Справа №613/1598/25 Провадження № 2/613/809/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Сеник О.С.,

за участю секретаря судового засідання Дегтяр А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богодухові за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 613/1598/25 за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернувся до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить: 1) стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП : НОМЕР_2 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ : НОМЕР_3 ) суму виплаченого відшкодування 64286,61 грн; 2) стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП : НОМЕР_2 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ : НОМЕР_3 ) судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 в період перебування на посаді водія та під час виконання слубових обов`язків 27.07.2023 о 15.50 год. у м. Запоріжжя став учасником ДТП, а саме, керуючи автомобілем КРАЗ 64431 д.н.з. НОМЕР_4 , при зміні напрямку руху не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу, не переконався у безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем HONDA-X-NV д.н.з. НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_2 , чим порушив п.п.10.1, 13.3 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні покшодження, завдані матеріальні збитки, травмованих немає.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №334/6568/23 від 11.08.2023 визнано рядового, водія Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 850,00 гривень.

Постанова набрала законної сили 22.08.2023 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2024 у справі 334/655/24 позов ОСОБА_3 до Військової частини НОМЕР_1 , рядового, водія вч НОМЕР_1 ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було задоволено частково.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 58625,41 гривень, судові витрати пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 4450,00 гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 гривень.

На виконання вимог ст. 1172 ЦК України та з метою виконання рішення суду 09 липня 2024 військовою частиною НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 було виплачено 58 625,41 грн в якості відшкодування матеріальної шкоди, 1 211,20 грн в якості витрат по сплаті судового збору, та 4 450,00 грн в якості витрат, пов`язаних з оплатою експертизи.

Після відшкодування шкоди у військової частини НОМЕР_1 виникло право зворотньої вимоги до ОСОБА_1 в розмірі відшкодованої шкоди, що і є підставою звернення до суду.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 03 вересня 2025 року позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресубуло прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу запропоновано в установлений судом строк подати письмовий відзив на позов.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, у поданій до суду заяві просив розглянути справу за його відсутності, повідомив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не прибув, у поданій до суду письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності, вказав що проти позовних вимог не заперечує.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, відповідач висловив свою правову позицію у відзиві на позовну заяву, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та призначено на посаду оператора (електрика) лазне-прального комбінату (пересувного) 1-го господарчого взводу роти матеріально-технічного забезпечення (ВОС- 789543П), що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 15.12.2022 №357.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 28.02.2023 №67 солдата ОСОБА_1 (Г-191164), з 27 лютого 2023 року було призначено на посаду водія 2-го відділення автомобільного взводу підвозу матеріально-технічного забезпечення 2-ї автомобільної роти автотранспортного батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (ВОС- 790037П).

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 01.05.2024 №112, солдат ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків за посадою старшого водія 2-го відділення взводу важких машин 2-ї автомобільної роти автотранспортного батальйону (ВОС- 790702П).

Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №334/6568/23 від 11.08.2023, 27.07.2023 о 15 год. 50 хв. в м. Запоріжжя, Дніпровський район, неподалік буд. 1А по вулиці Бородинській, водій автомобіля КРАЗ 64431, державний номерний знак НОМЕР_4 , з напівпричепом ВАРЗ НПВ 3811, державний номерний знак НОМЕР_6 , ОСОБА_1 , при зміні напрямку руху не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, не переконався у безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем HONDA-X-NV, державний номерний знак НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався у попутному напрямку, чим порушив вимоги п.п. 10.1, 13.3 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки, травмованих немає.

Вказана ДТП сталася в період перебування ОСОБА_1 на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №334/6568/23 від 11.08.2023 року визнано ОСОБА_1 , водія Військової частини НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 850,00 гривень.

Вказана постанова набрала законної сили 22.08.2023.

Відповідно до частини 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі-ЦПК України), постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто, наявність вини в діях ОСОБА_1 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не оспорюється.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 4074 від 04.08.2023, складеного судовим експертом Филь О.П., вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного HONDA-X-NV, державний номерний знак НОМЕР_5 , внаслідок його пошкодження при ДТП, складає 218625,42 гривень.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановленно рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2024 у справі 334/655/24 цивільно-правова відповідальність автомобіля КРАЗ 64431, державний номерний знак НОМЕР_4 , з напівпричепом ВАРЗ НПВ 3811, державний номерний знак НОМЕР_6 застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Брокбізнес» (13.12.2023 року назву змінено на Акціонерне Товариство «Страхова компанія «ББС Іншуранс», ). Відповідно до положення страхового полісу, за шкоду, заподіяну майну, страхова компанія зобов`язується виплатити потерпілій стороні страхову виплату в розмірі - 160000,00 гривень. Страхова компанія у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) перерахувала страхову виплату у максимальному передбаченому страховим полісом розмірі 160000,00 гривень. Проте, страхової виплати у вищевказаному розмірі виявилося недостатньо для проведення відновлювальних робіт у повному обсязі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2024 у справі 334/655/24 позов ОСОБА_3 до Військової частини НОМЕР_1 , рядового, водія ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 58625,41 грн, судові витрати пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 4450,00 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Вказане рішення набрало законної сили 11.05.2024.

