АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року

м. Чернівці

cправа № 723/616/24

провадження № 22-ц/822/877/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Лисака І.Н.

секретаря Паучек І.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Петровецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Поляк Петро Петрович, на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 31 липня 2025 року, головуючий у першій інстанції Бужора В.Т.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у лютому 2024 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служби у справах дітей Петровецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та в її вихованні, визначення способів участі у вихованні дитини.

Зазначав, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області 17 лютого 2017 року актовим записом №203, розірваний рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 09 серпня 2019 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу, з огляду на вік та потреби, дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишилась проживати з матір`ю ОСОБА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №123/6, від 11 березня 2020 року «Про участь у вихованні дітей» визначено участь у вихованні дитини та встановлено порядок побачення громадянину ОСОБА_1 , із донькою ОСОБА_5 , а саме: 1-а і 3-я неділя місяця з 15 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., 2-ий і 4-ий понеділок з 15 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. в присутності матері дитини, у святкові дні - за попередньою домовленістю між батьками.

Вказував, що активно приймав участь у виховані дитини, зокрема, проводив з дитиною час, дбав про її розвиток, організовував дозвілля, сплачував аліменти та всі інші супутні потреби, купляв одяг, іграшки, піклувався про здоров`я дитини та її всебічний розвиток.

Починаючи з серпня 2022 року ОСОБА_2 почала перешкоджати у спілкуванні з дитиною, зокрема заборонила дарувати дитині подарунки, взамін на що попросила перерахувати на її користь грошові кошти, не відповідала на повідомлення позивача щодо дитини, знаходила відмовки щодо неможливості доньки та батька поспілкуватись по телефону.

У вересні 2022 року ОСОБА_2 , ігноруючи рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради, яким визначено участь батька у виховані доньки, без дозволу забрала дитину та виїхала за кордон.

Заблокувавши ОСОБА_1 у всіх соціальних мережах, ОСОБА_2 ігнорує намагання батька поспілкуватись з дитиною, штучно створює перешкоди батькові у вихованні дитини.

Вказував, що у листопаді 2023 року ОСОБА_2 , залишивши дитину закордоном з сторонніми особами, повернулась без дитини в Україну.

Таким чином, ОСОБА_2 повністю обмежила право батька на спілкуванню з власною донькою, чинить йому перешкоди у вихованні дитини, створює умови за яких батько не може відвідувати дитину та проводити з нею час.

Просив зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в наступному порядку: очні побачення щосуботи з 10:00 до 15:00 години, щосереди з 17 год. 00 хв. до 19 год. та щопонеділка з-16 год. 00 хв. по 17 год. 30хв.;

спільний відпочинок: у період літніх канікул - 10 днів, у період зимових канікул - 10 днів без присутності матері, з попереднім наданням відомостей матері про місце перебування дитини з батьком;

побачення шляхом здійснення відеодзвінків (відеоконференцій) із застосуванням належних ОСОБА_1 та ОСОБА_2 технічних засобів та необхідного для цього програмного забезпеченню у вівторок, четвер, п`ятницю та неділю з 18 год. 00 хв. до 18 год. 30 хв.;

щорічно зустрічатися та спілкуватися з донькою не менше 3 (трьох) годин протягом дня в день народження дитини з урахуванням графіку навчання дитини, бей присутності матері;

можливість щорічно зустрічатися та спілкуватися з донькою не менше 3 (трьох) годин протягом дня у день народження позивача, у дні релігійних та офіційних свят (Новий рік, Різдво, Великдень, Трійця, День незалежності України).

ОСОБА_1 у жовтні 2024 року подав позовну заяву у новій редакції, згідно якої просив зобов`язати ОСОБА_2 , не чинити перешкоди ОСОБА_1 , у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 , організувати спілкування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із батьком ОСОБА_1 , у режимі відеозв`язку через мобільні телефони.

