№2/337/1241/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Кабалюка Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії,

ВСТАНОВИВ:

07.07.2023 позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що Концерн «МТМ» є виконавцем послуг з виробництва теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ та організації та її збут. Відповідачка є споживачем цих послуг, оскільки її нежитлове приміщення №108 знаходиться в багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 , який підключено до мережі централізованого опалення та обладнано загальнобудинковим приладом обліку теплової енергії. Послуги з постачання теплової енергії надаються відповідачці на підставі укладеного 01.11.2021 Типового індивідуального договору №74203271 про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання. На виконання умов вказаного договору МТМ надав відповідачці послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2021р. по травень 2023р. на загальну суму 47 111,80грн., яку відповідачка добровільно не сплатила.

Просить стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00грн.

Заочним рішенням суду від 14.09.2023 вказаний позов було задоволено повністю.

Ухвалою суду від 03.04.2025 за заявою відповідачки заочне рішення скасовано, справа призначена на новий розгляд в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

18.04.2025 до суду надійшло клопотання представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Рошиян І.В. про зупинення провадження у справі до розгляду в касаційному порядку Верховним Судом цивільної справи №336/7350/22 за позовом Концерну «МТМ» про стягнення заборгованості за теплову енергію, предметом розгляду в якій є стягнення заборгованості за постачання теплової енергії в нежитлове приміщення з транзитними стояками теплопостачання, які і в цій справі.

21.04.2025 до суду надійшли заперечення представника позивача Концерну «МТМ» на вказане клопотання.

В судовому засіданні 22.04.2025 ухвалою, постановленою на місці, в задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.

Крім того, 21.04.2025 до суду надійшов відзив відповідачки ОСОБА_1 в особі представника адвоката Рошиян І.В. на позовну заяву, в якому відповідачка позовні вимоги не визнала повністю та зазначила, що 18.11.2015 року позивачем було складено Акт обстеження системи теплопостачання за адресою відповідача, відповідно до якого приміщення опалюється: - стояк Dн 25 мм H= 2,7 м, сталь ізольована фольгоізовером = 6 мм, не зашитий; - стояк Dн 25 мм H= 2,7 м, сталь ізольована фольгоізовером = 6 мм, зашитий гіпсокартоном; - стояк Dн 25 мм H= 2,7 м х 4 од., сталь ізольована фольгоізовером = 6 мм, зашитий гіпсокартоном, опалювальні прилади відсутні, проходять транзитні стояки теплопостачання. 16.12.2015 року за № 6511/09 позивачем було розроблено розрахунок теплового потоку на потреби опалення від будинкових стояків на її об`єкт, згідно з яким тепловіддача складає 407,7 ккал/год. Рахунки на оплату теплової енергії за період з листопада 2021 року по травень 2023 року були направлені їй лише 28 червня 2023 року. З матеріалів позовної заяви неможливо перевірити застосування позивачем наведених розрахунків, зокрема, неможливо встановити на підставі якого нормативного акту використовуються ті, чи

інші тарифи; - чи встановлено тариф для приміщень із транзитними мережами теплопостачання, які використовуються для забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення, яке є відмінним від споживання теплової енергії для власних потреб; - не наводиться формульний розрахунок тарифів, як того вимагає Методика; - за листопад і грудень 2021 року у рахунках відсутні показники засобу комерційного обліку, у січні та лютому 2022 року зазначені покази засобу комерційного обліку без вихідних даних, у періоди, в яких не здійснюється опалення покази засобу комерційного обліку мають від`ємне значення, у лютому 2023 року використані покази засобу розподільного обліку, що ставить під сумнів наведені позивачем розрахунки; - зміна розміру нарахувань, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1209 проводиться не щомісяця; - нарахування абонентської плати здійснено без урахування відсутності засобів комерційного обліку, які були демонтовані позивачем. Вважає, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами заявлених позовних вимог та їх розміру. Просить в позові відмовити.

