Справа № 134/1184/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 листопада 2025 року селище Крижопіль

Крижопільський районний суду Вінницької області

в складі: головуючої судді Швець Л.В.,

при секретарі судового засідання Томашенко О.М.,

за участю: відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Глушкової О.І.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Крижопіль в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, третя особа на стороні позивача, без самостійних вимог: ОСОБА_2 , -

встановив:

29 липня 2025 року Моторно (транспортне) страхове бюро України звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, в подальшому залучивши третю особу на стороні позивача, без самостійних вимог: ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого відшкодування в розмірі 70637,21 гривень та суму сплаченого судового збору в розмірі 3028,00 гривень.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02 квітня 2020 року об 11 годині 00 хвилин на відрізку автомобільної дороги сполучення між селищем Крижопіль та с. Красносілка Крижопільського (нині Тульчинського) району Вінницької області, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «OPEL», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив з`їзд із дороги, внаслідок перекидання автомобіля водій та пасажири отримали тілесні ушкодження. Пасажир ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження тяжкого ступеня тяжкості. Вказані обставини ДТП були встановлені на досудовому слідстві у кримінальному провадженні та відображені у вироку Крижопільського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2020 року про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 286 КК України. На час ДТП водій ОСОБА_1 , керував автомобілем без чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Заподіяна відповідачем внаслідок ДТП шкода не була відшкодована потерпілим особам. МТСБУ за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів», у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував цивільно-правову відповідальність. У відповідності до ст. 25 Закону у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовується не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. У зв`язку із настанням події, представник по довіреності Мелих Д.О., який діяв в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до МТСБУ з відповідною заявою про здійснення відшкодування шкоди, пов`язаною із тимчасовою втратою працездатності та витратами на лікування. На підставі наданих документів МТСБУ здійснило відповідну виплату 70637,21 гривень - виплата пов`язана із тимчасовою втратою працездатності та витратами на лікування. МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної водієм транспортного засобу, відповідальність якого не була застрахована на час ДТП. Статтею 1191 ЦК України та п. п. 38.2.1. п. 38.2 ст. 38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Тому у МТСБУ виникли право зворотної вимоги до Відповідача.

Ухвалою суду від 30 липня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

18 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» представник відповідача адвокат Глушкова О.І. подала відзив на позовну заяву. В якому позовні вимоги не визнала та просила відмовити у позові повністю. Свій відзив мотивувала наступним. Вироком Крижопільського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2020 року у справі № 134/1292/20 (зміненим у частині призначення покарання постановою Вінницького апеляційного суду від 12.05.2021 року, в іншій частині залишено без змін), ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Крім того, зазначеним вироком вирішено цивільні позови потерпілих. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 32950 (тридцять дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят) гривень матеріальної шкоди, 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень витрат на правову допомогу, 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок компенсації за моральну шкоду. В решті позову відмовлено. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_2 змушений був проходити лікування та нести відповідні витрати, які були відшкодовані ОСОБА_1 , що підтвердив потерпілий ОСОБА_2 під час судового розгляду. Так, під час розгляду судом кримінальної справи № 134/1292/20 потерпілий ОСОБА_2 показав, що батько ОСОБА_3 допомагав матеріально, оплатив інплантант і так давав на лікування гроші, десь в загальному 120-130 тисяч гривень. У межах кримінального провадження потерпілий ОСОБА_2 заявив цивільний позов до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та просив суд стягнути із ОСОБА_1 на його користь 32950 гривень матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням (яку повністю було задоволено судом) та 500 000 гривень моральної шкоди, а також витрати пов`язанні із наданням правничої допомоги в розмірі 15000 гривень. На виконання вироку в частині стягнених сум 21.05.2021 року Рівненським відділом державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції розпочато виконавче провадження, та відповідні суми стягуються з відповідача на користь ОСОБА_2 (виконавче провадження № 65529461). На час здійснення позивачем регламентної виплати на відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого ОСОБА_2 , ці витрати вже були відшкодовані. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Крім того, наданий позивачем розрахунок витрат на лікування та шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, не відповідає вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV, чинного на час виникнення правовідносин.

Відповідно до ст.24 Закону №1961-IV: 24.1. У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

24.2. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

24.3. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Згідно з наданими позивачем виписками з медичних карток потерпілого (документальне підтвердження витрат відсутнє) він перебував на лікуванні з 02.04.2020 по 06.05.2020 рр., тобто 35 днів.