Визначити спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в наступному порядку: побачення шляхом здійснення відеодзвінків (відеоконференцій) із застосуванням належних ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (або ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) технічних засобів та необхідного для цього програмного забезпечення: у четверг та неділю з 18 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.;

спільний відпочинок: у період літніх канікул - 10 днів, у період зимових канікул - 10 днів без присутності матері, з попереднім наданням відомостей матері про місце перебування дитини з батьком.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 31 липня 2025 року у позові ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Петровецької сільської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та в її вихованні, визначення способів участі у вихованні дитини відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Поляк П.П., в апеляційній скарзі просить рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 31 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служби у справах дітей Петровецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та в її вихованні, визначення способів участі у вихованні дитини задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Посилається на чинення перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні батькові з донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд першої інстанції не врахував, що виїзд дитини у вересні 2022 року був здійснений ОСОБА_2 самовільно, без відома та згоди ОСОБА_1 , що прямо порушує його батьківські права, норми чинного законодавства та порядок виїзду неповнолітніх дітей за межі України.

Також залишилися поза увагою систематичні дії ОСОБА_2 , спрямовані на ізоляцію дитини від батька, які полягали у блокуванні його у соціальних мережах, ігноруванні повідомлень, встановленні необґрунтованих заборон на подарунки дитині та вимогах перерахування грошових коштів замість можливості безпосереднього спілкування.

Крім того, суд першої інстанції не надав належної оцінки факту ігнорування ОСОБА_2 , рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради, яким було визначено порядок участі батька у вихованні доньки, що підтверджує умисний характер створення нею перешкод.

Також без належної уваги залишилися обставини, підтверджені матеріалами переписки між сторонами, в якій неодноразово просив ОСОБА_2 надати бодай мінімальну інформацію про дитину та її фотографії, однак ці звернення залишалися без відповіді.

Важливим є й те, що у листопаді 2023 року ОСОБА_2 , залишивши дитину за кордоном зі сторонніми особами, самостійно повернулася в Україну, що ще більше обмежило можливості батька реалізовувати свої батьківські права та брати участь у вихованні дитини.

Відсутність спроб домовленості з ОСОБА_2 не може бути розцінена як підстава для відмови у позові.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Москалюк Н.М., просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Поляк П.П., залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Поляк П.П., підлягає задоволенню в частині з наступних підстав.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служби у справах дітей Петровецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та в її вихованні, визначення способів участі у вихованні дитини, суд першої інстанції виходив з того, що не підлягає захисту право ОСОБА_1 у обраний ним спосіб.

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 не намагався домовитись із ОСОБА_2 щодо порядку виховання дитини.

Крім того, на даний час ОСОБА_1 визначено графік його зустрічей із дитиною, який не було оскаржено останнім, та який фактично і не виконується ОСОБА_1 .

Також суд першої інстанції дійшов до висновку, що ОСОБА_1 не надав жодних доказів, якими підтверджується наявність у нього перешкод для виховання спільної доньки. Твердження Позивача, що саме з серпня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погіршились відносини, у наслідок чого остання почала чинити йому перешкоди у спілкуванні з донькою не підтверджуються належними доказами.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає в частині.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області 17 лютого 2017 року актовим записом №203, розірваний рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 09 серпня 2019 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №123/6, від 11 березня 2020 року «Про участь у вихованні дітей» визначено участь у вихованні дитини та встановлено порядок побачення громадянину ОСОБА_1 , із донькою ОСОБА_5 , а саме: 1-а і 3-я неділя місяця з 15 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., 2-ий і 4-ий понеділок з 15 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. в присутності матері дитини, у святкові дні - за попередньою домовленістю між батьками.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Навпаки, міжнародні договори та національне законодавство гарантують батькам реалізацію принципу рівності щодо виховання дитини.

У Резолюції «Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька» від 02 жовтня 2015 року № 2079 Парламентська Асамблея Ради Європи підкреслила необхідність поваги органів влади держав-членів до права батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, щоб сімейне право передбачало у разі роздільного проживання батьків або розірвання шлюбу можливість спільної опіки над дітьми в їх найкращих інтересах на основі взаємної згоди між батьками (пункт 2).

