ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 953/7213/21

провадження № 61-3754св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги:

ОСОБА_3 , в інтересах якої діє її представник - адвокат Ковтунова Лариса Юріївна,на постанову Харківського апеляційного суду від 04 березня 2025 року у складі колегії суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю., до якої приєднався ОСОБА_4 ;

ОСОБА_3 , в інтересах якої діє її представник - адвокат Ковтунова Лариса Юріївна,на додаткову постанову Харківського апеляційного суду від 13 травня 2025 року у складі колегії суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П., Тичкової О. Ю.;

ОСОБА_5 на постанову Харківського апеляційного суду від 04 березня 2025 року у складі колегії суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , в якому просили:

визнати недійсним договір дарування від 18 березня 2019 року, серія та номер 348, посвідчений приватним нотаріусом Скорбач Я. С., за яким ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 (сину) частки трикімнатної квартири (66 кв.м), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та скасувати рішення про державну реєстрацію № 46011863 від 18 березня 2019 року;

визнати недійсним договір купівлі-продажу від 18 березня 2019 року, серія та номер 434, посвідчений приватним нотаріусом Маслак Н. В., за яким ОСОБА_3 продала ОСОБА_5 гаражний бокс (19,7 кв.м), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та скасувати рішення про державну реєстрацію № 46004157 від 18 березня 2019 року;

визнати недійсним договір купівлі-продажу від 18 березня 2019 року, серія та номер 431, посвідчений приватним нотаріусом Маслак Н. В., за яким ОСОБА_3 продала ОСОБА_5 двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та скасувати рішення про державну реєстрацію № 46003448 від 18 березня 2019 року;

визнати недійсним договір купівлі-продажу від 12 березня 2019 року, серія та номер 152 посвідчений приватним нотаріусом Тимченко Т. В., за яким ОСОБА_3 продала ОСОБА_9 земельну ділянку (0,15 га), яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , та скасувати рішення про державну реєстрацію № 45907218 від 12 березня 2019 року.

В обґрунтування позову посилались на те, що 08 березня 2019 року ОСОБА_3 , керуючи належним їй автомобілем марки «Toyota Avalon», державний номерний знак НОМЕР_1 , в порушення вимог пунктів 8.7.3, 8.10 Правил дорожнього руху України, наближаючись до регульованого світлофорами пішохідного переходу, не зважаючи на червоний сигнал світлофора для неї, не зменшила швидкості руху і не зупинилася та скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перетинав проїзну частину по пішохідному переходу на зелений сигнал світлофора.

Внаслідок дорожньої-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_10 , згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 97 від 18 листопада 2019 року, були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, що потягли його смерть, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_10 є чоловіком позивачки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та батьком позивачів ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позивачі вказують, що наразі в провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова перебуває кримінальна справа № 639/1817/20 з розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000331 від 08 березня 2019 року про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

У цьому кримінальному провадженні їх визнано потерпілими.

Позивачі також зазначають, що у червні 2019 року вони, як потерпілі, подали в рамках кримінального провадження № 0000331 цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди на загальну суму 4 103 411,56 грн.

Як з`ясувалося, ОСОБА_3 на праві приватної власності належало нерухоме майно, а саме:

двокімнатна квартира (69,3 кв.м), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

3/4 трикімнатної квартири (66 кв.м), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

гаражний бокс (19,7 кв.м), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

земельна ділянка (0,15 га), яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Разом з цим, відразу після смерті ОСОБА_10 , тобто після того як ОСОБА_3 стало зрозуміло, що скоєний нею злочин може спричинити негативні для неї наслідки, зокрема майнового характеру, вона почала позбавлятися належного їй майна.

Так, 18 березня 2019 року до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відомості, відповідно до яких за договором купівлі-продажу, серія та номер 431, двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , було відчужено ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5

18 березня 2019 року до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відомості, відповідно до яких за договором купівлі-продажу, серія та номер 434, гаражний бокс (19,7 кв.м), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , було відчужено ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5

18 березня 2019 року до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відомості, відповідно до яких за договором дарування, серія та номер 348, 3/4 трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було відчужено ОСОБА_3 на користь її сина - ОСОБА_4 .