Таким чином, вважає, що з огляду на викладені обставини позовні вимоги не підлягають задоволенню. На даний час позивачем понесено витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 7000 (сім тисяч) гривень, докази на підтвердження яких будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення по справі відповідно до ст.141 ЦПК України.

21 серпня 2025 року представником позивача адвокатом Безверським Р.В. було подано відповідь на відзив, в якому останній зазначив наступне. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 вироком Крижопільського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2020 року задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 32950 (тридцять дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят) гривень матеріальної шкоди, 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень витрат на правову допомогу, 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок компенсації за моральну шкоду. В процесі розгляду заяви потерпілого ОСОБА_2 на вимогу МТСБУ представником потерпілого до заяви про відшкодування шкоди додавалися документи на підтвердження обставин ДТП та його наслідків, зокрема медичні документи, виписки із історії хвороби, висновок про тимчасову втрату працездатності та вирок суду та інші додані до позову копії документів. При цьому, МТСБУ не було стороною кримінального провадження та не приймало участі у розгляді Крижопільським районним судом Вінницької області справи № 134/1292/20, вирок у якій був ухвалений 28 грудня 2020 року, оскаржувався в апеляційному порядку і був зміненим у частині призначення покарання постановою Вінницького апеляційного суду від 12.05.2021 року, та відповідно МТСБУ не було відомо про обставини на які вказує представник відповідача щодо відшкодування відповідачем шкоди потерпілому.

Разом з тим, із доданої до позову копії наказу МТСБУ за № 3.1/3491 вбачається, що рішення МТСБУ про відшкодування ОСОБА_2 шкоди із фонду захисту потерпілих в розмірі 70637,21 грн. було ухвалено 14.06.2021 року, після вивчення усіх наданих представником потерпілого документів, в тому числі вироку суду, у якому зазначено, що потерпілий ОСОБА_2 заявив цивільний позов до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який в процесі судового розгляду змінював позовні вимоги та остаточно просив суд стягнути із ОСОБА_4 на його користь 32950 гривень матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням та 500 000 гривень моральної шкоди, а також витрати пов`язанні із наданням правничої допомоги в розмірі 15000 гривень. Отже, позовні вимоги потерпілого ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди не містили вимог про відшкодування шкоди пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності, в зв`язку з чим твердження представника відповідача про те, що на час здійснення позивачем регламентної виплати на відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого ОСОБА_2 , ці витрати вже були відшкодовані, не відповідає дійсності.

Розрахунок відшкодування витрат пов`язаних з тимчасовою втратою працездатності проводився відповідно до ст.25 Закону №1961-IV на підставі наданої потерпілим довідки про тимчасову втрату працездатності за період з 02.04.2020 по 06.05.2020 рр., тобто 35 днів, що з урахуванням 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі у квітні 2020 році складає 1/30х4723грн.х35 днів=5 510,16 грн.

Розрахунок відшкодування витрат на лікування проводився на підставі виписок і документів наданих потерплим.

Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.

З огляду на викладене, МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної водієм транспортного засобу, відповідальність якого не була застрахована на час ДТП. здійснивши відповідну виплату пов`язана із витратами на лікування та із стійкою втратою працездатності в розмірі 70 637,21 грн.

Ухвалою суду від 22 серпня 2025 року було задоволено клопотання представника позивача адвоката Безверського Р.В. та залучено до справу у якості третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог ОСОБА_2 , який був потерпілим у зазначеному ДТП.

В судовому засіданні 17 листопада 2025 року представник відповідача адвокат Глушкова О.І. підтримала свій відзив на позов та просила відмовити у задоволені позову повністю з підстав, які зазначені в останньому. Разом з тим наголосила, що зазначаючи суму шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності у сумі 5510,05 гривень позивач не надав докази на підтвердження такого розрахунку, а із довідки, які надав позивач до позовної заяви незрозуміло яким чином було розраховано розмір цієї шкоди, оскільки ст. 25 Закону встановлює різні способи розрахунку шкоди. Щодо витрат на лікування не наданого жодного доказу таких витрат. Так як відповідач ОСОБА_1 відшкодовує витрати, в тому числі і на лікування відповідно до вироку суду, який цивільний позов в частині матеріальних витрат на лікування був задоволений, а інших доказів на витрати на лікування, які поніс ОСОБА_2 та позивачем оплачені останньому, позивачем не надано, тому не можливо стягнути двічі одні і ті ж самі витрати. Про те, що ОСОБА_1 виплачує кошти потерпілому підтверджується довідкою з ДВС.

Відповідач ОСОБА_1 підтримав виступ свого адвоката.

