Справа № 337/4469/25
Номер провадження 2/337/2420/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 рокум. Запоріжжя

Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Салтан Л.Г.

за участю секретаря Кабалюка Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

28.08.2025 року представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути заборгованість за Кредитним договором №200330451 від 256.08.2015 року у розмірі 48596,29 грн, яка складається з суми заборгованості- 37136,60 грн., суми інфляційний витрат 8120,45 грн., суми 3% річних- 3339,24 грн., судового збору 2422,40грн., витрат на правничу допомогу- 7000 грн.

Ухвалою суду від 02 вересня 2025 року відкрито провадження у справі. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідачу визначений строк на подання відзиву на позовну заяву.

19.09.2025 року ОСОБА_1 надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що заявлені позовні вимоги визнає частково, просить судові витрати покласти на сторони відповідно до ст. 141 ЦПК України. В обґрунтування заперечень зазначила, що вона визнає той факт, що нею 26 серпня 2015 року було укладено кредитний договір № 200330451, відповідно до якого вона отримала від ПАТ «Банк Михайлівський» кредитні кошти у розмірі 21 906,22грн. строком на 24 місяці тобто до 21 серпня 2017 року, на умовах нарахування реальної процентної ставки по кредиту 89,57%, з абсолютним подорожчанням кредиту (в грошовому виразі, грн.) 17 914,22грн. Тобто, відповідачка прийняла на себе зобов`язання повернути позичені кошти та сплатити вартість за їх користування рівними частинами впродовж 24 місяців у загальному розмірі 37 914,22грн. Відповідачка належним чином виконувала прийняті на себе зобов`язання з моменту укладання кредитного договору та по червень 2016 року включно, навіть з випередженням, у сумі 16 000,00 грн., що підтверджується квитанціями ПАТ Банк Михайлівський: від 21.09.2015 № 3146835 на суму 1 600,00грн.; від 19.10.2015 № 273178 на суму 1 600,00грн.; від 19.11.2015 № 3302230 на суму 1 600,00грн.; від 16.12.2015 № 2818725 на суму 1 600,00грн.; від 11.01.2016 № 887918 на суму 1 600,00грн.; від 22.02.2016 № 4926288 на суму 1 600,00грн.; від 15.03.2016 № 3202219 на суму 1 600,00грн. Також було здійснено платежі, шляхом внесення до каси ПАТ Банк Михайлівський коштів відповідно до умов договору у квітні, травні та червні 2016 року, але зі сплином часу та у зв`язку з наслідками військового стану, квитанції за цей період на цей час відповідачка не знайшла. Докази надходження коштів у квітні, травні та червні 2016 року на загальну суму 4 800,00 грн. мають зберігатися в фінансових/касових матеріалах ПАТ «Банк Михайлівський» (тимчасової адміністрації). Після червня 2016 року відповідачка не мала можливості виконувати зобов`язання за кредитним договором не з власної вини, а в наслідок того, що 23 травня 2016 року ПАТ Банк Михайлівський було віднесено до категорії неплатоспроможних та розпочато процедуру виведення його з ринку, а з червня/липня 2016 року ПАТ «Банк Михайлівський» припинив касове обслуговування, у тому числі й прийняття коштів по виданим кредитам. Отже, відповідачка заперечує твердження позивача щодо наявності у неї заборгованості за кредитним договором № 200330451 у розмірі 37 136,60грн., оскільки станом на момент припинення ПАТ «Банк Михайлівський» прийняття коштів по виданим кредитам відповідачка із зобов`язання за кредитним договором в розмірі 37 914,22 грн. повернула 16 000,00 грн. По-третє, позивач, керуючись положеннями частини другої