Разом із тим, ще 12 березня 2019 року до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відомості, відповідно до яких за договором купівлі-продажу, серія та номер 152, земельна ділянка (0,15 га), яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , було відчужено ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 .

Тобто, після спричинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 здійснила відчуження чотирьох об`єктів нерухомості, які належали їй на праві приватної власності.

Вважають, що ОСОБА_3 як винна особа повинна понести покарання за скоєння злочину та не може уникати матеріальної відповідальності шляхом укладення правочинів з метою приховування свого майна аби унеможливити звернення стягнення на нього у майбутньому.

Стверджують, що спірні правочини, на підставі яких відбулося відчуження вказаного вище нерухомого майна, були вчиненні лише для виду.

З огляду на зазначене, позивачі вважають вказані правочини фіктивними та просили визнати їх недійсними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Харковавід 10 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що як на час звернення позивачів до суду із цим позовом, так і на час ухвалення судом рішення у цій справі, остаточне рішення за результатом розгляду кримінального провадження № 0000331 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, зокрема, обвинувального вироку або ухвали про закриття кримінального провадження за нереабілітуючих обставин, судом не прийнято.

Отже, на час розгляду цієї справи у ОСОБА_3 відсутні будь-які зобов`язання перед позивачами, у тому числі і зобов`язання щодо виконання рішення суду щодо відшкодуванняшкоди, завданої її протиправними діями.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки вони заявлені позивачами передчасно.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 04 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 травня 2024 року скасовано та ухвалено нове рішення у справі, яким позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 18 березня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маслак Н. В., за яким ОСОБА_3 продала ОСОБА_5 гаражний бокс, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 18 березня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маслак Н. В., за яким ОСОБА_3 продала ОСОБА_5 двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнано недійсним договір дарування від 18 березня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Скорбач Я. С., за яким ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 3/4 частки трикімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 12 березня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т. В., за яким ОСОБА_3 продала ОСОБА_9 земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги щодо визнання правочинів недійсними, суд апеляційної інстанції виходив із того, що протягом 10 днів після скоєннядорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинув батько та чоловік позивачів,відповідачка ОСОБА_3 уклала чотири нотаріально посвідчених договори, за якими здійснила відчуження належного їй на праві власності нерухомого майна: двокімнатної квартири, 3/4 трикімнатної квартири, гаражного боксу таземельної ділянки.

Апеляційний суд вважав, що укладення вказаних договорів унеможливить стягнення грошових коштів з ОСОБА_3 на виконання ухваленого в майбутньому судового рішення про стягнення матеріальної та моральної шкоди на користь позивачів.

Також зазначив, що, укладаючи договори купівлі - продажу та дарування, ОСОБА_3 діяла очевидно недобросовісно та зловживала правами стосовно позивачів.

Даних про відшкодування відповідачкою ОСОБА_3 шкоди, завданої позивачам внаслідок смерті близької особи, матеріали справи не містять.

Враховуючи фактичні обставини справи, колегія суддів апеляційного суду вважала доведеним, що дані договори укладені на шкоду кредиторам, тобто є фраудаторними, що є достатньою та самостійною підставою визнання їх недійсними.

Разом із цим, апеляційний суд вважав, що вимоги позивачів про скасування рішень щодо державної реєстрації правзадоволенню не підлягають, оскільки визнання недійсними договорів, на підставі яких було здійснено державну реєстрацію прав, є підставою для внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна.

Короткий зміст додаткової постанови суду апеляційної інстанції

У березні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ястребова Є. Б. подала до суду апеляційної інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просила стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 солідарно на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 60 000,00 грн.

Додатковою постановою Харківського апеляційного суду від 13 травня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Ястребової Є. Б. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на правову допомогузадоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 витрати на правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій в розмірі по 20 000,00 грн кожному.

