№ 207/5052/25
№ 2/207/2010/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Кам`янське .

Південний районний суд міста Кам`янського у складі головуючого судді Скиби С.А. , при секретареві Куцевол Л.В. , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське справу № 207/5052/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,

В С Т А Н О В И В

У серпні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з позовною заявою , у якій просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 80600 гривень 00 копійок , оскільки 26 липня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) № 26.07.2024-100001920 , згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 26000 гривень 00 копійок , строком на 140 днів , шляхом перерахування коштів на платіжну картку . Відповідач отримав кошти , але своїх зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі не виконав .

Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» Ларіонов К.О. у судове засідання не явився , письмово просив розглядати справу без їх участі , заявлений позов підтримав повністю . У відповіді на відзив на позовну заяву зазначив , що відповідач не надав жодного належного доказу , який би стосувався предмету доказування на підтвердження не укладення та не виконання умов кредитного договору . Між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом : отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) від 26 липня 2024 року , подання відповідачем Заявки кредитного договору № 26.07.2024-100001920 (кредитної лінії) від 26 липня 2024 року , надсилання відповідачем відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 26.07.920 (кредитної лінії) від 26 липня 2024 року . Таким чином , було укладено кредитний договір № 26.07.2024-100001920 від 26 липня 2024 року у електронній формі , що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової . Стороною позивача (Кредитодавця) документи , що складають кредитний договір підписувалися електронним підписом . Стороною відповідача документи , що складають кредитний договір , підписувалися за допомогою одноразового ідентифікатора , який було надіслано у смс-повідомленні на номер , вказаний як фінансовий . Саме його було використано відповідачем для підписання кредитного договору 26 липня 2024 року . Відповідач не заперечує , що вказаний засіб зв`язку , а сааме : номер телефону НОМЕР_1 належить йому , або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку , що може бути підтверджено відповідними засобами доказування . Також , підписуючи Оферту відповідач підтвердив факт , що розуміє умови на яких укладається договір . Тобто , відповідач підтвердив факт ознайомлення зі змістом кредитного договору та погодився на відповідні умови кредитування . Відповідачем не було надано відомостей щодо оскарження умов кредитного договору у судовому порядку . Видача кредитних коштів відповідачу підтверджує квитанція № від 26 липня 2024 року , яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги» , а відтак належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу . Отже , позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача , номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці) , за допомогою інтернет еквайрингу Liqpay , що підтверджується квитанцією про перерахування коштів , чим позивач виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі . До суду було надано електронні докази в паперовій формі (роздруківка тексту заявки кредитного договору № 26.07.2024-100001920 , відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцент) кредитного договору № 26.07.2024-100001920 , підписані одноразовим ідентифікатором «Е656» , який містить номер особистого електронного платіжного засобу відповідача , а саме : 5168-74ХХ-ХХХХ-1065 . Таким чином , електронний платіжний засіб відповідач зазначав самостійно в системі , інша інформація щодо рахунку відповідача у позивача відсутня , оскільки зазначена інформація є банківською таємницею якою володіє виключно Банк-емітент картки . Таким чином , TOB «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 26.07.2024-100001920 від 26 липня 2024 року у повному обсязі , надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору . Вважає безпідставними доводи представника відповідача у відзиві щодо ненадання позивачем виписки по рахунку , як первинного бухгалтерського документу . Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою , а має статус фінансової установи , яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг , зокрема надання кредитів у позику , в тому числі і на умовах фінансового кредиту , без відкриття рахунку , тому не може надати первинні банківські документи , а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі . Відповідач заперечує вірність розрахунку спірної заборгованості , проте не зробив власного , а відтак вести мову предметно про конкретні суми не доводиться . Позивачем надано детальний розрахунок заборгованості , який є належним та допустимим доказом . Крім того , будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв . Щодо нарахування комісії , то комісія пов`язана з наданням послуги , а сааме : перерахування кредитодавцем коштів на рахунок , вказаний позичальником , з використанням стороннього сервісу - інтернет-еквайрингу . Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив , що ознайомлений з усіма умовами , у тому числі , й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів , комісії та неустойки у разі їх наявності , розуміє та зобов`язується їх виконувати . Згідно змін за договорами , укладеними з 24 січня 2024 року , кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу , пені) та інших платежів , передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань . Кредитний договір з відповідачем був укладений 26 липня 2024 року , тобто після набуття чинності змін до Закону України «Про споживче кредитування» , а тому вимога позивача про стягнення неустойки є правомірною , з огляду також на те , що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики) , в той час як Закон України «Про споживче кредитування» є спеціальною нормою , яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування . Відповідно до умов кредитного договору , з відповідачем був укладений саме споживчий кредитний договір , тобто у кредит були отримані гроші для придбання товарів (робіт , послуг) для задоволення потреб , не пов`язаних з підприємницькою , незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника , а тому у цьому випадку мають застосовуватись саме норми Закону України «Про споживче кредитування» . Таким чином , неустойка за прострочення відповідачем виконання зобов`язання є правомірною та підлягає стягненню . Також , заявлений представником відповідача до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю справи , обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт , стягнення адвокатських витрат у розмірі 10000 гривень не відповідає критеріям розумності , співрозмірності та справедливості .