09.05.2025 до суду від представника позивача Концерну «МТМ» надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що нежитлове приміщення відповідачки розташовано в житловому будинку по АДРЕСА_1 та є невід`ємною частиною житлового будинку, приєднане до внутрішньобудинкової системи житлового будинку, у зв`язку з чим порядок обліку та оплати послуг визначається згідно з Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року №315 (далі - Методика), а саме, за показниками комерційного приладу обліку теплової енергії, встановленого в будинку, пропорційно площі всіх житлових та нежитлових приміщень, якщо вони не оснащені індивідуальними вузлами обліку теплової енергії, як у випадку з приміщенням відповідачки. Чинне законодавство визначає чіткий порядок припинення постачання теплової енергії та відключення споживача від системи централізованого опалення. Відповідачкою не надано доказів такого відключення в установленому законом порядку, відповідно відсутні підстави для звільнення її від обов`язку сплати за послуги з постачання теплової енергії. Відсутність окремих елементів системи опалення в нежитловому приміщенні не означає відсутність споживання теплової енергії. В даному випадку нежитлове приміщення відповідачки є опалювальним. Нарахування плати за теплову енергію на приміщення відповідачки здійснювалось відповідно до вищевказаної Методики у відповідних редакціях. Так, за період з 01.11.2021 до 31.01.2022 нарахування здійснювалось, виходячи з обсягів теплової енергії на опалення місць загального користування в будинку по АДРЕСА_1 - 10% від загальних обсягів споживання в розрахунковому періоді та функціонування внутрішньобудинкової системи опалення 8% від обсягів теплової енергії, спожитої будинком в січні місяці попереднього опалювального періоду. З 28.01.2022 набули чинності зміни до Методики, а саме зміни в механізмі визначення обсягу теплової енергії на загальнобудинкові потреби для будинку по АДРЕСА_1 вони склали 20% від загальних обсягів споживання теплової енергії в розрахунковий період. Після внесення цих змін загальний обсяг спожитої у будинку теплової енергії на опалення, який визначається за показниками вузла комерційного приладу обліку, розподіляється згідно з формулою 1 п.2 розділу ІІ. Нарахування за спожиту теплову енергію на приміщення відповідачки здійснювалось за умовно-змінною, умовно-постійною частину тарифу та абонентською платою. Детальний помісячний розрахунок наведений в таблиці. При цьому, до лютого 2023 нарахування виконувалось на площу приміщення 83,3кв.м. У березні 2023 на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було виявлено, що площа приміщення відповідачки становить 87,0кв.м., тому було виконано перерахунок умовно-змінної та умовно-постійної частини тарифу за період з листопада 2021 по лютий 2023 на суму 1803,55грн. Загальна сума заборгованості за період з 01.11.2021 до 31.05.2023 склала 47111,80грн. Просить позов задовольнити повністю.

Представник позивача Прокоп`єва Т.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву, просила позов задовольнити. Додатково суду пояснила, що з листопада 2021 відбулись зміни в спірних правовідносинах, зокрема, підхід до механізму визначення обсягів теплової енергії в багатоквартирному будинку та їх розподілу між власниками житлових та нежитлових приміщень, тому для приміщення відповідачки, яке не оснащене індивідуальним приладом обліку та не відключено в установленому порядку від центральної системи опалення, обсяг теплової енергії визначається пропорційно його площі. Акт та розрахунок, на які посилаються представники відповідачки, є нечинними. Віднесення приміщень до підвальних та з транзитними мережами опалення належить до компетенції Запорізької міської ради. Відповідних рішень по приміщенню відповідачки немає. Приміщення вважається опалювальним.

Представники відповідачки ОСОБА_2 та адвокат Рошиян І.В. позовні вимоги не визнали повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просили в позові відмовити. Додатково суду пояснили, що в нежитловому приміщенні відсутні будь-які прилади опалення, проходять лише заізольовані стояки, що підтверджується актом МТМ від 18.11.2015. Позивачем самостійно було розраховано обсяг тепловіддачі від транзитних мереж. Розрахунок плати повинен визначатись як для приміщення з транзитними мережами. До листопада 2021 відповідачка здійснювала оплату за навантаженням, розрахованим позивачем. В подальшому вона припинила здійснювати оплату. Система опалення в приміщенні з 2015 року не змінювалась. З приводу відключення приміщення від загальнобудинкової мережі опалення відповідачка не зверталась.