Частково задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішенняу справі, суд апеляційної інстанції виходив із того, що зазначений позивачами до стягнення розмір судових витрат відповідає критеріям розумності і співмірності та підлягає стягненню в повному обсязі, з огляду на складність справи та об`єм наданої адвокатом допомоги.

При цьому суд, приймаючи до уваги положення частини дев`ятої статті 141 ЦПК України, вважав за необхідне покласти відшкодування судових витрат за розгляд справи в повному обсязі на ОСОБА_3 , оскільки під час розгляду справи встановлено, що спір виник саме внаслідок неправильних дій цієї відповідачки.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

20 березня 2025 року ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник - адвокат Ковтунова Л. Ю.,засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 04 березня 2025 року.

У касаційній скарзі заявниця просить скасувати вказану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом оскаржене судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

26 березня 2025 року ОСОБА_5 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного суду від 04 березня 2025 року.

У касаційній скарзі, з урахуванням поданих уточнень, заявниця просить скасувати вказану постанову апеляційного суду в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 18 березня 2019 року, за якими ОСОБА_3 продала ОСОБА_5 гаражний бокс та двокімнатну квартиру. Рішення судупершої інстанції в цій частині позовних вимог просила залишити в силі.

Касаційна скарга ОСОБА_5 мотивована тим, що апеляційним судом зазначене судове рішення в оскаржуваній частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

19 травня 2025 року ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник - адвокат Ковтунова Л. Ю.,засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткову постанову Харківського апеляційного суду від 13 травня 2025 року.

У касаційній скарзі заявниця просить скасувати додаткову постанову Харківського апеляційного суду від 13 травня 2025 року та залишити в силі рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення судових витрат. При цьому ОСОБА_3 в особі представника - адвоката Ковтунової Л. Ю. посилалась на те, що додаткова постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

15 квітня 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 в особі представника Ястребової Є. Б. звернулись до Верховного Суду з відзивом, у якому просять касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Харківського апеляційного суду від 04 березня 2025 року залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, посилаючись на її законність та обгрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якої діє її представник Ковтунова Л . Ю . , на постанову Харківського апеляційного суду від 04 березня 2025 року, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції та зупинено дію оскаржуваної постанови в частині визнання недійсними договорів до закінчення її перегляду у касаційному порядку.

17 квітня 2024 року ОСОБА_4 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду заяву про приєднання до касаційної скарги ОСОБА_3 на постанову Харківського апеляційного суду від 04 березня 2025 року, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2025 року прийнято заяву ОСОБА_4 про приєднання до касаційної скарги ОСОБА_3 на постанову Харківського апеляційного суду від 04 березня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Харківського апеляційного суду від 04 березня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якої діє її представник - адвокат Ковтунова Л. Ю., на додаткову постанову Харківського апеляційного суду від 13 травня 2025 року.

01 липня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2025 року зупинено виконання додаткової постанови Харківського апеляційного суду від 13 травня 2015 року.

Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що 08 березня 2019 року об 11 год 27 хв. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Toyota Avalon» на перехресті вул. Полтавський Шлях та вул П. Болбачана в м. Харкові на пішоходному переході скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_10 . Внаслідок отриманих травм останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно даних затвердженого 18 березня 2020 року обвинувального акту, складеного у кримінальному проваджені № 0000331, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 березня 2019 року, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, а саме у порушенні 08 березня 2019 року правил безпеки дорожнього руху, як особа, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 .

Потерпілими у кримінальному провадженні № 0000331 визнано: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (син загиблого); ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (донька загиблого); ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (дружина загиблого).