Крім того, Парламентська Асамблея Ради Європи звернула увагу, що розвиток спільної батьківської відповідальності допомагає подолати гендерні стереотипи щодо ролей, які нібито призначаються жінкам і чоловікам у сім`ї, і є очевидним відображенням соціологічних змін, які відбулися за останні п`ятдесят років в організації приватної та сімейної сфер (пункт 4).

Статтею 7 Конвенції про контакт з дітьми передбачено, що під час вирішення спорів стосовно контакту судові органи вживають усіх належних заходів для: забезпечення поінформованості кожного з батьків про важливість для їхньої дитини та їх обох установлення та підтримання регулярного контакту з їхньою дитиною; заохочення батьків та інших осіб, які мають сімейні зв`язки з дитиною, до досягнення мирових угод стосовно контакту, зокрема шляхом використання сімейного посередництва та інших процедур для вирішення спорів; забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб.

В аспекті наявності підстав для встановлення обмежень щодо побачень батька з дитиною заслуговує на увагу рішення Європейського суду з прав людини від 19 жовтня 2023 року («Терещенко проти України», № 35481/20), у якому суд констатував порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при зменшенні періодичності побачень батька з дитиною (4 дні на місяць) без відповідних і достатніх підстав для цього, зокрема якщо ці обмеження відповідали найкращим інтересам дитини. Крім того, судом констатовано не урахуванням національними судами положення статті 19 СК України, відповідно до якої, вирішуючи спори щодо участі батьків у вихованні дитини, суди могли не погоджуватися з висновком органу опіки та піклування, лише якщо висновок органу був недостатньо обґрунтованим або суперечив інтересам дитини.

Рівноцінне спілкування малолітньої дитини з батьком в тій же мірі, що і з матір`ю, відповідає її якнайкращим інтересам.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками, інтереси кожного з батьків, а також інтереси суспільства, враховуючи, зокрема, те, що відбудова та розвиток держави значною мірою залежать від тих громадян, хто у майбутньому відіграватиме провідну роль у суспільних процесах.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 196/1202/19 (провадження № 61-5501св22), від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22 (провадження № 61-2097св23), від 31 січня 2024 року у справі № 276/1741/22 (провадження № 61-14795св23), від 27 лютого 2024 року у справі № 295/12894/20 (провадження № 61-1143св24), від 14 травня 2024 року у справі № 756/3852/22 (провадження № 61-3152св24).

Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами (правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду викладений у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19).

Встановлено, що між сторонами існує спір щодо участі батька у вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд встановив, що після запровадження в Україні воєнного стану ОСОБА_2 з дитиною змінила місце проживання і на час вирішення спору проживають у Бельгії.

Колегія суддів звертає увагу на те, що батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Встановлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від спілкування з батьком.

Тимчасовий виїзд дитини за кордон не може обмежувати право батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримання родинних відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 381/1881/21 (провадження № 61-545св24).

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справах про права дітей та забезпечення їхніх найкращих інтересів, взаємна потреба батьків і дітей у сімейному контакті один з одним є чи не найважливішою складовою поняття «сімейне життя», і заходи, що перешкоджають задоволенню таких потреб, є втручанням у відповідне право, захищене статтею 8 Конвенції. Тому такі заходи мають обов`язково відповідати нагальній соціальній потребі, що переслідується, та не порушувати справедливий баланс, який повинен бути досягнутий між відповідними конкуруючими інтересами, з пріоритетом забезпечення найкращих інтересів дитини (рішення ЄСПЛ Странд Лоббен та інші проти Норвегії, № 37283/13, 30 листопада 2017 року; рішення ЄСПЛ Хаддад проти Іспанії, № 16572/17, 18 червня 2019 року).

Крім того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюють обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ Йохансен проти Норвегії», 07 серпня 1996 року).

Ураховуючи, що через війну в Україні ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_5 02 вересня 2017 року переїхали за кордон, у ОСОБА_1 дійсно існують перешкоди у спілкуванні з дитиною, як у вигляді неможливості систематичних побачень із нею, так і безпосереднього спілкування засобами телефонного зв`язку.

Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для визначення способів участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини.