статті 625 Цивільного кодексу України висунув вимоги про стягнення з відповідачки суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми 37 136,60 грн. за весь час прострочки у сумі 8 120,45грн. та 3 339,24 грн. Однак, при обчисленні інфляційних втрат та трьох відсотків річних позивач використав необґрунтований та хибний розмір невиконаного відповідачкою зобов`язання за кредитним договором № 200330451 та проігнорував положення щодо трирічного строку позовної давності. Оскільки кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п?ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Враховуючи положення пункту 12, яким доповнено Розділ «Прикінцеві перехідні положення» ЦК України, згідно із Законом № 540-IХ від 30.03.2020, станом на квітень 2020 року трирічний строк позовної давності не сплив лише відносно зобов`язань по здійсненню чергових платежів 26.04.2017р., 26.05.2017р., 26.06.2017р., 26.07.2017р. та 26.08.2017р. на загальну суму 1 580,00грн. * 4 + 1 574,22грн. = 7 894,22грн . Такий порядок виконання зобов`язання за кредитним договором № 200330451 погоджений у графіку платежів за кредитним договором, відповідно , станом на дату укладання договору факторингу № 7-БМ, строк позовної давності щодо яких не сплив лише у розмірі 7 894,22грн. Позивач уклав з ПАТ «Банк Михайлівський» договір № 7 БМ про відступлення права вимоги 20 липня 2020 року тобто після спливу строку позовної давності щодо періодичних платежів за кредитним договором № 200330451 від 26.08.2015 року, за виключенням платежів, які Відповідачка відповідно до погодженого графіку мала сплатити 21.04.2017р., 21.05.2017р., 21.06.2017р., 21.07.2017р. та 21.08.2017р. Згідно зі статтею 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, а тому вольове набуття права у зобов`язанні, строк позовної давності якого на той момент сплив, не може вважатися поважною причиною пропуску строку позовної давності. З урахуванням викладеного відповідачка визнає вимоги

виключно у розмірі 10 331,55 грн., з яких 7 894,22грн. - заборгованість в межах строків позовної давності, 1 726,19 грн. - інфляційні втрати та 711,14 грн. три відсотки річних в межах строку позовної давності.

Правом на надання відповіді на відзив позивач не скористувався.

Представник позивача в позові вказав про розгляд справи за його відсутністю.

Відповідачка надала заяву щодо розгляду справи у її відсутність, в якій просить врахувати її заперечення, викладені у відзиві на позов.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

26.08.2015 року між ПрАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 200330451, надав позичальнику кошти у сумі 21906,22 грн., строком на 731 день, з 26.08.2015 по 26.08.2017 року, плата за надання послуг 12 грн. за кожен місяць протягом строку надання послуги, строк надання послуги- 24 міс., процентна ставка 0,0001% річних, комісія-2,99% з 1 місяця строку дії договору та до закінчення строку його дії, комісія за надання кредиту- 1,9 грн., сукупна вартість кредиту 89,57% річних, щомісячний платіж 1580 грн., останній платіж 1574,22 грн. Дата платежу 26 числа кожного місяця з вересня 2015 року по серпень 2018 року. Загальна вартість кредиту 37136,00 грн.

Факт укладання договору відповідачкою визнаний, також нею не оспорюється факт отримання кредитних коштів в погодженому розмірі та факт узятих на себе зобов`язань щодо необхідності погашення кредитних зобов`язань шляхом здійснення у період з вересня 2015 року по липень 2017 року щомісячних платежів у розмірі 1580 грн., та у серпні 2017 року платіжу у розмірі 1574,22 грн.

Зазначене також узгоджується з графіком погоджених платежів, що є часиною кредитного договору, на якому відповідачка власним підписом підтвердила узяті на себе зобов`язання з повернення кредиту.

На виконання узятих на себе зобов`язань відповідачка 21 вересня 2015 року здійснила платіж в розмірі 1600 грн. (квитанція № 3146835), 19 жовтня 2015 року -1600 грн. ( квитанція 273178), 19 листопада -1600 грн. (квитанція 3302230). 16 грудня 2015 року 1600 грн. (квитанція № 2818725), 11 січня 2016 року -16000 грн. (квитанція №8879180), 22 лютого 2016 року -1600 грн. (квитанція № 4926288), 15 березня 2016 року -1600 грн. ( квитанція № 3202219). Зазначені квитанції надані відповідачем до відзиву. Представником позивача зазначені платежі не спростовані. Інших доказів на підтвердження здійснення платежів/ їх спростування, сторонами не надано, у зв`язку з чим суд вважає доведеним часткове виконання узятих на себе зобов`язань за кредитним договором, зокрема на суму 11200 грн.

20 липня 2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020р., укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020 р., що підтверджено Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 р. у справі № 910/11298/16, якою позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», в тому числі і за Кредитним договором.

Кредитний портфель з електронного аукціону Національної електронної біржі, протокол № UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15.06.2020 року, інформація про відступлення права вимоги міститься в публічному доступі на сайтах https://zakupivli.pro/auctions/ua-ea-2020-06-09-000032-b (посилання на аукціон) та https://torgi.fg.gov.ua/216108 (посилання на паспорт активу на сайті ФГВФО).

23 травня 2016 року згідно з рішенням Правління НБУ України № 14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Фактично управління банком перейшло до Фонду.

Право набуття позивачем вимоги за кредитним договором відповідачем не оспорено.

