АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року

м. Чернівці

справа № 727/784/25

провадження 22-ц/822/781/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс»

відповідач ОСОБА_1

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» на рішення Чернівецького районного суду м.Чернівці від 19 червня 2025 року, головуючий у першій інстанції Піхало Н.В.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» у січні 2025 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначало, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «КАЧАЙ ГРОШІ» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту 04 січня 2024 року № 00-10818291 у електронній формі з використанням електронного підпису.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Договору, Товариство з обмеженою відповідальністю «КАЧАЙ ГРОШІ» надає ОСОБА_1 кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії, у розмірі 5000,00 грн. на умовах, передбачених договором, а ОСОБА_1 зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Товариство з обмеженою відповідальністю «КАЧАЙ ГРОШІ» ініціювало переказ коштів згідно договору №00-10818291 від 04 січня 2024 року безготівковим зарахуванням через компанію Товариство з обмеженою відповідальністю «Платежі Онлайн» на платіжну картку № НОМЕР_2.

Вказувало, що, 22 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» укладено договір факторингу №22-01/2024, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» передає (відступає) Товариству з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» за плату належні йому права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» приймає належні Товариству з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Після чого 16 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» укладено договір факторингу №16082024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» передає (відступає) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» за плату належні йому права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» приймає належні Товариству з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Згідно реєстру боржників до договору факторингу №16082024-МК/ЕЙС від 16 серпня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 21 930 грн.

Посилалося на не виконання ОСОБА_1 зобов`язання за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гроші», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», та ОСОБА_1 кредиту 04 січня 2024 року № 00-10818291 з повернення кредиту в 5250,00 грн, сплати процентів за користування кредитом в сумі 16680 грн.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гроші», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», та ОСОБА_1 кредиту 04 січня 2024 року № 00-10818291 заборгованість в сумі 21930 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чернівецького районного суду м. Чернівці від 19 червня 2025 року у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» в апеляційній скарзі просить рішення Чернівецького районного суду м. Чернівці від 19 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Вказує на те, що передача прав вимоги до боржників відбувається в момент підписання відповідного реєстру боржників, а акт приймання-передачі наданих послуг підтверджує перехід права вимоги до фактора.

Відсутність доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу, з урахуванням встановлених фактичних обставин даної справи, не спростовують факт набуття позивачем права вимоги за кредитним договором від 04 січня 2024 року № 00-10818291.

Чинне законодавство не містить положень про те, що право вимоги до нового кредитора переходить з моменту сплати ним на користь попереднього кредитора заборгованості та інших платежів. В свою чергу, ст. 1077 ЦК України встановлено лише вимогу оплати договору факторингу, проте не встановлено терміну в який це має відбутись. Тобто право вимоги може перейти раніше, ніж фактична оплата.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Явіц В.Й., у відзиві просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансва компанія «Ейс» залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для захисту права Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» на стягнення з ОСОБА_1 за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гроші», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», та ОСОБА_1 кредиту 04 січня 2024 року № 00-10818291 заборгованості в сумі 21930 грн.

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції вказав, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» не надано належних доказів набуття ним права вимоги до ОСОБА_1 за договором 04 січня 2024 року № 00-10818291.

Наявні у справі реєстри прав вимог, де боржником зазначено ОСОБА_1 , самі по собі не свідчать про набуття позивачем прав кредитора по відношенню до позичальника, оскільки належними доказами, крім реєстрів, є докази на підтвердження оплати за договором факторингу.

Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу №22-01/2024 від 22.01.2024 року, тому позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Качай гроші» до ТОВ «Макс Кредит», а наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора ТОВ «ФК «Ейс».

Водночас не надано суду доказів оплати й за договором факторингу від 16.08.2024 року.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії від 04 січня 2024 року №00-10818291 в електронній формі.

Відповідно до підпункту 1.1 договору кредитор надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

На підставі підпунктів 1.2, 1.3 договору сума кредитного ліміту складає 5000 грн, тип кредиту кредитна лінія.

Строк дії кредитної лінії 240 днів, позичальник зобов`язується повернути кредит 31 серпня 2024 року.

Згідно з п.1.4, 1.4.1, 1.4.2, договору тип процентної ставки фіксована.

Стандартна процентна ставка складає 2,4% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку користування кредитом, зазначеного у пункті 1.3 цього договору.