В подальшому представники сторін в судове засідання не прибули за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином.

Враховуючи, що представники сторін дали свої пояснення по суті спору, судом в їх присутності були досліджені письмові докази, суд вважає можливим закінчити розгляд справи у відсутність представників сторін.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.317,319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов`язує. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.610-611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Згідно з ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017р. (далі Закон №2189I), який введено в дію з 01.05.2019р., правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Так, відповідно до ст.1 вказаного Закону: виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з п.1,5 ч.2 ст.7, ч.1 ст.9 вказаного Закону індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Згідно з ч.1,2,4 ст.12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13-15 цього Закону.

Ст.14 Закону №2189 визначає особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку. Зокрема, відповідно до ч.7 цієї статті до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.

Згідно з ч.5 ст.13 даного Закону в разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

Згідно з ч.7 ст.21 Закону послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п.13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ №830 від 21.08.2019р., (далі Правила) послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

Відповідно до п.24 Правил розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу.

Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.

Згідно з п.32 Правил плата за послугу розраховується, виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства.

Згідно з абзацом шостим п.33 Правил у разі коли співвласники багатоквартирного будинку самостійно не обрали однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», та/або не дійшли згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, плата виконавцю за індивідуальним договором складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування.

Відповідно до п.35,36 Правил розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором.

Суд встановив, що позивач Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до п.2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо (п. 2.2 Статуту).

Нежитлове приміщення №108 в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 87,0 кв.м, належить на праві власності відповідачці ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності НОМЕР_1 , виданого 30.10.2003р. виконавчим комітетом Запорізької міської ради. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.11.2003р.

Вказане нежитлове приміщення розташоване в багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 , який підключений до мережі централізованого опалення та обладнаний загальнобудинковим вузлом комерційного обліку. Індивідуальним приладом розподільного обліку нежитлове приміщення не оснащене.

02.10.2021 Концерн «Міські теплові мережі» оприлюднив на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування Запорізької міської ради (у вільному доступі в мережі Інтернет за посиланням http://zp.gov.ua/uk/articeles/item/10370/ukladannya-publichnih-dogovoriv-z-oncernom-miski-teplovi-merezhi-) та на власному офіційному веб-сайті (можна знайти у вільному доступі в мережі Інтернет за посиланням http//teploseti.zp.ua/ua/for_consumers/Public_contracts/) індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання.

Доказів обрання співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 однієї з моделей організації договірних відносин, визначених ч.1 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», сторонами суду не надано, у зв`язку з чим в силу положень ч.5 ст.13, ч.7 ст.14 вказаного Закону між Концерном «Міські теплові мережі» та відповідачкою з 01.11.2021 вважається укладеним типовий індивідуальний договір №74203271 про надання послуги з постачання теплової енергії, в силу якого відповідачка зобов`язана щомісячно оплачувати вказану послугу.

Згідно з розрахунком основного боргу за договором №74203271 та інформацією щодо нарахувань за послугу з постачання теплової енергії, наведеною представником позивача у відповіді на відзив, заборгованість відповідачки за постачання теплової енергії на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 нежитлове приміщення №108 за період з 01.11.2021 по 31.05.2023 становить 47 111,80грн.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00).

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає позовні вимоги Концерну «МТМ» до ОСОБА_1 законними, обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню.

В даному випадку суд вважає встановленим та доведеним, що відповідачка як власник нежитлового приміщення та відповідно індивідуальний споживач житлово-комунальної послуги (послуги з постачання теплової енергії) в порушення вищевказаних норм діючого законодавства та умов типового індивідуального договору неналежним чином виконувала свої зобов`язання щодо оплати послуги з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01.11.2021р. по 31.05.2023р. в сумі 47 111,80грн., яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача в повному обсязі.

При цьому, суд виходить з того, що багатоквартирний житловий будинок, в якому розташоване нежитлове приміщення відповідачки, підключений до мережі централізованого постачання теплової енергії та оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії. У зв`язку з цим обсяг спожитої у будинку теплової енергії на опалення визначається за показаннями приладу комерційного обліку та розподіляється між індивідуальним споживачами власниками житлових та нежитлових приміщень відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ №830 від 21.08.2019, та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року №358) (далі Методика №315).