У даному кримінальному провадженні в порядку частини третьої статті 128 КПК України потерпілими у червні 2019 року заявлено цивільний позов про відшкодування шкоди, ціна позову - 4 103 411,56 грн.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та не заперечувалось сторонами, що станом на час ухвалення рішення у цій справі в провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження №0000331 (справа № 639/1827/20, провадження № 1-кп/639/77/23) за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

26 лютого 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т.В. посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 122 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 попередній договір купівлі - продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого сторони зобов`язуються в майбутньому - до 12 березня 2019 року включно укласти та підписати договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд присадибна ділянка площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:024:0033, цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташованої в АДРЕСА_4 . Ціна продажу земельної ділянки - 7250 доларів США, з оплатою цієї суми покупцем у гривнях за комерційним курсом продажу валюти на день підписання основного договору.

12 березня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого, ОСОБА_3 продала ОСОБА_9 земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд присадибна ділянка площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:024:0033, цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташовану в АДРЕСА_4 . Продаж здійснено за 190 762,00 грн. Договір купівлі-продажу земельної ділянки посвідчений 12 березня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т. В. та зареєстрований в реєстрі за № 152.

18 березня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого ОСОБА_3 здійснила продаж ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_5 . Продаж здійснено за 1 216 402 грн. Договір купівлі-продажу квартири посвідчений 18 березня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маслак Н. В. та зареєстровано в реєстрі за № 431.

18 березня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_3 здійснила продаж ОСОБА_5 гаражного боксу АДРЕСА_2 , загальною площею 19,7 кв.м. Продаж здійснено за 118 450,00 грн. Договір купівлі-продажу посвідчений 18 березня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маслак Н. В. та зареєстровано в реєстрі за № 434.

18 березня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Скорбач Я. С. та зареєстрований в реєстрі за № 348. За вказаним договором ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 часток у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 3.3 договору дарування від 18 березня 2019, укладеного між ОСОБА_3 ( Дарувальни ця) та ОСОБА_4 (Обдаровуваний), сторони підтверджують, що перебувають між собою у родинних відносинах, Дарувальниця - мати, а Обдаровуваний - син.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційні скарги не містять доводів в частині вирішення позовних вимог про скасування рішень про державну реєстрацію, а тому, в силу положень статті 400 ЦПК України, постанова апеляційного суду у вказаній частині вимог в касаційному порядку не переглядається.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції в оскарженій частині відповідає не у повній мірі.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з частинами першою та другою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (частина перша статті 717 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Виходячи зі змісту статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки, від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав (див. пункт 53 постанови Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 лютого 2021 року у справі № 904/2979/20, постанови Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16).

Частинами першою, другою статті 234 ЦК України встановлено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 вказували на те, що їхінтереси порушені внаслідок недобросовісної поведінки відповідачки ОСОБА_3 , яка уклала оспорювані договори дарування та купівлі-продажу з метою приховування належного їй майна та недопущення звернення стягнення на нього в рамках здійснення виконання рішення суду, яке буде ухвалене за результатами розгляду кримінального провадження № 0000331 від 08березня 2019 року (справа № 639/1827/20, провадження № 1-кп/639/77/23), в частині стягнення на їх користь шкоди, завданої злочином, у розмірі 4 103 411,56 грн.

Відповідно до положень статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Відтак будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам).

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.

Наведені висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17, від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18, від 20 травня 2020 року у справі № 922/1903/18.

У постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 182/2214/16-ц Верховним Судом зроблено висновок, що не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом.

Суд звертає увагу на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц про те, що позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Критеріями, для кваліфікації договору як фраудаторного є, зокрема: відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості; відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості (хоча є і виключення з цього правила, головне довести, що боржник розумів, що має заборгованість і ухилявся таким чином від її сплати); майно відчужено на підставі безвідплатного правочину (з цього правила є також виключення, зокрема, якщо ціна за оплатним договором занижена тощо); майно відчужене на користь пов`язаної особи (родичу або на користь власної юридичної особи); після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

Саме ці обставини і є вирішальними при доведенні фраудаторності, а отже й недійсності відповідного договору, адже наявність вказаних обставин свідчить про те, що боржник діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.