За обставин, що дитина наразі перебуває за кордоном, зобов`язання ОСОБА_2 на цей період організувати спілкування дитини із батьком будь-якими засобами зв`язку буде сприяти підтриманню зв`язку дитини із батьком.

Таким чином, з метою забезпечення реалізації прав батька на участь у вихованні та розвитку, а також спілкуванні з дитиною, яка у зв`язку з обставинами, пов`язаними з воєнними діями в Україні, перебуває за межами України, беручи до уваги необхідність збереження родинних відносин та емоційного зв`язку між батьком та дитиною, керуючись якнайкращими інтересами дитини, колегія суддів вважає за необхідне визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в наступному порядку: побачення шляхом здійснення відеодзвінків (відеоконференцій) із застосуванням належних ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (або ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) технічних засобів та необхідного для цього програмного забезпечення: у четверг та неділю з 18 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.;

спільний відпочинок: у період літніх канікул - 10 днів, у період зимових канікул - 10 днів без присутності матері, з попереднім наданням відомостей матері про місце перебування дитини з батьком.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_1 , на які є посилання в апеляційній скарзі, про доведеність чинення ОСОБА_2 перешкод батькові у спілкуванні з дитиною.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, пов`язував чинення ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з дитиною забороною дарувати дитині подарунки, взамін на прохання перераховувати на її користь грошові кошти, не надання відповіді на повідомлення щодо дитини, відмовками щодо неможливості доньки та батька поспілкуватись телефоном, заблокування ОСОБА_1 у всіх соціальних мережах, виїздом ОСОБА_2 з дитиною за кордон без дозволу батька.

Проте, судове рішення, яке б свідчило про незаконне перебування дитини у Бельгії і передбачало примусове повернення дитини в Україну відсутнє.

Верховний Суд у постанові від 12 березня 2025 року у справі № 487/2960/23 (провадження № 61-8756св24) зауважив, що військова агресія росії проти України, воєнний стан та пов`язані з ним обмеження, об`єктивно впливають на обсяг і способи спілкування не лише позивача із дочкою, а й багатьох інших батьків з їх дітьми, які також вимушено, внаслідок війни, опинилися за межами України.

В цій ситуації обов`язок обох батьків полягає в тому, щоб підтримати дитину, мінімізувати психологічний тиск на неї пов`язаний із сімейними конфліктами, налагодити комунікацію та співпрацювати в інтересах дитини.

Судом першої інстанції встановлено відсутність доказів чинення ОСОБА_2 перешкод батькові ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною.

Так, самим ОСОБА_1 надано інформацію, що стосується предмета спору, зокрема фотознімки, з яких вбачається, що він проводив час з дитиною до її виїзду за кордон.

ОСОБА_2 під час апеляційного розгляду зазначила про приїзди з дитиною до України періодично, спільно з ОСОБА_1 вирішення питання про зміну місця реєстрації дитини.

Наведене спростовує посилання ОСОБА_1 на чинення ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з дитиною, заблокування його у всіх соціальних мережах.

Водночас твердження ОСОБА_1 про заборону ОСОБА_2 дарувати дитині подарунки взамін на прохання перераховувати на її користь грошові кошти, не надання відповіді на повідомлення щодо дитини не свідчить про чинення ОСОБА_2 перешкод батькові у спілкуванні з дитиною.

Разом з тим, посилання ОСОБА_2 на невиконання ОСОБА_1 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №123/6, від 11 березня 2020 року «Про участь у вихованні дітей» не спростовано ОСОБА_1 .

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 31 липня 2025 року підлягає скасуванню в частині відмови у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з донькою з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Поляк Петро Петрович, задовольнити частково.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 31 липня 2025 року в частині відмови у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Визначити спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в наступному порядку: побачення шляхом здійснення відеодзвінків (відеоконференцій) із застосуванням належних ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (або ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) технічних засобів та необхідного для цього програмного забезпечення: у четверг та неділю з 18 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.;

спільний відпочинок: у період літніх канікул - 10 днів, у період зимових канікул - 10 днів без присутності матері, з попереднім наданням відомостей матері про місце перебування дитини з батьком.

В іншій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді М. І. Кулянда

І. Н. Лисак