КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 4-с/947/58/25
УХВАЛА

13.11.2025 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за скаргою

ОСОБА_1 ,

за участі стягувача за виконавчим провадженням

Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси»,

приватного виконавця виконавчого округу Одеської області

Шуляченко Миколи Борисовича,

про визнання дій приватного виконавця неправомірними

та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

16.10.2025 року до Київського районного суду міста Одеси в електронній формі через підсистему «Електронний суд» надійшла скарга ОСОБА_1 , за участі стягувача за виконавчим провадженням Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси», приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченко Миколи Борисовича, про визнання дій приватного виконавця неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій скаржник просить суд:

- визнати неправомірними дії приватного виконавця Шуляченко М.Б. у межах виконавчих проваджень № 78854686, 78854365, оскільки стягнення коштів проведено на підставі судового рішення, яке згодом було скасоване (ухвала Київського районного суду м. Одеса від 23.09.2025р. у справі № 947/16849/24);

- зобов`язати приватного виконавця повернути скаржнику 22051,56 грн. (двадцять дві тисячі п`ятдесят одна) гривня 56 (п`ятдесят шість) копійок, незаконно утриману, з урахуванням того, що виконавчий документ втратив силу після скасування заочного рішення;

- винести окрему ухвалу про порушення прав боржника і бездіяльність приватного виконавця відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 262 ЦПК України з направленням її до Міністерства юстиції України для проведення дисциплінарної перевірки дій виконавця згідно ст. 40-41 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403-VIII;

- зобов`язати приватного виконавця надати суду постанову про розподіл стягнутих коштів, із зазначенням сум, перерахованих кожному отримувачу;

- вжити заходів реагування до приватного виконавця у разі встановлення судом порушень законодавства або зловживань у процесі виконання.

В обґрунтування скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що приватним виконавцем Шуляченко М.Б. у межах виконавчих проваджень № 78854686, 78854365, 15.08.2025 року було здійснено списання з її рахунків грошових коштів в сумі 22051,56 грн., на погашення заборгованості перед Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» стягнутої за рішенням Київського районного суду міста Одеси від 10.07.2024 року по справі №947/16849/24, та на сплату виконавчих витрат. В якому порядку приватним виконавцем були розподілені стягнуті з її рахунків кошти, як вказує скаржниця, їй не відомо. ОСОБА_1 зазначає, що приватним виконавцем в порушення вимог законодавства не було надано їй строку для добровільного виконання рішення суду. Крім того, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 23.09.2025 року, рішення Київського районного суду міста Одеси від 10.07.2024 року по справі №947/16849/24 було скасовано, за наслідком чого скаржниця вважає, що приватний виконавець зобов`язаний був повернути стягнуті з її рахунків грошові кошти, однак жодних дій не вчинив.

Приймаючи вищевикладене, вважаючи незаконними дії приватного виконавця, ОСОБА_1 звернулась до суду з даною скаргою.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду справу за вищевказаною заявою розподілено судді Калініченко Л. В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 17.10.2025 року прийняти вказану скаргу до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду з повідомленням сторін по справі.

Вказаною ухвалою суду, судом зобов`язано приватного виконавця Шуляченка Миколу Борисовича надати до суду в строк до судового засідання призначеного на 04 листопада 2025 року належним чином завірені копії матеріалів виконавчих проваджень ВП №78854686 та ВП №78854365.

31.10.2025 року до суду від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області надійшов відзив на позовну заяву, до якого останнім надано на виконання узвали суду від 17.10.2025 року належним чином завірені копії виконавчих проваджень №78854686, 78854365. У відзиві, приватний виконавець просить суд відмовити у задоволенні скарги, з посиланням на її необґрунтованість, безпідставність, а виконавчі дії проведені в межах спірних виконавчих проваджень вважає законними, правомірними, вчиненими у повній відповідності з нормами чинного законодавства України. Також приватним виконавцем зазначено про відсутність підстав для повернення ним стягнутих коштів в рамках виконавчого провадження та не вірно обраний боржником спосіб захисту своїх прав.

02.11.2025 року ОСОБА_1 скеровано до суду в електронній формі через підсистему Електронний суд відповідь на відзив, який зареєстровано в суді 03.11.2025 року. У поданій до суду відповіді на відзив, скаржниця вважає безпідставними доводи приватного виконавця щодо законності та правомірності вчинених ним дій.