Аналогічний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 та від 14 липня 2020 року у справі № 754/2450/18.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У справі, яка переглядається, встановлено, що 08 березня 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої внаслідок наїзду автомобіля під керуванням відповідачки ОСОБА_3 на пішохода ОСОБА_10 останньому спричинено тілесні ушкодження, у зв`язку з чим він помер у лікарні 14березня 2019 року.

Згідно даних затвердженого 18 березня 2020 року обвинувального акту, складеного у кримінальному проваджені № 0000331, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 березня 2019 року, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, а саме у порушенні 08 березня 2019 року правил безпеки дорожнього руху як особа, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 .

Потерпілими у кримінальному провадженні № 0000331 від 08 березня 2019 року є: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (син загиблого); ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (донька загиблого); ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (дружина загиблого).

У даному кримінальному провадженні в порядку частини третьої статті 128 КПК України потерпілими ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 у червні 2019 року заявлено цивільний позов про відшкодування шкоди, ціна позову - 4 103 411,56 грн.

У Жовтневого районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження № 0000331 від 08 березня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України (справа № 639/1827/20, провадження № 1-кп/639/77/23).

Разом із цим встановлено, що 18 березня 2019 року за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Скорбач Я. С. та зареєстрованим в реєстрі за №348, ОСОБА_3 подаруваласвоєму синові ОСОБА_4 часток у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження відшкодування відповідачкою ОСОБА_3 завданої позивачам шкоди.

З огляду на викладене, установивши, що відповідачка ОСОБА_3 через декілька днів після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якого загинув батько та чоловік позивачів, усвідомлюючи, що укладення оспорюваного договору дарування унеможливить стягнення з неї грошових коштів на виконання ухваленого судового рішення щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди на користь позивачів, відчужила належні їй частини квартири по АДРЕСА_1 за безоплатним договором на користь близького родича - сина ОСОБА_4 , апеляційний суддійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання вказаного договору дарування недійсним, оскільки укладення такого правочину відбулося на шкоду правам та інтересам позивачів та з метою уникнення звернення стягнення на їїмайно.

Ураховуючи наведене, висновки суду апеляційної інстанції про задоволення позову в частині вимог про визнання недійсним договору дарування від 18 березня 2019 рокує правильними.

Щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки

Колегія суддів Верховного Суду не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову в частині вимог про визнання недійсним нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 12 березня 2019 року, за яким ОСОБА_3 продала ОСОБА_9 земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Так, з матеріалів справи вбачається, що 26 лютого 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 укладено попередній договір купівлі - продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого сторони зобов`язуються в майбутньому - до 12 березня 2019 року включно укласти та підписати договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - присадибну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:024:0033, цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану в АДРЕСА_4 .

Вказаний попередній договір купівлі-продажу посвідчений 26 лютого 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №122.

У подальшому, на виконання умов зазначеного попереднього договору,12 березня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 укладено основний правочин - договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого, ОСОБА_3 продала ОСОБА_9 земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - присадибну ділянка площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:024:0033, цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану в АДРЕСА_4 , ціна продажу - 190 762,00 грн.

Вказаний договір купівлі-продажу посвідчений 12 березня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т. В. та зареєстрований в реєстрі за № 152.

При таких обставинах, ураховуючи, що нотаріально посвідчений попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки був укладений між відповідачкою ОСОБА_3 та ОСОБА_9 26 лютого 2019 року, тобто до скоєння ОСОБА_3 дорожньо-транспортної пригоди, у ньому сторони чітко передбачили строк, у який буде укладено основний договір - до 12 березня 2019 року, колегія суддів Верховного Суду вважає, що відсутні підстави вважати, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 12 березня 2019 року був укладений з метоюприховання належного відповідачці майна та недопущення звернення на нього стягнення.

На підставі викладеного, правові підстави для задоволення позову в частині вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 12 березня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , відсутні.