Знижена процентна ставка становить 1,2% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше рекомендованої дати оплати визначеної п.1.3.1. даного договору.

За змістом підпункту 2.8 договору дата надання/видачі кредиту 04 січня 2024 року. Сума кредиту 5000 грн перераховується кредитодавцем на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_2 .

На підставі підпункту 5.1 договору кошти кредиту, одержані позичальником за договором, повертаються ним в повному обсязі у валюті кредиту не пізніше дня повернення кредиту (включно) на поточний на рахунок кредитодавця, зазначений в розділі 8 договору, шляхом ініціювання переказу коштів з будь-якої платіжної картки позичальника через РОS термінал в особистому кабінеті.

Факт перерахування 04 січня 2025 року грошових коштів ОСОБА_1 підтверджено реєстром транзакцій Товариства з обмеженою відповідальністю «Платежі онлайн», з якого вбачається, що 04 січня 2025 року здійснено грошовий переказ на карту № НОМЕР_2 в сумі 5 000 грн, транзакція № 4039-39185-42103.

За повідомленням Акціонерного товариства «Сенс Банк» від 04 березня 2025 року на виконання ухвали суду від 18 лютого 2025 року на ім`я ОСОБА_1 відкрито карту № НОМЕР_3 , на яку 04 січня 2024 року здійснено переказ коштів на суму 5 000 грн.

Номер телефону НОМЕР_4 є фінансовим номером, на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою НОМЕР_3 .

22.01.2024 року між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Макс Кредит» укладено договір факторингу №22-01/2024.

Згідно п.2.1 укладеного договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно Реєстру Боржників, в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення Прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати (сплатити) Клієнту суму Фінансування в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених Договором.

Під правом вимоги розуміються всі права вимоги Клієнта до Боржника за укладеними кредитними договорами, згідно реєстру боржників на дату відступлення Прав вимоги, включаючи всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні Клієнту у якості Кредитора, щодо виплати суми Боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав та/або настане в майбутньому згідно умов укладених між Клієнтом та Боржником договорів.

Як вбачається із п.4.7.3 договору факторингу, фактор має право здійснювати наступне відступлення Прав Вимоги на користь третіх осіб виключно за згодою Клієнта до сплати Суми фінансування Клієнту. Після передачі Суми фінансування Клієнту Фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі здійснювати наступне відступлення прав вимоги, а відповідно до п.11.3 цього ж договору факторингу договір вважається розірваним у випадку невиконання/неналежного виконання Фактором зобов`язань передбачених п.3.1. договору факторингу та/або п.4.6 договору факторингу.

Згідно із витягом з реєстру боржників від 22 січня 2024 року до договору факторингу між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Макс Кредит» укладено договір факторингу №22-01/2024 від 22 січня 2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» набуло право вимоги до ОСОБА_1 кредиту в сумі 5250 грн, процентів в сумі 6390 грн.

Також 16.08.2024 року між ТзОВ «Фінансова Компанія «Ейс» та ТзОВ «Макс Кредит» укладено договір факторингу №16082024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого до ТзОВ «Фінансова Компанія «Ейс» перейшло право грошової вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.

За змістом витягу з реєстру боржників за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» факторингу від 16 серпня 2024 року №16082024-МК/ЕЙС набуто право вимоги до ОСОБА_1 кредиту на суму 5250 грн, процентів на суму 21930 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом частини 2 статті 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На підставі частини 1 та 2 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом частини 1, 2 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно частини 1-4 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом;

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

Відповідно до частини 7 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, провадження № 61-7203 св 20, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, провадження № 61-8449св19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії від 04 січня 2024 року №00-10818291 в електронній формі.

Частинами другою, четвертою, шостою статті 8 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення.

Фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі.

Перелік інформації, необхідної для вчинення електронного правочину, визначається законодавством України або за домовленістю сторін.

Відповідно до частини 4 статті 14 Закону України «Про електронну комерцію» ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції.

Статтею 1 Закону України «Про Електронні довірчі послуги» визначено, що електронна ідентифікація - це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. При цьому ідентифікаційні дані особи - це унікальний набір даних, який дає змогу однозначно встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. А сама процедура ідентифікації особи є використанням ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи.