Представник відповідача ОСОБА_2 у судове засідання не явився . У відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав . Вважає , що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 80600 гривень є необґрунтованими . Доводи позивача викладені у позовній заяві не відповідають фактичним обставинам справи . Відповідач заперечує факт виникнення , зміни та припинення між сторонами кредитних правовідносин . Жодного кредитного договору відповідач не підписував та кредитних коштів він не отримував . У позовній заяві позивач вказує на те , що кредитні кошти було перераховано на банківську картку НОМЕР_2 , але вказана картка не належить відповідачу . У свою чергу позивачем було надано довідку , де зазначено про перерахування коштів на вищезазначену банківську карту , проте не зазначено , кому саме така картка належить . Отже , позивач не надав доказів того , що вказана картка належить відповідачу та те , що він користувався кредитними коштами . Також , довідка надана позивачем не містить інформації , кому належить вказана банківська картка , вона не є первинним фінансовим документом , яка б підтверджувала видачу кредитних коштів . Первинних банківських документів , зокрема виписку по банківському рахунку надано не було . Позивачем надано розрахунок заборгованості , який не є належним доказом у справі , оскільки наданий без первинних фінансових документів , виготовлений самим позивачем , не проведено табличної калькуляції з зазначенням детальних арифметичних розрахунків . Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку , а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум , який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (кредитора) . Згідно п. 8 Заявки , яка є невід`ємною частиною договору , встановлено комісію за надання кредиту 5200 гривень , яка розраховується шляхом множення суми кредиту на розмір комісії у відсотковому значенні . Однак , розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості , який визначено в Заявці кредитного договору встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості . Водночас з тексту позовної заяви взагалі не випливає і зміст вказаної послуги , і обґрунтованість встановлення плати за її надання відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» . Вважає , що позовні вимоги про стягнення з відповідача комісії у розмірі 5200 гривень не підлягають задоволенню . Згідно положень п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного , надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором , відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем) , позичальник звільняється від відповідальності , визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу , пені) за таке прострочення . Установлено , що неустойка (штраф , пеня) та інші платежі , сплата яких передбачена відповідними договорами , нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання , часткове виконання) за такими договорами , підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) . Враховуючи ту обставину , що неустойка , яка передбачена кредитним договором , нарахована у період дії в Україні воєнного стану , після 24 лютого 2022 року , вона підлягає списанню кредитодавцем . Таким чином , підстави для стягнення неустойки у розмірі 13000 гривень відсутні . Просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі .

Суд , вивчивши матеріали справи , вважає , що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав .

У судовому засіданні встановлено , що 26 липня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) № 26.07.2024-100001920 ( а.с. 12 15 ) , який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором , згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 26000 гривень 00 копійок , строком на 140 днів , шляхом перерахування коштів на платіжну картку ( а.с. 27 ) . Відповідач отримав кошти , але своїх зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі не виконав .

Згідно ст. 1054 ЦК України 2003 року за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірах та на умовах , встановлених договором , а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти .

Кредитний договір разом з умовами , який був укладений з відповідачем , було підписано шляхом накладення електронного цифрового підпису відповідача.

Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив , що він ознайомлений зі змістом кредитного договору та погодився на відповідні умови кредитування .

Договір , укладений в електронній формі , є таким , що укладений у письмовому вигляді (ст. 205 , 207 ЦК України 2003 року) . Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 , від 7 жовтня 2020 року № 127/33824/19 .

Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» , електронний документ , інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних , включаючи обов`язкові реквізити документа . Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством . Електронний документ може бути створений , переданий , збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму . Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних , які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною .

Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те , що він має електронну форму . Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того , що він має електронну форму .

Відповідачем підписано кредитний договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором , відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» .

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України 2003 року передбачено , що договором є домовленість двох або більше сторін , спрямованих на встановлення , зміну або припинення прав та обов`язків .

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України 2003 року договір є укладеним , якщо сторони в належній формі досягли усіх істотних умов договору .

Істотними умовами договору є умови про предмет договору , умови , що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду , а також усі ті умови , щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України 2003 року кредитний договір укладається у письмовій формі .

Згідно абзацу 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України 2003 року договір , укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі .

Укладений між ТОВ «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 за своєю природою є договором приєднання і відповідає вимогам ч. 1 ст. 634 , ч. 2 ст. 642 ЦК України 2003 року .

Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами , моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» , за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину ; електронного підпису одноразовим ідентифікатором , визначеним цим Законом ; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання , іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін , у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів .

У постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження №61-8449св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку , що будь-який вид договору , який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму . Договір , укладений в електронній формі , є таким , що укладений у письмовому вигляді (ст. 205 , 207 ЦК України) . Однак важливо , щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору , інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним , в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону .

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта , підтвердження згоди підписанта з умовами договору , а також підтвердження цілісності даних в електронній формі .

Якщо є електронна форма договору , то і підписувати його потрібно електронним підписом .

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа . Електронний договір можна укласти в спрощеній формі , а можна класично - у вигляді окремого документа .

Договір в спрощеній формі шляхом обміну , наприклад , електронними листами та іншими засобами електронної комунікації , або договір , який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням :

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності , що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір , і надсилаються іншій стороні цього договору .

Це комбінація цифр і букв , або тільки цифр , або тільки літер , яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля , іноді в парі «логін-пароль» , або смс-коду , надісланого на телефон , або іншим способом .

При оформленні замовлення , зробленого під логіном і паролем , формується електронний документ , в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа , яка створила замовлення .

Посилання представника відповідача Донець В.В. на те , що відповідач ОСОБА_1 не укладав кредитний договір , не підписував його та не отримував кредитні кошти , не знайшло свого підтвердження , оскільки даний факт підтверджується письмовими доказами .

Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором ( а.с. 16 ) заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 26.07.2024-100001920 від 26 липня 2024 року становить 80600 гривень 00 копійок , яка складається з : заборгованості за основним боргом у розмірі 26000 гривень 00 копійок , процентів у розмірі 36400 гривень 00 копійок , комісії за надання у розмірі 5200 гривень 00 копійок , неустойки у розмірі 13000 гривень 00 копійок .

Відповідно до позиції Верховного Суду , котра міститься у постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року по справі № 367/4970/13-ц , провадження № 61-19992св заперечуючи розмір кредитної заборгованості , розрахований банком , боржник та його представник не надали до суду докази , які б спростовували як факт надання кредиту у розмірі , визначеним кредитним договором так і розмір боргу , що є процесуальним обов`язком боржника .