Заборгованість станом дату укладання до договору факторингу № 7_БМ від 20.07.2020 року укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та зафіксована у додатку до договору - реєстрі кредитних договорів станом на 13.08.2025 р. становить 37136,60 грн., з яких: 12733,06 грн. - заборгованість за кредитом; 24403,54 грн. - заборгованість за відсотками.

Сума збитків з урахуванням 3% річних - 3339,24 грн. Сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 8120,45 грн. Разом заборгованість становить - 48596,29 грн.

Наразі між сторонами існує спір з приводу стягнення заборгованості. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст.639 ЦК України).

Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строк. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України).

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. (частина четверта статті 267 ЦК України).

У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними і прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України).

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Кодексу.

Таким чином, сторони кредитного договору зі встановленням строку дії договору, встановили і строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів згідно графіку платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Таким чином, графік платежів є складовою частиною договору, в ньому зазначено умови погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів, що визначено місяцями. А відтак , перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з положеннями ч.5 ст.261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання ( зокрема, прострочення виконання позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Під час звернення до суду із вказаним позовом ТОВ «Діджи Фінанс» просило поновити строк позовної давності посилаючись на наявність тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору, що призвело до спливу встановленого законодавством загального строку позовної давності, в межах якого суд має право задовольнити позовні вимоги кредитора.

Відповідач надав заяву про застосування строку позовної давності та просив з цих підстав відмовити у задоволені вимог, пред`явлених до 26.04.2017 року, зазначив, що доводи позову стосовно пропуску строку позовної давності з поважних причин не заслуговують на увагу, а враховуючи позицію Верховного Суду від 19.10.2018 у справі №908/252717/17, та з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби COVID-19, у вказаних правовідносинах може бути поновлений строк позовної давності тільки з 26.04.2017 року.

Згідно ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який тривав до 30 червня 2023 року.

Законом України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

На підставі п. 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції з 17 березня 2022 року) вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України згідно із Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 5-30 год. 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу. Однак сам по собі воєнний стан не є безумовною поважною причиною для пропуску позовної давності, але може бути такою за наявності конкретних, об`єктивних обставин , що унеможливили своєчасне звернення до суду. Суд оцінює такі причини індивідуально, враховуючи докази, надані позивачем, його поведінку та зв`язок між обставинами та пропуском рядка

Суд вважає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів поважності пропуску строку позовної давності, ініціювання спору у суді та тривалість судового провадження саме по собі не позбавляло його можливості своєчасного звернення з позовом до суду, а тому визначаючи суму заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача , суд враховує наданий позивачем графік платежів та межі заявленого позову, а також часткове визнання позову відповідачем.

Отже, з урахуванням визначеного платежу в розмірі 1580 грн, з відповідача підлягають стягненню щомісячні платежі, які вона мала сплатити у період з квітня по липень 2017 року, та 1574,22 грн. у серпні 2017 року, в розмірі 7894,22 грн. -станом на дату укладання факторингу, враховуючи те, що згідно ст.262 ЦК України зміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Також з відповідача підлягають визнані нею в межах строку позовної давності інфляційні втрати в розмірі 1726,19 та три відсотки річних в розмірі 711,14 грн. за період з 1 березня 2019 року по 24.02.2022 року , в межах строку заявлених вимог.

Щодо вирішення питання про відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу та судового збору .

Згідно з ч. 1 , 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження витрат на правничу допомогу суду надано: копію договору № 26 про надання правової допомоги від 15.02.2024 року, копію додаткової угоди до договору № 26 про надання правової допомоги від 15.02.2024 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 11306/10 адвоката Бойко П. А., акту про підтвердження надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 14 серпня 2025 року у сумі 7000 грн., детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» на суму 7000 грн., акт про підтвердження факту надання правничої допомоги від 16.05.2025 року на суму 7000 грн.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 та ч.8 ст.141 ЦПК України.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, суд враховуючи розмір задоволених вимог -21.26%, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 515 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 1488.20грн

На підставі викладеного. керуючись ст. 89, 137, 141, 229, 247, 263, 264, ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ

ФІНАНС» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» (, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря, буд 8) заборгованість за кредитним договором за кредитним договором № 200330451 від 26.08.2015 року в загальному розмірі 10331,55 грн., судових витрат 515 грн., та витрати на професійну правничу допомогу- 1488,2 грн., а всього 12334 ( дванадцять тисяч триста тридцять чотири грн) 75 коп.

В іншій частині заявлених позовних вимог -відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Л.Г. Салтан