Ідентифікаційні дані фізичної особи підпадають під визначення персональних даних. Правовий статус персональних даних установлює Закон України "Про інформацію" та спеціальний Закон України "Про захист персональних даних".

Статтею 2 Закону України "Про захист персональних даних" визначає, що персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Підставою для ідентифікації резидентів - громадян України є: паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України із штампом реєстрації місця проживання особи (відміткою про прописку).

За змістом розділу 8 договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «КАЧАЙ ГРОШІ» та ОСОБА_1 кредитної лінії від 04 січня 2024 року № 00-10818291 зазначено інформацію про позичальника ОСОБА_1 , паспорт, ідентифікаційний номер, адресу реєстрації квартира АДРЕСА_1 .

У матеріалах справи відсутні докази того, що надання персональних даних здійснено не ОСОБА_1 , а іншою особою, що телефонний номер, з використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором договору, ОСОБА_1 не належить.

Верховний суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 провадження № 61-9071св20 зазначив, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Також Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 провадження № 61-6066 св 23 погодився з тим, що без введення особою логіна і паролю в інтернет-банкінгу (де він обслуговується), які відомі виключно останньому, здійснення його верифікації, передання ним та отримання відповідачами персональних даних від позивача з метою укладення договору, є неможливим. А в матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно позивача, як і незаконності заволодінням його персональними даними.

За змістом підпункту 2.8 договору дата надання/видачі кредиту 04 січня 2024 року. Сума кредиту 5000 грн перераховується кредитодавцем на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_2 .

Факт перерахування 04 січня 2025 року грошових коштів ОСОБА_1 підтверджено реєстром транзакцій Товариства з обмеженою відповідальністю «Платежі онлайн», з якого вбачається, що 04 січня 2025 року здійснено грошовий переказ на карту № НОМЕР_2 в сумі 5 000 грн, транзакція № 4039-39185-42103.

За повідомленням Акціонерного товариства «Сенс Банк» від 04 березня 2025 року на виконання ухвали суду від 18 лютого 2025 року на ім`я ОСОБА_1 відкрито карту № НОМЕР_3 , на яку 04 січня 2024 року здійснено переказ коштів на суму 5 000 грн.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц (провадження № 61-43067св18)).

У статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Відповідно до статті 350 ГК України факторинг - передання чи зобов`язання банку передати грошові кошти за плату в розпорядження іншої сторони, яка відступає або зобов`язується відступити банку своє право грошової вимоги до третьої сторони.

За змістом частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг вважається фінансовою послугою.

У пункті 5 частини першої статті 1 Закону зазначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За змістом частини першої статті 6 Закону договір факторингу, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106) зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові, операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону про фінансові послуги.

Крім того, у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

У частині першій статті 514 ЦК України закріплене правило, за яким обсяг прав, що передаються, визначається на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлене договором або законом.

Формулювання цієї норми вказує на її диспозитивність, тобто не виключається можливість зміни обсягу прав. Таким чином, відступлення прав, обсяг яких буде визначено в майбутньому, вважається законодавчо прийнятним.

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

На підставі частини 1, 2 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Отже, виходячи із положень ст. 1078 ЦК України, за договором факторингу допускається відступлення як наявної, так і майбутньої вимоги.

Таких висновків дійшов також Вищий господарський суд України у постанові від 19 жовтня 2015 року (справа № 910/3498/15-г), де вказав, що тільки договору факторингу, порівняно з іншими договорами, притаманна можливість здійснювати відступлення як наявної, так і майбутньої грошової вимоги. Інші договори, включаючи загальний договір відступлення права вимоги (цесії), розраховані на відступлення лише наявних вимог.

Така конструкція ґрунтується на юридичній фікції щодо майбутньої заборгованості, де майбутнє право вважається таким, що переходить до нового кредитора з моменту укладення договору про цесію. Таким чином, для цілей відступлення права вимоги за майбутньою вимогою враховуються характеристики вже наявної вимоги.

Визначеність переданого права вимоги стосовно його змісту, обсягу та особи боржника має бути встановлена не в момент укладання правочину про цесію, а в момент виникнення права вимоги.

ЦК України не має жодних імперативних вимог щодо способів ідентифікації права вимоги в правочині про його відступлення або майбутнє відступлення новому кредитору. Сторони можуть обрати будь-які засоби або ознаки, що дозволять визначити підстави виникнення вимоги, її характер, обсяг, зміст тощо.