Апеляційний суд на вказане належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення позову у цій частині вимог.

Натомість, суд першої інстанції дійшов по суті правильного висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 березня 2019 року, проте помилився щодо мотивів такої відмови.

Щодо визнаннянедійсними договорівкупівлі-продажу гаражного боксу та двокімнатноїквартири

Колегія суддів Верховного Суду також не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про визнання недійсними договорів купівлі-продажу гаражного боксу по АДРЕСА_2 від 18 березня 2019 року та двокімнатної квартири по АДРЕСА_3 від 18 березня 2019 рокуз наступних підстав.

Як зазначалося вище, правочин має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Приватно-правовий інструментарій (зокрема вчинення фраудаторного договору) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису (див. постанову Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20).

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір.

Застосування конструкції фраудаторності при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору.

До таких обставин, зокрема, відносяться: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова, наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) (див. постанови Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18, від 26 квітня 2023 року в справі № 644/5819/20).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2024 року у справі № 916/379/23 (провадження № 12-22гс24) зазначила, що у силу гнучкості та різноманіття цивільних правовідносин вичерпний та закритий перелік обставин, за яких той чи інший правочин слід вважати фраудаторним, відсутній. Натомість Верховний Суд напрацював перелік обставин, які окремо або в сукупності можуть враховуватися при оцінці правочину як фраудаторного. Остаточну кваліфікацію певного правочину як фраудаторного повинен здійснювати суд в кожній конкретній справі виходячи із встановлених обставин.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що суди попередніх інстанцій з огляду на встановлену сукупність обставин (момент вчинення правочину з відчуження спірного нерухомого майна; відсутність у відчужувача (боржника) активів після відчуження спірного нерухомого майна; пов`язаність боржника і набувача; внесення спірного нерухомого майна до статутного капіталу за заниженою вартістю), обґрунтовано кваліфікували спірний правочин як фраудаторний.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, вирішуючи позов в частині вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу гаражного боксу та двокімнатної квартири, виходив із того, що вказані правочини укладені ОСОБА_3 з ОСОБА_5 протягом декілька днів після скоєння відповідачкою ОСОБА_3 дорожньо-транспортної пригоди, яка спричинила смерть батька та чоловіка позивачів ОСОБА_10 , з метою приховування належного їй майна та недопущення звернення стягнення на нього в рамках виконання рішення суду, яке буде ухвалене за результатами розгляду кримінального провадження № 0000331 від 08 березня 2019 року в частині стягнення на користь позивачів завданої шкоди.

У зв`язку з цим апеляційний суд, виходив з того, що на час вчинення оспорюваних договорів купівлі-продажу гаражного боксу та двокімнатної квартири, укладених 18 березня 2019 року ОСОБА_3 з ОСОБА_5 , відповідачка ОСОБА_3 діяла вочевидь недобросовісно, зловживалаправами стосовно позивачів (кредиторів) та знала, що укладення оспорюваних договорів унеможливить стягнення з неї грошових коштів на виконання постановленого в майбутньому судового рішення, що є підставою для визнання таких договорів недійсними.

Проте, зазначений висновок апеляційного суду є передчасним, оскільки суд не встановив, чи знала та/або могла знати ОСОБА_5 , як особа, з якою відповідачка ОСОБА_3 вчиняла оспорювані договори (контрагент), на момент їх укладення про наявність кримінального провадження № 0000331 від 08 березня 2019 року та про ймовірність виникнення у майбутньому підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь позивачів, як потерпілих у вказаному кримінальному провадженні, завданої злочином шкоди, що в сукупності із встановленням факту недобросовісності продавця давало б можливість кваліфікувати дії ОСОБА_5 як недобросовісні й такі, що спрямовані на зловживання правом.

Встановлення цієї обставини (обізнаності покупця за договором про наявність потенційного боргового зобов`язання продавця) має вирішальне значення для кваліфікації оспорюваного правочину як фраудаторного.