Згідно з правовою позицією Верховного Суду , викладеній у постанові від 8 липня 2020 року по справі № 464/4985/15-ц , провадження № 61-43538св18 , твердження заявника про те , що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними , оскільки в матеріалах справи , серед інших письмових доказів , наявний розширений розрахунок заборгованості . Доказів , які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором , боржником не надано . У позиції Верховного Суду , викладеній у постанові Верховного Суду від 2 липня 2020 року по справі № 753/16745/15-ц , провадження № 61-40036св18 , Верховним Судом було підтримано позицію суду апеляційної інстанції , про те що розрахунок заборгованості узгоджується зі змістом договору та є належним доказом .

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків , встановлених цим Кодексом .

Позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором . Доказів , які б спростовували правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором , відповідачем не надано .

TOB «Споживчий Центр» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит у сумі 26000 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_3 згідно квитанції № від 26 липня 2024 року про перерахування коштів ( а.с. 27 ) .

Згідно листа Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-250923/87897-БТ від 29 вересня 2025 року ( а.с. 85 ) вбачається , що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_4 IBAN НОМЕР_5 . Виписка по рахунку № НОМЕР_4 за період 26 липня 2024 року по 26 липня 2024 року містить зарахування на суму 26000 гривень ( а.с. 86 ) .

Доводи представника відповідача про те , що позивачем не надані первинні бухгалтерські документи , не надано доказів на підтвердження отримання кредитних коштів відповідачем ОСОБА_1 та розміру заборгованості , спростовуються наданими позивачем копіями розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписки по рахунку № НОМЕР_4 за період 26 липня 2024 року по 26 липня 2024 року , яка містить зарахування на суму 26000 гривень . Позивачем доведено факт надання грошових коштів відповідачу за умовами кредитного договору . Доказів , які б спростовували правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором , відповідачем не надано . Заперечення щодо правильності розрахунків відповідачем та його представником обґрунтовані не були , свого розрахунку стороною відповідача суду не надано . Крім того , будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв .

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) , що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи , та інших обставин , які мають значення для вирішення справи .

Згідно пункту 9.1. Договору ( а.с. 12 ) у разі несплати Кредиту та/або Процентів та/або Комісії у встановлені договором терміни/строки , сума зобов`язань по погашенню Кредиту та/ або Процентів та/або Комісії з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченною , крім випадків , встановлених Договором . У разі несвоєчасного повернення Позичальником обумовленої суми Кредиту та/або несплати нарахованих Процентів та/або Комісії до Позичальника може бути застосована неустойка згідно п. 7.6. кредитного договору . Також Позичальник , який прострочив виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України на вимогу Кредитодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також проценти річних від простроченої суми (база розрахунку) у розмірі , встановленому у Заявці , яка є невід`ємною частиною кредитного договору .

Згідно ст. 625 ЦК України 2003 року боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання . Боржник , який прострочив виконання грошового зобов`язання , на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом .

Укладений між сторонами кредитний договір , містить строк повернення кредиту (користування ним) . Враховуючи , що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті , а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України 2003 року , згідно якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги , кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час , що свідчить про порушення його прав , тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів .

Звертаючись до суду з позовною заявою позивач просив стягнути з відповідача неустойку у розмірі 13000 гривень 00 копійок .

Пункт 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» виключено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року , у якому було зазначено , що у період дії в Україні воєнного , надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення . У разі допущення такого прострочення споживач звільняється , зокрема , від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу , пені) та інших платежів , сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання , часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором . Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших , ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України , у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період , зазначений у цьому пункті . Норми цього пункту поширюються , у тому числі , на кредити , визначені частиною другою статті 3 цього Закону ; та установлено , що неустойка (штраф , пеня) та інші платежі , сплата яких передбачена договором про споживчий кредит , нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання , часткове виконання) за таким договором , підлягають списанню кредитодавцем .