Відповідно до правової позиції, сформульованої у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17 відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Натомість, до дійсних належать такі права вимоги, які юридично існують, виникнуть в майбутньому, або права по зобов`язаннях, за якими не настав строк виконання. Причому поняття дійсних вимог є ширшим, ніж наявних або існуючих, оскільки дійсними можуть бути не тільки зобов?язальні вимоги, що існують у даний час, а й ті, що виникнуть у майбутньому.

Водночас наявна вимога - це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, або право грошової вимоги, можливість здійснення якої залежить від настання певної умови чи спливу строку платежу (так звана недозріла вимога).

Майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому, тобто яка з?явиться з тих чи інших договорів, що будуть укладені між клієнтом і боржником після договору факторингу.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» укладено договір факторингу від 22 січня 2024 року №22-01/2024.

Згідно п.2.1 укладеного договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно Реєстру Боржників, в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення Прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати (сплатити) Клієнту суму Фінансування в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених Договором.

Під правом вимоги розуміються всі права вимоги Клієнта до Боржника за укладеними кредитними договорами, згідно реєстру боржників на дату відступлення Прав вимоги, включаючи всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні Клієнту у якості Кредитора, щодо виплати суми Боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав та/або настане в майбутньому згідно умов укладених між Клієнтом та Боржником договорів.

Пунктом 2.5 договору визначено, що відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за укладеними кредитними договорами, та їх перехід від клієнта до фактора відбуваються у дату відступлення прав вимоги.

Як вбачається із п.4.7.3 договору факторингу, фактор має право здійснювати наступне відступлення Прав Вимоги на користь третіх осіб виключно за згодою Клієнта до сплати Суми фінансування Клієнту. Після передачі Суми фінансування Клієнту Фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі здійснювати наступне відступлення прав вимоги, а відповідно до п.11.3 цього ж договору факторингу договір вважається розірваним у випадку невиконання/неналежного виконання Фактором зобов`язань передбачених п.3.1. договору факторингу та/або п.4.6 договору факторингу.

Згідно із витягом з реєстру боржників від 22 січня 2024 року до договору факторингу між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Макс Кредит» укладено договір факторингу №22-01/2024 від 22 січня 2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» набуло право вимоги до ОСОБА_1 кредиту в сумі 5250 грн, процентів в сумі 6390 грн.

Також між ТзОВ «Фінансова Компанія «Ейс» та ТзОВ «Макс Кредит» укладено договір факторингу від 16 серпня 2024 року №16082024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого до ТзОВ «Фінансова Компанія «Ейс» перейшло право грошової вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.

Пунктом 2.5 договору визначено, що відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за укладеними кредитними договорами, та їх перехід від клієнта до фактора відбуваються у дату відступлення прав вимоги.

Тобто перехід прав вимоги відбувається з моменту підписання акту прийому-передачі реєстру боржників.

За змістом витягу з реєстру боржників за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» факторингу від 16 серпня 2024 року №16082024-МК/ЕЙС набуто право вимоги до ОСОБА_1 кредиту на суму 5250 грн, процентів на суму 21930 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Отже, у справі, яка переглядається, внаслідок послідовного укладення договорів факторингу права вимоги за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «КАЧАЙ ГРОШІ» та ОСОБА_1 кредитної лінії від 04 січня 2024 року № 00-10818291 перейшло від Товариства з обмеженою відповідальністю «КАЧАЙ ГРОШІ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс».

Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» на підтвердження розміру не виконаного ОСОБА_1 зобов`язання за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «КАЧАЙ ГРОШІ» та ОСОБА_1 кредитної лінії від 04 січня 2024 року № 00-10818291 надано розрахунок заборгованості, за яким не виконано зобов`язання з повернення кредиту в сумі 5250 грн, сплати процентів за період в сумі 16680 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

На підставі ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із положеннями частини першої, четвертої, п`ятої, шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю, або задоволення позовних вимог у випадку ненадання відповідачем доказів на спростування обставин, зазначених у позові.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з приписами статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За правилами частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України "Про електронну комерцію" розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.