Представник відповідача адвокат Безверський Р.В. в судове засідання 17 листопада 2025 року не з`явився про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав (в телефонному режимі повідомив, що не має змоги з`явитися у судове засідання).

Третя особа на стороні позивача, без самостійних вимог ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, пояснень щодо позову та клопотань до суду не направив. Останній повідомлявся на адресу реєстрації, яка вказана у Єдиному державному демографічному реєстрі.

Верховний Суд у постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 297/288/21 дійшов висновку про те, що у випадку, якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності представника позивача та третьої особи, так як від останніх не надходили клопотання про відкладення розгляду справи про витребування чи долучення додаткових доказів.

Розглянувши надані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так судом встановлено, що 02 квітня 2020 року об 11 годині 00 хвилин на відрізку автомобільної дороги сполучення між селищем Крижопіль та с. Красносілка Крижопільського (нині Тульчинського) району Вінницької області, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «OPEL», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив з`їзд із дороги, внаслідок перекидання автомобіля водій та пасажири отримали тілесні ушкодження. Пасажир ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження тяжкого ступеня тяжкості.

Вироком Крижопільського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2020 року, який змінено в частині призначення покарання постановою Вінницького апеляційного суду 12.05.2021 року, в решті вирок залишено без змін, визнано винним ОСОБА_1 (відповідача у даній справі) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 32950,00 гривень матеріальної шкоди (в цій частині задоволено повністю позовні вимоги ОСОБА_2 ), 15000,00 гривень витрат на правову допомогу та 150 000,00 гривень за моральну шкоду. В решті позову відмовлено.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинене вони цією особою.

Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиційним фактом та не підлягає доказуванню.

Внаслідок ДПТ ОСОБА_2 був травмований та доставлений до лікувального закладу.

Відповідно: до епікризу із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 1628 Крижопільської ОЛІЛ відносно ОСОБА_2 , останній перебував у стаціонарі з 02.04.2020 року по 03.04.2020 року та направлений у нейрохірургічне відділення ВОПНЛ; виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 3217 ОСОБА_2 , КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. академіка О.І. Ющенка Вінницької обласної ради», де зазначено, що останній був госпіталізований в даний заклад 03.04.2020 року виписаний 06.05.2020 року.

Згідно Довідок про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді форми № 094-1/о, які видані: 26.04.2021 року КНП «Крижопільська окружна лікарня інтенсивного лікування» про те, що ОСОБА_2 дійсно перебував на лікуванні у КНП «Крижопільська ОЛІЛ» з 02.04.2020 року по 03.04.2020 року; 30.04.2021 року КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. академіка О.І. Ющенка Вінницької обласної ради», про те, що ОСОБА_2 дійсно перебував на лікуванні у 20 нейрохірургічному відділенні КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. академіка О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» з 03.04.2020 року по 06.05.2020 року.

09 червня 2020 року на адресу МТСБУ надійшло повідомлення від ОСОБА_5 , який діяв по довіреності в інтересах ОСОБА_2 , про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 02 квітня 2020 року об 11 годині за участю водія ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 . В даному повідомленню зазначено, що додається заява про виплату страхового відшкодування.

28 травня 2021 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 до МТСБУ подав заяву про долучення до справи № 68319 копію витягу з реєстру судових рішень по справі № 134/1292/20 від 14 травня 2021 року стосовно ОСОБА_1 .

Як вбачається із Довідки № 1 від 10.06.2021 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, яка складена Моторно (транспортним) страховим бюро України, номер справи 68319, дата реєстрації 12.06.2020 року; особа, яка має право на відшкодування шкоди ОСОБА_2 ; винуватець ОСОБА_1 ; марка транспортного засобу «OPEL», державний номерний знак НОМЕР_1 ; тип винуватця незастрахований; сума 70637,21 грн.: витрати на лікування 65127,16 грн; тимчасова втрата працездатності 5510,05 грн. Сума до сплати 70637,21 грн.

Відповідно до Наказу МТСБУ від 14.06.2021 № 3.1/3491 зазначено номер справи: 68319 та наказано департаменту фінансів сплатити на рахунок ОСОБА_5 70637,21 грн. за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно платіжної інструкції № 1031403 від 15 червня 2021 року МТСБУ сплатило ОСОБА_5 суму 70637,21 грн. виплату по справі № 68319, згідно наказу № 3.1/3491 від 14.06.2021 року.

Відповідач ОСОБА_1 на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не мав, що ним визнано під час розгляду справи в судовому засіданні.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п.41.1ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з пунктом 38.2.1. ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1статті 13 цього Закону.