Військовою частиною НОМЕР_1 на виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2024 на користь ОСОБА_3 було виплачено: 58625,41 грн відшкодування матеріальної шкоди, 1211,20 грн витрати по сплаті судового збору, 4450,00 грн витрати, пов`язані з проведенням експертизи, що підтверджується наявнимим в матеріалах справи копіями платіжних інструкцій (№ 12154 від 09.07.2024 на суму 58625,41 грн, № 12300 від 09.07.2024 на суму 1211,20 грн, № 12299 від 09.07.2024 на суму 4450,00 грн).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21.09.1999 (зі змінами) військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21.09.1999 (зі змінами) військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна.

Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, а також за шкоду і збитки, заподіяні довкіллю, правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором. Військова частина як суб`єкт господарської діяльності за своїми зобов`язаннями відповідає коштами, що надходять на її рахунок по відповідних статтях кошторису (крім захищених статей), а в разі їх недостатності відповідальність за зобов`язаннями військової частини несе Міністерство оборони України. Стягнення за зобов`язаннями військової частини не може бути звернено на майно, за нею закріплене.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов`язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією) з яким перебуває у трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов`язків (відшкодування шкоди їх майну, здоров`ю, виплаченої пенсії, допомоги по соціальному страхуванню та ін.), в силу ст. 441 ЦК України, відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства.

Також, як зазначено у п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: наявність шкоди; протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; вина особи в завданні шкоди. Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України. Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом. Особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України. Завдана особою шкода, не пов`язана з виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків, відшкодовується в порядку, передбаченому законами України.

Статтею 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» передбачено випадки обмеженої матеріальної відповідальності, зокрема в частині 1 вказано, що особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.

Статтею 6 вказаного Закону визначені підстави настання повної та підвищеної матеріальної відповідальності, в тому числі: особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб; завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин; вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення; якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Виходячи з викладеного, в даному випадку відповідач ОСОБА_1 27.07.2023 під час виконання службових обов`язків на службовому автомобілі КРАЗ 64431, державний номерний знак НОМЕР_4 , з напівпричепом ВАРЗ НПВ 3811, державний номерний знак НОМЕР_6 , вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, та визнаний винним в його вчиненні постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №334/6568/23 від 11.08.2023, яка набрала законної сили. В результаті вчинення адміністративного правопорушення завдана майнова шкода, яка була відшкодована військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2024 у справі 334/655/24, оскільки юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч. 1 ст. 1172 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, як особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи - відповідача ОСОБА_1 у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

В даному випадку підлягають застосуванню положення спеціальної норми ч. 1 ст. 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», якою передбачено, що особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність. Підстав для повної чи підвищеної матеріальної відповідальності відповідача судом не встановлено. Адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, характеризується необережною формою вини. Отже, матеріальна відповідальність ОСОБА_1 обмежена відповідно до закону і не може перевищувати п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» було встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2684 гривні, отже матеріальна відповідальність ОСОБА_1 в силу законодавчих обмежень не може перевищувати 40260,00 грн (2684,00 грн х 15).

Оскільки, відповідач порушив норми ПДР України, в результаті чого була завдана матеріальна шкода, яка була сплачена віськовою частиною 3017, з урахуванням страхової виплати, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума виплаченого відшкодування у розмірі п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб станом на 2023 рік,а саме в розмірі 40260,00 грн.

Таким чином, позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що частка задоволених позовних вимог складає 62,63%, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1517,15 грн. (2422,40грн* 62,63/100) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 10-13, 76-81, 141, ч.1 ст.223, ч.2 ст.247, 259, 263-265, 274-279, 280-284, 289, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України суму виплаченого відшкодування у розмірі 40260 (сорок тисяч двісті шістдесят) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 1517 (одна тисяча п`ятсот сімнадцять грн) 15 коп..

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Військова частина НОМЕР_1 Національнох гвардії України, адреса : АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду складено 21.11.2025.

Суддя О.С. Сеник