Провадження № 2/638/1996/25
РІШЕННЯ

Іменем України

19 листопада 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Смирнова В.А.

за участю секретаря судового засідання Євженко О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію та стягнення недоотриманої пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м.Харкова (після перейменування Шевченківський районний суд м. Харкова) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію та стягнення недоотриманої пенсії.

ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотриману пенсію ОСОБА_2 за період з 01.05.2018 р. по 01.11.2023 р.; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь позивача в порядку спадкування за законом суму недоотриманої пенсії, що належала спадкодавцю ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.05.2018 р. по 01.11.2023 р. в розмірі 374 917,62 грн.; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь позивача понесені нею витрати зі сплати судового збору в сумі 4 960,38 грн.

На обґрунтування позовних вимог вказала, що після смерті її батька відкрилась спадщина на недоотриману ним пенсію за період з 01.05.2018 р. по 01.11.2023 р. Позивач є єдиним спадкоємцем померлого батька і у встановлений законом строк подала заяву про вступ у спадщину. До 30.04.2018 р. ОСОБА_2 отримував пенсію за вислугу років як внутрішньо переміщена особа, виплату пенсії здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області. З 1 травня 2018 року нарахування пенсії ОСОБА_2 було припинено. Крім того, у задоволенні заяви позивача від 26.03.2024 р. про виплату недоотриманої ним пенсії за дні життя її батька, комісією Відповідача відмовлено з тих підстав, що довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 скасовано, а за поновленням виплати пенсії він не звертався. У відповідності до «Перерахунку пенсії. Пенсійна справа № - Державний департамент виконання покарань. Пенсія за вислугу років ОСОБА_2 », розмір пенсії ОСОБА_2 з 01.04.2018 року становив 5680,57 грн. На запит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бишевець О.В. від 03.07.2024 р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області повідомлено, що з 01.05.2018р. виплату пенсії ОСОБА_2 було призупинено у зв`язку з скасуванням комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам управління соціального захисту населення Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області довідки ОСОБА_2 про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи. Відомості про суми недоотриманої пенсії не надано, зазначено про те, що оскільки ОСОБА_2 не звертався за поновленням пенсії, нарахування з 01.05.2018 р. не провадилось, недоотримана пенсія за дні життя відсутня.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

05 грудня 2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування відзиву вказав, що у зв`язку із скасуванням довідки ОСОБА_2 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи виплату пенсії з 01.05.2018 призупинено. Оскільки ОСОБА_2 не звертався за поновленням пенсії, нарахування такої з 01.05.2018 не здійснювалося, недоотримана пенсія за дні життя відсутня. Обгрунтовуючи свою позицію посилається на ст. 49 ЗУ «Про загально обов`язкове державне пенсійне страхування», Постанову КМУ від 08.06.2016 № 365, якої визначено порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, Постанову КМУ від 15.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» тощо.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2024 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бишевець Олени Володимирівни належним чином засвідчену копію спадкової справи, яка була заведена після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На виконання ухвали суду від 12.12.2024 від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бишевець Олени Володимирівни надійшла належним чином засвідчена копія спадкової справи, яка була заведена після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті.

ОСОБА_1 та її представник у судове засідання не з`явилася, просили розгляд справи здійснювати за їх відсутності.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розглянути справу без участі представника останнього.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справа не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 16.03.1999 Ленінським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_3 , про що 16.03.1999 зроблено відповідний актовий запис № 115. Батьками вказано: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 02 червня 2018 року Святошинським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Харкові ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 509. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища чоловікові ОСОБА_6 , дружині ОСОБА_6 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин України помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16.01.2024 у справі № 759/911/24 та свідоцтвом про смерть, виданого 06.03.2024 Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 183.

Відповідно до матеріалів спадкової справи №2/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , після смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_6 відкрилася спадщина за заявою ОСОБА_1 .

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бишевець О.В. від 03.07.2024 р. № 48/02-14 зроблено запит до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо надання інформації для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 , відповідно до якого нотаріус просила надати інформацію про розмір сум ненарахованої та недоотриманої ОСОБА_2 пенсії за вислугу років згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», нарахування якої припинено з 01.05.2018р. у зв?язку із скасуванням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, з дати скасування цієї довідки, тобто з 01.05.2018 року по дату його смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 , для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Згідно з відповіддю Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на запит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бишевець О.В. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , отримував пенсію призначену згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII як тимчасово переміщена особа. У зв?язку із скасуванням комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам управління соціального захисту населення Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області довідки ОСОБА_2 про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи виплату пенсії з 01.05.2018 було призупинено. Оскільки ОСОБА_2 не звертався за поновленням пенсії, нарахування з 01.05.2018 не провадилось, недоотримана пенсія за дні життя відсутні. Зазначили, що ст. 61 Закону визначено, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв?язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім?ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім?ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Згідно з «Перерахунку пенсії. Пенсійна справа № № - Державний департамент виконання покарань. Пенсія за вислугу років ОСОБА_2 », що є додатком до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.05.2024 р. № 2000-0203-8/79733 розмір пенсії ОСОБА_2 з 01.04.2018 року становив 5680,57 грн.