У судове засідання призначене на 13.11.2025 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином.

Однак, 13.11.2025 року від ОСОБА_1 до суду в електронній формі через підсистему Електронний суд надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за її відсутності.

03.11.2025 року до суду надійшла заява від представника - Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» про розгляд справи за його відсутності.

Приватний виконавець про причини неявки до судового засідання суд не повідомили.

Статтею 450 ЦПК України передбачено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Приймаючи викладене, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 13.11.2025 року за відсутності сторін по справі.

Дослідивши, проаналізувавши та надавши оцінку усім доказам наявним в матеріалах справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси перебувала на розгляді цивільна справа №947/16849/24 за позовною заявою Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплову енергію.

За наслідком розгляду вказаної справи, 10.07.2024 року Київським районним судом міста Одеси було ухвалено заочне рішення яким позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» заборгованість за надані послуги з теплової енергії станом на 01.02.2024 року в сумі 38923 гривні 23 копійки та витрати зі сплати судового збору в сумі 3028,00 грн.

Вказане рішення суду набрало законної сили 12.08.2024 року.

24.06.2025 року на виконання вказаного рішення суду, Київським районним судом міста Одеси було видано відносно боржника - ОСОБА_1 , два виконавчі листи №947/16849/24: про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» заборгованість за надані послуги з теплової енергії станом на 01.02.2024 року в сумі 38923 гривні 23 копійки; про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» у відшкодування витрат зі сплати судового збору в сумі 3028,00 грн.

На підставі вказаних виконавчих листів, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шуляченко Миколою Борисовичем 14.08.2025 року винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень, на підставі яких відкриті виконавчі провадження:

- ВП №78854686, з примусового виконання виконавчого листа №947/16849/24 виданого 24.06.2025 року Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» заборгованість за надані послуги з теплової енергії станом на 01.02.2024 року в сумі 38923 гривні 23 копійки, в межах якого також винесено:

- 14.08.2025 року постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 3892,32 грн. та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 569,00 грн.

- ВП №78854365, з примусового виконання виконавчого листа №947/16849/24 виданого 24.06.2025 року Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» у відшкодування витрат зі сплати судового збору в сумі 3028,00 грн., в межах якого також винесено:

- 14.08.2025 року постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 302,80 грн. та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 569,00 грн.

14.08.2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шуляченко Миколою Борисовичем винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, якою об`єднано виконавчі провадження ВП 78854365, 78854686, у зведене виконавче провадження №78864148.

Тієї ж дати, приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 .

У відповідності до платіжної інструкції від 15.08.2025 року приватним виконавцем було стягнуто частку грошових коштів ОСОБА_1 в сумі 22051,56 року в рахунок погашення заборгованості в рамках виконавчого провадження ВП №78854686.

Зі стягнутої вказаної суми коштів, приватним виконавцем було перераховано грошові кошти в сумі 17640,04 грн. на рахунок стягувача КП «Теплопостачання міста Одеси» в порядку виконання рішення суду у виконавчому провадженні ВП №78854686.

Інша частина стягнутих з ОСОБА_1 грошових коштів були розподілені приватним виконавцем наступним чином:

- 1372,29 грн. в рахунок погашення судового збору на користь стягувача - КП «Теплопостачання міста Одеси»;

- 1901,23 грн. основна винагорода приватного виконавця;

- 1138,00 грн. витрати виконавчого провадження.

В подальшому 26.08.2025 року, за заявою ОСОБА_1 , Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу про задоволення заяви та скасовано заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 10.07.2024 року по справі №947/16849/24.

13.10.2025 року ОСОБА_1 звернулась до приватного виконавця з заявою про закінчення виконавчого провадження та повернення стягнутих грошових коштів.

13.10.2025 року приватним виконавцем, за наслідком скасування заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 10.07.2024 року по справі №947/16849/24, винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень ВП №78854686 та №78854365, на підставі п.5 ч.1 ст.39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У Рішенні ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

Згідно із приписами статті 431 ЦПК України, пунктами частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчими документами в тому числі є виконавчі листи, які видаються судами за кожним судовим рішенням, що набрало законної сили, та ухвали судів у цивільних та інших справах. Відповідно до цих положень як на виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи відкривається виконавче провадження. Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ, а боржником - фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. Статусу стягувача і боржника сторони набувають після відкриття виконавчого провадження як у разі виконання рішення суду, яким закінчується судовий розгляд справи.

Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності тощо.

У частині першій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема, на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Приватний виконавець при відкритті виконавчого провадження одночасно приймає постанову про стягнення основної винагороди та зобов`язаний здійснити розрахунок такої винагороди, тобто визначити чітко суму, яка може бути стягнута у разі здійснення виконавцем повного виконання виконавчого документу.

Відповідно до частин першої другої, четвертої, п`ятої, восьмої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, або на електронні гроші, що зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках та електронні гроші, що зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не менше одного разу на два тижні - щодо виявлення рахунків, електронних гаманців боржника, не менше одного разу на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

За статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно з положенням пункту 5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі зокрема скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

За приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 447-1 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно з ч. 1 та ч. 2ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ст.ст.76,81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 451 ЦПК України суд за результатами розгляду скарги постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно з частиною 3 статті 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Приймаючи вищевикладене в цілому, в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про правомірність дій приватного виконавця, вчинених в межах виконавчого провадження №78854686, №78854365, з примусового виконання заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 10.07.2024 року по справі №947/16849/24. Так, станом на час примусового виконання виконавчих листів виданих на виконання заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 10.07.2024 року по справі №947/16849/24, останнє набрало законної сили та підлягало до обов`язкового виконання. Приватним виконавцем за наслідком поданої заяви стягувача про примусове виконання рішення, правомірно винесено постанови про відкриття вказаних виконавчих проваджень, у відповідності до ст. 27, 42 Закону України «Про виконавче провадження» визначено розмір основної винагороди приватного виконавця та розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, а також вирішено питання з винесення постанови про накладення арешту коштів боржника. Станом на час стягнення грошових коштів боржника, виконавче провадження було відкрито, а заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 10.07.2024 року по справі №947/16849/24 підлягало до обов`язкового виконання. Також судом встановлено, що стягнення грошових коштів боржника було проведено до скасування заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 10.07.2024 року по справі №947/16849/24, а відтак в межах відкритого та діючого виконавчого провадження.

Щодо вимог ОСОБА_1 про зобов`язання повернення стягнутих в межах виконавчих проваджень грошових коштів в порядку виконання заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 10.07.2024 року по справі №947/16849/24, яке було скасовано судом, суд вважає не підлягаючими задоволенню через невірно обраний спосіб захисту.

Суд зазначає, що відповідне питання врегульовано статтею 444 ЦПК України, якою передбачено поворот виконання рішення суду.

Поворот виконання рішення це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає в поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та в подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Як наголошено в рішенні Конституційного Суду від 30.01.2003 №3-рп/2003 «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах» (абз.10 п.9 мотивувальної частини).

Поворот виконання рішення вирішується судом відповідно до статті 444 ЦПК Україні, а не державним виконавцем, у проведенні якого перебуває виконавче провадження з примусового виконання рішення суду.

Так, відповідно до частини 2 статті 444 ЦПК України якщо рішення після його виконання скасовано, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Щодо стягнутих в процесі виконання рішення суду витрат виконавчого провадження, то остання не є грошовими коштами, які були стягнуті з боржника за рішенням суду, а є коштами виконавчого провадження, які не підлягають поверненню в порядку повороту виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За наслідком вищевикладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених вимог ОСОБА_1 , недоведеності неправомірних дій приватного виконавця, як і вчинення бездіяльності, в рамках виконавчих проваджень №78854686, №78854365.

Враховуючи встановлені обставини та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги боржника за скаргою є необґрунтованими та безпідставними.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

За наслідком чого, проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, приймаючи викладені обставини в сукупності, суд вважає, що у задоволенні скарги ОСОБА_1 , за участі стягувача за виконавчим провадженням Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси», приватного виконавця Шуляченко Миколи Борисовича, про визнання дій приватного виконавця неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, слід відмовити.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст.ст. 81, 84, 89, 352, 354, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , за участі стягувача за виконавчим провадженням Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси», приватного виконавця Шуляченко Миколи Борисовича, про визнання дій приватного виконавця неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 18.11.2025 року.

Годловуючий Калініченко Л. В.