_1 було відмовлено у задоволені іншої позовної вимого по справі №333/6977/21 про стягнення з ОСОБА_2 безпідставно набутих коштів, а отже відсутнє рішення суду на підставі якого у Віповідача виникло б зобов`язання перед Позивачем грошового зобов`язання на яке можна нарахувати інфляційні збитки та 3% річних за прострочене зобов`язання.

Також сторона відповідача зазначає, що перевіривши Стан розгляду справ, стороною яких є Позивача ОСОБА_1 , за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 інформація що міститься у відкритому доступі, виявлено що Позивач вже неодноразово начеб-то помилявся у реквізитах на які надсилав кошти, про повернення безпідставно набутих коштів, що свідчить про дії Позивача у яких вбачаються ознаки шахрайства та недобросовісні.

Представник Відповідача просить відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних збитків та 3% річних у повному обсязі.

Позивачем було надано відповідь на відзив в якому він заперечує проти доводів сторони відповідача та просить встановити, що відзив подано без додержання вимог ст. 178 ЦПК України та залишити його без розгляду.

Представником відповідача подано клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву від 22.04.2024 року.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Представником відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, свою позицію проти задоволення позовних вимог підтримує в повному обсязі.

У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних можливе у разі порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Також відповідно до абзацу 2 частини першої статті 188 ЦПК України похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Разом з тим, у справі № 333/6977/21 судом у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення 18500,00 грн було відмовлено. Це рішення набрало законної сили, залишено в силі апеляційною інстанцією, та є обов`язковим до виконання згідно зі ст. 18 ЦПК України.

Таким чином, грошове зобов`язання між сторонами не встановлено, а отже, немає підстав для нарахування інфляційних втрат і 3% річних, як похідних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя А.В.Михайлова