Так, позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотриману пенсію ОСОБА_2 за період з 01.05.2018 р. по 01.11.2023 р. та стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь позивача в порядку спадкування за законом суму недоотриманої пенсії, що належала спадкодавцю ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.05.2018 р. по 01.11.2023 р. в розмірі 374 917,62 грн. (5 680,57 грн. Х 66 місяців).

У свою чергу відповідач вказує, що у зв`язку із скасуванням довідки ОСОБА_2 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи виплату пенсії з 01.05.2018 призупинено та оскільки ОСОБА_2 не звертався за поновленням пенсії, нарахування такої з 01.05.2018 не здійснювалося, недоотримана пенсія за дні життя відсутня

Так, відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини, як це передбачено статтею 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).

Відповідно до ст. 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що: цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.

Відповідно до ст. 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

За змістом цієї норми, можна дійти висновку, що законодавцем встановлено альтернативний механізм набуття права власності на недоотриману пенсію померлого пенсіонера, а саме пріоритет наданий членам сім`ї спадкодавця, які проживали з ним на момент смерті, та непрацездатним членам сім`ї, які перебували на його утриманні. Зазначені особи мають звернутися за виплатою цих грошових коштів протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Якщо такі особи відсутні або не звернулися у встановлений строк із заявами, недоотримана пенсія входить до складу спадщини і успадковується спадкоємцями померлого на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 цього Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст.16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, зазначеним у п. 5 ч. 2 цієї статті, може бути примусове виконання обов`язку в натурі.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Відповідно до статті 92 Конституції України (норми якої є нормами прямої дії та водночас мають найвищу юридичну силу) виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи наведено у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20.10.2014 №1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб". Так, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 18.01.2018 № 2268-VІІІ "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" визначено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 243/3505/16-ц, постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 243/5697/16-ц, постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 227/2802/16-ц та у постанові Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 638/8368/19 зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

При цьому, суд звертає увагу, що Конституційний Суд України у Рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якого належить прийняття законів.

У свою чергу, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню. За загальним правилом "закон" - це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, який приймається відповідно до особливої процедури парламентом та регулює найважливіші суспільні відносини. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін.

Таким чином, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Суд враховує, що Верховною Радою України не приймались зміни до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з приводу особливостей виплати недоотриманої пенсії пенсіонерів, які є внутрішньо переміщеними особами.

Крім того, відповідно до частин першої - другої статті 8 цього Закону розроблення проектів нормативно-правових актів здійснюється з обов`язковим урахуванням принципу недискримінації; з метою виявлення у проектах нормативно-правових актів норм, що містять ознаки дискримінації, проводиться антидискримінаційна експертиза проектів нормативно-правових актів; результати антидискримінаційної експертизи проектів нормативно-правових актів підлягають обов`язковому розгляду під час прийняття рішення щодо видання (прийняття) відповідного нормативно-правового акт; обов`язковій антидискримінаційній експертизі підлягають проекти законів України, актів Президента України, інших нормативно-правових актів, що розробляються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Як визначено статтею 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Принцип верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, є одним з головних завдань цивільного судочинства.

Положенням ст. 10 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі "Броньовський проти Польщі" зазначив, що принцип верховенства права, на якому будується Конвенція, та принцип законності, про який ідеться в статті 1 Першого протоколу, вимагає від держав не лише поважати і застосовувати, у передбачуваний і узгоджуваний спосіб, запроваджені ними закони, а ще й - що безпосередньо випливає з цього обов`язку - забезпечувати правові та практичні умови для втілення їх в життя.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Щокін проти України" від 14.10.2010 зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Так, суд критично оцінює доводи відповідача щодо того, що за життя ОСОБА_2 не звертався за поновленням пенсійних витрат з 01.05.2018, адже наведене, крім іншого, свідчить про невиконання державою взятих на себе позитивних зобов`язань.

Отже, оскільки за життя батько позивача недоотримав пенсію за період з 01.05.2018 по 01.11.2023, яка повинна увійти до складу спадщини, а позивач є його спадкоємцем та у встановленому законом порядку прийняв спадщину, тому суд приходить до переконання, що позивач як спадкоємець набув право на отримання такої невиплаченої пенсії.

Враховуючи, що розмір перерахованої пенсії ОСОБА_2 з 01.04.2018 р. (відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.05.2024 р. № 2000-0203-8/79733) = 5680,57 грн., період, за який ОСОБА_2 не було отримано пенсію: з 01.05.2018 р. по 01.11.2023 р. (66 місяців), то сума недоотриманої пенсії, що підлягає стягненню: 66 місяців х 5680,57 грн. = 374 917,62 грн, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, то останній стягується з відповідача на користь держави у розмірі 3 749,18 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 76 81, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію та стягнення недоотриманої пенсії задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотриману пенсію ОСОБА_2 за період з 01.05.2018 р. по 01.11.2023 р.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, місцезнаходження: м-н. Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 62022) на користь (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) в порядку спадкування за законом суму недоотриманої пенсії, що належала спадкодавцю ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.05.2018 р. по 01.11.2023 р. в розмірі 374 917 (триста сімдесят чотири тисячі дев`ятсот сімнадцять) гривень 62 копійки.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, місцезнаходження: м-н. Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 62022) на користь (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 3 749 (три тисячі сімсот сорок дев`ять) гривень 18 копійок.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.А. Смирнов