При цьому, відповідно до визначення, передбаченого Методикою №315, опалюване приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря; приміщення з індивідуальним опаленням - приміщення, що забезпечується тепловою енергією від індивідуального джерела, встановленого у ньому, та що на законних підставах від`єднано від внутрішньобудинкової системи опалення, у якому забезпечується нормативна температура повітря.

Як вже зазначалось, нежитлове приміщення відповідачки є невід`ємною частиною багатоквартирного житлового будинку, в якому функціонує централізована внутрішньобудинкова система опалення.

Доказів на підтвердження відключення від централізованої внутрішньобудинкової системи опалення відповідно до чинного Порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 169 від 26.07.2019, відповідачка та її представники суду не надали.

Разом з тим, відсутність в зазначеному нежитловому приміщенні окремих елементів системи опалення, на що вказує сторона відповідача, не свідчить про те, що теплова енергія не споживається.

Отже, з урахуванням вказаного, суд вважає, що нежитлове приміщення відповідачки є опалювальним.

Факт централізованого постачання теплової енергії до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в якому знаходиться приміщення відповідачки, підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону, які розміщені в загальному доступі в мережі Інтернет на офіційному сайті Запорізької міської ради.

При цьому, факт надання позивачем послуг з постачання теплової енергії в спірний період представники відповідачки належними та допустимими доказами не спростували. В судовому засіданні представник ОСОБА_2 зазначила, що з приводу відсутності теплопостачання чи низької його якості вона до позивача в спірний період не зверталась, що також підтвердив представник позивача.

В цій справі достовірно встановлено, що нежитлове приміщення відповідачки індивідуальним приладом обліку теплової енергії (приладом розподільного обліку) не оснащене, у зв`язку з чим позивачем правомірно в спірний період нараховувалась плата пропорційно опалювальній площі приміщення відповідачки з урахуванням показань вузла комерційного обліку багатоквартирного будинку, як це передбачено Правилами та Методикою №315.Щомісячна плата складалась з плати за послугу (умовно-змінна та умовно-постійна частини тарифу) та плати за абонентське обслуговування.

В судовому засіданні представники відповідачки не оспорювали того, що відповідачка не здійснювала оплату за послуги з постачання теплової енергії в спірний період.

Розмір заявленої позивачем до стягнення заборгованості підтверджується відповідним розрахунком та деталізованою інформацією щодо помісячного нарахування плати за послугу з постачання теплової енергії, наведеною представником позивача у відповіді на відзив, які суд вважає належними, допустимими та достатніми для ухвалення цього рішення.

Доказів, які б спростовували цей розрахунок, зокрема, контррозрахунку, представниками відповідачки суду не надано та відповідно позовні вимоги Концерну «МТМ» не спростовано.

Посилання представників відповідачки на акт обстеження від 18.11.2015 та розрахунок теплового потоку від 16.12.2015 суд вважає безпідставним, оскільки заявлена до стягнення заборгованість розрахована в межах інших договірних правовідносин.

На підставі вищевикладеного, вказаний позов Концерну «МТМ» слід задовольнити повністю.

Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн.

Керуючись ст.15,16,319,322,509,526,610,611,901,903 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою КМУ №830 від 21.08.2019р., Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,259,263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов Концерну «Міські теплові мережі» - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь Концерну «Міські теплові мережі», , місце знаходження: м.Запоріжжя, бул.Гвардійський, буд.137, рахунок НОМЕР_3 у Філії АТ «Укрексімбанк» у м.Києві, МФО 322313, заборгованість за послуги з постачання теплової енергії (адреса надання послуг: м.Запоріжжя, вул.Рубана, буд.13, нежитлове приміщення №108) за період з 01.11.2021 по 31.05.2023 в сумі 47 111,80грн. (сорок сім тисяч сто одинадцять гривень 80 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь Концерну «Міські теплові мережі», , місце знаходження: м.Запоріжжя, бул.Гвардійський, буд.137, рахунок НОМЕР_4 в ПАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478, витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05.11.2025.

Суддя Н.А. Мурашова

30.10.2025