Однак , відповідно до ч. 2 ст. 4 ЦК України 2003 року основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України . Актами цивільного законодавства є також інші закони України , які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу . Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону , який регулює цивільні відносини інакше , ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України . Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України . Зміни до цього Кодексу можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Цивільного кодексу України .

Згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України , у період дії в Україні воєнного , надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором , відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем) , позичальник звільняється від відповідальності , визначеної статтею 625 цього Кодексу , а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу , пені) за таке прострочення . Установити , що неустойка (штраф , пеня) та інші платежі , сплата яких передбачена відповідними договорами , нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання , часткове виконання) за такими договорами , підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) .

Оскільки основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України , одночасно з поданням до Верховної Ради України проекту Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» не було подано проекту закону про внесення змін до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України , тому застосуванню підлягають норми , викладені у п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України , які мають перевагу над нормою п. 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» .

Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного , надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування , до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу , пені) за прострочення виконання (невиконання , часткового виконання) кредитних зобов`язань .

Аналогічний правовий висновок , щодо аналізу п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України , викладений у постанові Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі № 910/10901/23 , який відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України , судом застосовується під час ухвалення судового рішення у подібній справі .

Згідно правового висновку , що викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23) , дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір .

Так , основним регулятором договірних відносин є Цивільний кодекс України , а не окремі закони , що вбачається з аналізу висновків постанови Верховного Суду України від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/2159/15-ц .

З довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором за кредитним договором № 26.07.2024-100001920 від 26 липня 2024 року вбачається, що відповідачу була нарахована неустойка у розмірі 13000 гривень 00 копійок ( а.с. 16 ) .

Таким чином , не підлягає стягненню неустойка у розмірі 13000 гривень 00 копійок , оскільки згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальники , у період воєнного стану , звільняються від сплати неустойки (штрафу , пені) за прострочення виконання (невиконання , часткового виконання) , у тому числі , і в кредитних зобов`язаннях .

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України 2003 року зобов`язанням є правовідношення , в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно , виконати роботу , надати послугу , сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку .

Згідно ст. 526 ЦК України 2003 року зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться .

Згідно ст. 599 ЦК України 2003 року зобов`язання припиняється виконанням , проведеним належним чином .

Згідно ст. 11 ЦК України 2003 року цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб , що передбачені актами цивільного законодавства , а також із дій осіб , що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки . Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків , зокрема , є : договори та інші правочини .

В обґрунтування суми заборгованості за кредитним договором позивачем надано розрахунок заборгованості , з якого вбачається , що у період дії кредитного договору ОСОБА_1 свої зобов`язання порушив , внаслідок чого у нього утворилась заборгованість .

Таким чином , стягненню підлягає заборгованість за кредитним договором у розмірі 67600 гривень 00 копійок , яка складається з : заборгованості за основним боргом у розмірі 26000 гривень 00 копійок , процентів у розмірі 36400 гривень 00 копійок , комісії за надання у розмірі 5200 гривень 00 копійок , оскільки відповідач отримав кредит , користувався кредитними коштами .

При розподілі судових витрат суд враховує , що позов задоволено частково , тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених позовних вимог .

Керуючись ст. 525 , 526 , 530 , 610 612 , 1054 ЦК України 2003 року , ст. 10 , 19 , 81 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В

Заявлений позов задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_1 , місце проживання : АДРЕСА_1 , номер облікової картки платника податків : НОМЕР_6 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» , місцезнаходження : м. Київ , вулиця Саксаганського , 133-А , ідентифікаційний код юридичної особи: 37356833 , заборгованість за кредитним договором № 26.07.2024-100001920 від 26 липня 2024 року у розмірі 67600 гривень 00 копійок , яка складається з : заборгованості за основним боргом у розмірі 26000 гривень 00 копійок , процентів у розмірі 36400 гривень 00 копійок , комісії за надання у розмірі 5200 гривень 00 копійок , судові витрати у сумі 2031 гривня 69 копійок .

У задоволенні іншої частини позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» відмовити .

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Суддя С.А. Скиба