Емітенти зобов`язані в порядку та строки, установлені договором, надавати власникам рахунків виписки про рух коштів на їх рахунках за операціями, що виконані користувачами електронних платіжних засобів. Форма виписки повинна включати всі обов`язкові реквізити, передбачені нормативно-правовим актом Національного банку з питань організації операційної діяльності в банках України (пункт 8 розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705.

Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань (пункт 4 розділу VII Положення).

Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (пункт 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254.

Первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі (абзац другий пункту 4.10. Положення).

Інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (пункт 5.1 Положення ).

Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях, зокрема, такі регістри як особові рахунки та виписки з них (згідно із абзацом першим пункту 5.3. Положення ).

У постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 Верховний Суд зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту.

З огляду на наведене приєднана до матеріалів справи виписка з особового рахунку ОСОБА_1 за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «КАЧАЙ ГРОШІ» та ОСОБА_1 кредитної лінії від 04 січня 2024 року № 00-10818291 Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» не є належним доказом невиконаного зобов`язання.

Відповідно до підпункту 1.1 договору кредитор надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

На підставі підпунктів 1.2, 1.3 договору сума кредитного ліміту складає 5000 грн, тип кредиту кредитна лінія.

Строк дії кредитної лінії 240 днів, позичальник зобов`язується повернути кредит 31 серпня 2024 року.

Згідно з п.1.4, 1.4.1, 1.4.2, договору тип процентної ставки фіксована.

Стандартна процентна ставка складає 2,4% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку користування кредитом, зазначеного у пункті 1.3 цього договору.

Знижена процентна ставка становить 1,2% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше рекомендованої дати оплати визначеної п.1.3.1. даного договору.

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (статтю 8 доповнено частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-ІХ від 22.11.2023).

Згідно з п.17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 % (Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" доповнено пунктом 1 згідно із Законом № 3498-ІХ від 22.11.2023).

Відповідно до розділу II. Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Відповідно до картки документа Закону № 3498-ІХ визначено, що дата публікації 23 грудня 2023 року, дата набрання законної сили - 24 грудня 2023 року.

Тобто, з 24 грудня 2023 та протягом перших 120 днів (до 22.04.2024) розмір денної процентної ставки при укладенні кредитного договору не може перевищувати 2,5 %.

Відповідно до листа Національного банку України від 20 лютого 2024 року «Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування» надано роз`яснення щодо застосування Закону № 3498-ІХ, а також п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» з метою недопущення порушення прав споживачів. Згідно з роз`ясненнями у листі (п.2 щодо максимального розміру денної процентної ставки) Національним банком України було зазначено наступне: « Відповідно до пункту 17 Розділу IV Прикінцеві та перехідні положення" Закону про споживче кредитування тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто до 20 серпня 2024 включно, встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно).

На підставі частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто з 21 серпня 2024 року, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 Закону «Про споживче кредитування», не може перевищувати 1%.

Тому за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «КАЧАЙ ГРОШІ» та ОСОБА_1 кредитної лінії від 04 січня 2024 року № 00-10818291 за період з 04 січня 2024 року (день укладення договору та отримання кредиту) по 22 квітня 2024 року (день закінчення встановлених законодавством перших 120 днів) проценти за користування кредитом слід нараховувати із застосуванням максимального розміру денної процентної ставки в розмірі 2,5 %, що за 110 днів становить 13200 грн.

За період з 23 квітня по 27 травня 2024 року (період встановлених законодавством наступних 120 днів та з урахуванням засад диспозитивності) проценти повинні були нараховуватись із застосуванням максимального розміру денної процентної ставки в розмірі 1,5%, що за 35 днів становить 2625 грн.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «КАЧАЙ ГРОШІ», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», та ОСОБА_1 кредитної лінії від 04 січня 2024 року № 00-10818291 кредиту в сумі 5000 грн, процентів за користування кредитом в сумі 15825 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене рішення Чернівецького районного суду м.Чернівці від 19 червня 2025 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1ст.376 ЦПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» задовольнити частково.

Рішення Чернівецького районного суду м.Чернівці від 19 червня 2025 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «КАЧАЙ ГРОШІ», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», та ОСОБА_1 кредитної лінії від 04 січня 2024 року № 00-10818291

кредит в сумі в сумі 5000 грн, проценти в сумі 15825 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді М. І. Кулянда

О. О. Одинак