Таким чином, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено порядок стягнення коштів, виплачених Моторним (транспортним) бюро України на відшкодування шкоди, заподіяної потерпілій у ДТП особі, а саме: в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

До страховика Моторного (транспортного) страхового бюро України, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України.

Оскільки Моторне (транспортне) страхове бюро України відповідно до Закону здійснило відшкодування шкоди потерпілому за відповідача, який спричинив ДТП та не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому МТСБУ набуло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача.

За приписами п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Таким чином, витрати на доставку, розміщення, утримання, харчування потерпілого відшкодовуються МТСБУ в тому випадку, якщо ці витрати були обґрунтованими та необхідними, що повинно бути підтверджено закладом охорони здоров`я.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, яка передбачає диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч. ч. 1, 2, ст. ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч. ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Одночасно з цим, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження придбання потерпілим лікарських засобів, вартості діагностичних обстежень на суму 65127,16 гривень. Про це в судовому засіданні 23 жовтня 2025 року судом було зазначено представнику позивача, а саме про надання доказів, на підставі чого було здійснено розрахунок виплати на лікування в сумі 65127,16 гривень. Однак станом на 17 листопада 2025 року представником позивача не надано суду такі докази, зокрема і не надана сама справа № 68319, яка би мабуть мали би містити зазначені докази. Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що розрахунок на даний вид виплати був здійснений на підставі документів, які надані були заявником (однак, як суд зазначив такі докази на час ухвалення судом рішення так і не були надані представником позивача). Так, відповідно до статті 81 частини першої ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. Разом з тим, суд зазначає, що зазначена сума не відповідає і ст. 24 зазначеного Закону де вказано спосіб розрахунку витрат на лікування.

Таким чином, пред`явивши позов до суду, позивач всупереч процесуального обов`язку щодо доведення своїх позовних вимог не надав до суду належних і допустимих доказів на підтвердження витрат, пов`язаних з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідних закладах охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог МТСБУ про стягнення із відповідача ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з відшкодуванням потерпілому витрат на лікування в сумі 65127,16 гривень, так як встановлено та досліджено судом вироком Крижопільського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2020 року було задоволено вимогу потерпілого ОСОБА_2 про відшкодування витрат на лікування в розмірі 32950 гривень (в цій частині постановою від 12 травня 2021 року Вінницьким апеляційним судом вирок залишено без змін).

Разом з тим, твердження представника позивача у своїй відповіді на відзив про те, що позивач здійснюючи виплати, пов`язані із лікуванням не міг знати, на час здійснення регламентної виплати, про те, що ОСОБА_1 відшкодовані потерпілому ОСОБА_2 витрати на лікування, спростовується самим вироком, який наданий позивачем як доказ до позовної заяви. Зокрема, на сторінці 9-10 зазначеного вироку судом вказано, що потерпілий ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про відшкодування йому матеріальної шкоди, пов`язаної із лікуванням в розмірі 32950 гривень (дана сума була визначена із доказів, зокрема квитанцій, які надані потерпілим на підтвердження витрат на лікування). Як вбачається із матеріалів справи, а саме доказів, які надані позивачем до позовної заяви виплата ОСОБА_2 , через його представника ОСОБА_5 була виплачена 15 червня 2021 року, а копію витягу з реєстру судових рішень по справі № 134/1292/20 від 14.05.2021 року стосовно ОСОБА_1 представник потерпілого ОСОБА_5 надав МТСБУ 28 травня 2021 року. Таким чином на час виплати зазначених виплат МТСБУ мало усі документи для вивчення та прийняття рішення щодо здійснення зазначеної виплати (зокрема і вирок Крижопільського районного суду від 28.12.2020 року, в якому зазначено обґрунтування щодо позовних вимог потерпілого ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ). Однак, як уже зазначалося судом, представник позивача в судовому засіданні посилався на те, що сума витрат пов`язана із лікуванням була здійснена МТСБУ на підставі документів наданих заявником (потерпілим ОСОБА_2 ), проте суду так і не надав підтверджуючі докази (чи копії квитанцій на придбання ліків, чи здійснення інших процедур, визначеним лікувальним закладом для ОСОБА_2 ).

Разом з тим, як вбачається із: довідки про доходи, виданої ВФ ТОВ «Агробізнес» на ОСОБА_1 , останній працює водієм (експедитором), з лютого 2025 року по липень 2025 року нарахована заробітна плата становить 120300 грн, утримано згідно виконавчого провадження за вказаний період 46200,00 гривень; відповіді Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції № 52262 від 19.08.2025 року у відділі на виконанні перебуває зведене виконавче провадження № 71484438 з примусового виконання виконавчого листа № 134/1292/20 виданого 28.12.2020 року Крижопільським районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 32950 гривень матеріальної шкоди, 15000 гривень витрат на правову допомогу, 150000 гривень матеріальної шкоди. Станом на 19.08.2025 року з боржника в межах даного провадження стягнуто 145065,75 грн., залишок боргу становить 72845,16 грн.

Дані докази є підтвердження того, що ОСОБА_1 відшкодовує ОСОБА_2 матеріальну та моральну шкоду, а також витрати на правову допомогу ще і на даний час, на що і посилається сторона відповідача в своїх запереченнях, що витрати на лікування вирішенні у вироку, шляхом задоволення в даній частині позовних вимог, та не може буди стягнута одна і та сама сума (за витрати на лікування) з ОСОБА_1 . Інші витрати на лікування (якщо вони наявні) позивачем не доведені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також у інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку у суда не має обов`язку витребувати докази, а сторони у справі із клопотанням про витребування доказів до суду не зверталися. Тому суд розглядає даний спір на підставі тих доказів, які надані сторонами на підтвердження своїх доводів.

За відсутності вищезазначених доказів позивач не виконав передбачені у ст. ст. 12, 81 ЦПК України процесуальні обов`язки щодо доведення своїх вимог.

Позивач фактично самоусунувся від доведення своїх вимог у суді, обмежився письмовими доказами, які були додані до позовної заяви, від участі у судовому засіданні, яке було відкладено судом ухилився.

Звертаючись до суду з відповідним позовом кожна особа має вчиняти таку дію виважено та розсудливо, оцінюючи власні правові перспективи, виходячи з реалізації таких принципів цивільного судочинства як принципи диспозитивності та змагальності цивільного процесу, надавши суду усі необхідні та достатні докази на обґрунтування власної правової позиції та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Неподання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог в частині вимог про стягнення витрат, пов`язаних з відшкодуванням витрат на лікування, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Крім того, частиною першою статті 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до положень ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням», якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу).

Так, у матеріалах справи міститься довідки, які судом досліджені вище за формою №094-1/о, про тимчасову втрату ОСОБА_2 працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді, відповідно до яких ОСОБА_2 дійсно перебував на лікування з 02.04.2020 року по 06.05.2020 року включно. Тому шкода пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим складає 5510,16 грн., з розрахунку мінімальної заробітної плати в сумі 4723 грн. (відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік»), середньоденної заробітної плати 157,43 грн. на день, строку лікування з 02.04.2020 року по 06.05.2020 року 35 днів.

Таким чином, МТСБУ здійснило регламентну виплату за рахунок фонду захисту потерпілих у розмірі 5510,05 грн. у зв`язку із втратою працездатності, виходячи із мінімальної заробітної плати (4723 грн), встановленої чинним на той момент законодавством, тобто станом на квітень 2020 року.

За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування сплаченого майнового відшкодування, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності потерпілої підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог в розмірі 5510,05 грн. (відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи).

Таким чином, приймаючи до уваги, що МТСБУ виконало покладений на нього обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не забезпечив цивільно-правову відповідальність, і отримав право вимоги до винуватця ДТП в розмірі понесених фактичних витрат, в порядку зворотної вимоги, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу сплаченого майнового відшкодування, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності потерпілого ОСОБА_2 в розмірі 5510,05 грн.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, розмір понесених позивачем судових витрат пов`язаних з розглядом справи, керуючись ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволених позовних вимог (5510,05 грн. (розмір задоволених вимог) х 100 % : 70637,21 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 7,8 % задоволених вимог; 3028,00 грн. х 7,8 % : 100 % = 236,18 грн. розмір судового збору, що підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 4, 12, 13, 19, 76-81, 89, 95, 259, 263 -265, 268, 273, 274-279, 354, ЦПК України, ст. 15, 16, 22, 1166, 1187, 1188, 1191, 1192, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», суд, -

ухвалив:

Позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, третя особа на стороні позивача, без самостійних вимог: ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (, місцезнаходження: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд.8) відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою (шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності) в розмірі 5510 (п`ять тисяч п`ятсот десять) гривень 05 копійок.

В іншій частині позову Моторного (транспортного) страхового бюро України відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (, місцезнаходження: м. Київ, Русанівський бульвар, буд.8) судовий збір в сумі 236 (двісті тридцять шість) гривень 18 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: Моторне (транспортне) страхове бюро України (, місцезнаходження: м. Київ, Русанівський бульвар, буд.8.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 20 листопада 2025 року.

Суддя