Крім того, апеляційний суд не дослідив питання щодо наявності або відсутності будь-якого зв`язку (родинного чи іншого) між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , тобто пов`язаності між сторонами вказаних оспорюваних договорів купівлі-продажу, як і не дослідив питання того чи відповідає ціна, за якою було здійснено продаж нерухомого майна за оспорюваними договорами купівлі-продажу, ринковій вартості цього майна.

Таким чином, усупереч нормам процесуального закону, суд апеляційної інстанції у достатній мірі не встановив критеріїв, наявність або відсутність яких у сукупності дозволяє зробити висновок, що оспорювані правочини є фраудаторним.

У зв`язку із цим, висновок апеляційного суду про наявність правових підстав для задоволення позову в частині вимог про визнання недійсними укладених 18 березня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 договорів купівлі-продажу гаражного боксу та двокімнатної квартири є передчасним.

Без встановлення вищевказаних обставин ухвалити у справі законне та обґрунтоване рішення неможливо.

Разом із тим, згідно зі статтею 400 ЦПК України касаційний суд не має процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які суди не досліджували, а отже, не може вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення без змін оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції в частині визнання недійсним договору дарування частин квартири від 18 березня 2019 року.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку щодо відмови в задоволенні позову в частині вимог про визнання недійсним договорукупівлі-продажу земельної ділянки від 12 березня 2019 року, однак з помилкових мотивів, вказане судове рішення підлягає зміні з викладенням мотивів відмови в редакції цієї постанови, а постанова апеляційного суду в цій частині позовних вимог підлягає скасуванню.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи наведене, оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу гаражного боксу та двокімнатної квартири від 18 березня 2019 рокуслід скасувати, а справу в цій частині - направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду апеляційному суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін, з огляду на мотиви скасування судового рішення, на підставі чого вирішити спір.

Разом із цим, оскільки за результатами касаційного перегляду колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про часткове скасування постанови Харківського апеляційного суду від 04 березня 2025 року, то додаткова постанова Харківського апеляційного суду від 13 травня 2025 року, як невід`ємна частина основного рішення, також підлягає скасуванню, а питання щодо розподілу судових витрат підлягатиме вирішенню за результатами ухвалення остаточного рішення у цій справі.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2025 року зупинено дію постанови Харківського апеляційного суду від 04 березня 2025 року до закінчення касаційного провадження, дія цього рішення в нескасованій при касаційному розгляді справи частині, на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України, підлягають поновленню.

Керуючись статтями 400, 410, 411, 412, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє її представник - адвокат Ковтунова Лариса Юріївна, на постанову Харківського апеляційного суду від 04 березня 2025 року, до якої приєднався ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє її представник - адвокат Ковтунова Лариса Юріївна, на додаткову постанову Харківського апеляційного суду від 13 травня 2025 року задовольнити частково.

Касаційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Харківського апеляційного суду від 04 березня 2025 рокузадовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного суду від 04 березня 2025 рокув частині визнання недійсним договору дарування 3/4 часток трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 18 березня 2019 рокуміж ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Скорбач Яною Сергіївною, залишити без змін.

Постанову Харківського апеляційного суду від 04 березня 2025 рокув частині визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 ,укладеного 12 березня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Тетяною Володимирівною, скасувати.

Рішення Київського районного суду м. Харковавід 10 травня 2024 рокув частині вирішення вимог позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , укладеного 12 березня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Тетяною Володимирівною, змінити, виклавши мотиви відмови у задоволенні вказаних вимог в редакції цієї постанови.

Постанову Харківського апеляційного суду від 04 березня 2025 рокув частині визнання недійсними укладених 18 березня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 договорів купівлі-продажу гаражного боксу, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчених приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маслак Наталією Володимирівною, скасувати, а справу в цій частині вимог направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Додаткову постанову Харківського апеляційного суду від 13 травня 2025 року скасувати.

Поновити в нескасованій частині дію постанови Харківського апеляційного суду від 04 березня 2025 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов