Справа № 133/4020/24
Провадження № 22-ц/801/2153/2025
Провадження № 22-ц/801/2464/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк О.О.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 рокуСправа № 133/4020/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Панасюка О. С.,

секретар судового засідання Козюма Д. О.,

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу) Товариство з обмеженою відповідальністю «Дружба Миколаївка»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба Миколаївка» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31 липня 2025 року, ухвалене у складі судді Гуменюка О. О. в м. Козятин дата складення повного судового рішення відповідає даті його ухвалення та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Пронівою Наталією Романівною на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 жовтня 2025 року, постановлену у складі судді Гуменюка О. О. в м. Козятин дата складення повного судового рішення відповідає даті її постановлення, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 381 387, 62 грн матеріальної шкоди та 50 000 грн моральної шкоди, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а також понесені нею судові витрати.

Позов мотивовано тим, що вона є власником автомобіля «Peugeot 3008», 2015 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . 06.07.2024 за кермом власного автомобіля вона разом зі своєю сім`єю чоловіком та двома неповнолітніми дітьми приблизно о 12 год. рухалися в сторону с. Лопатин Хмільницького району Вінницької області по головній дорозі на своїй полосі руху. В цей час водій ОСОБА_2 в с. Лопатин по вул. Космонавтів, керуючи транспортним засобом «МТЗ 892», без реєстраційного номера, здійснив виїзд на дорогу з прилеглої території, не надавши перевагу в русі її автомобілю, скоїв зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.10.2 Правил дорожнього руху. Постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26.09.2024 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. Під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Дружба Миколаївка» та керував трактором «МТЗ 892», який належить відповідачу. Відповідно до експертного висновку, вартість відновлювального ремонту складає 381 387,62 грн. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача їй завдано моральну шкоду, оскільки було пошкоджено транспортний засіб, який є єдиним в користуванні сім`ї, що призвело до порушення звичного укладу життя та позбавило можливість ним користуватися. Також це негативно вплинуло на моральний стан малолітніх дітей, які знаходилися в автомобілі під час дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31 липня 2025 року позов задоволено частково: стягнуто з ТОВ «Дружба Миколаївка» на користь ОСОБА_1 218 698 гривень 56 копійок матеріальної шкоди, та 25 000 гривень моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції вказав, що обставини ДТП та винуватість у його скоєнні ОСОБА_2 є доведеним постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26.09.2024 року. Також доведеним є факт перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з ТОВ «Дружба Миколаївка», тому саме відповідач має нести відповідальність за спричинену шкоду.

Оскільки трактор, що належить ТОВ «Дружба Миколаївка» не зареєстрований належним чином, цивільно-правова відповідальність не застрахована, тому в розглядуваній справі відповідальність за шкоду, спричинену позивачці, має нести відповідач, адже на МТСБУ не може бути покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої транспортним засобом, який неправомірно використовувався чи недопущений до дорожнього руху на території України.

Визначаючи розмір матеріальної шкоди, який підлягає стягненню, суд послався на висновок суб`єкта оціночної діяльності, яким встановлено, що оціночна вартість (розмір) матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті пошкодження транспортного засобу складає 218 698, 56 гривень, що фактично дорівнює вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу.

Враховуючи характер і тривалість моральних страждань позивачки, пов`язаних із пошкодженням її майна і неможливістю користуватись транспортним засобом, істотність вимушених змін у її житті, наслідки, що настали, вимоги розумності і справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позиваки 25 000 грн моральної шкоди.

07 серпня 2025 року позивачка ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Проніву Н. Р. подала заяву про ухвалення додаткового рішення суду та просила стягнути з ТОВ «Дружба Миколаївка» на її користь судові витрати за правову допомогу адвоката у розмірі 23 000 грн. На підтвердження стягуваних витрат надала: Договір про надання правничої допомоги від 12 липня 2024 року (а.с. 197, том 1) та акт про прийняття-передачі наданих послуг від 31 липня 2025 року згідно якого: вивчення документів 2 000 грн; надання консультації 500 грн; підготовка позовної заяви 5 000 грн; складання процесуальних документів (адвокатські запити, клопотання, заяви) 6 500 грн; участь адвоката в судовому засіданні 10 000 грн, всього разом 23 000 грн (а.с. 198, том 2).

Не погодившись з основним рішенням, 01 вересня 2025 року ТОВ «Дружба Миколаївка», діючи через свого представника адвоката Мельник Л. С., через систему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Основними доводами в апеляційній скарзі є те, що оскільки трактор (джерело підвищеної небезпеки) експлуатувався без реєстраційного номера та полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності, то позивачка повинна була насамперед звернутися до МТСБУ, а не до роботодавця винуватця ДТП, однак вона цього не зробила, а тому заявлений нею позов не підлягає задоволенню. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд не врахував, що позивачка не довела наявність моральної шкоди належними та допустимими доказами, а тому підстав для її стягнення не було.

16 вересня 2025 року від позивачки, яка діє через свого представника адвоката Проніву Н. Р., через систему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

07 серпня 2025 року (після ухвалення рішення) позивачка ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Проніву Н. Р. подала заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на правничу допомогу, які понесла позивачка в ході судового розгляду в суді першої інстанції (а. с. 196 198, том 1).

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 жовтня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача адвоката Пронівої Н. Р. про ухвалення додаткового рішення у справі.

Ухвала мотивована тим, що ні позивачкою ОСОБА_1 ні її представником адвокатом Пронівою Н. Р. не було заявлено про намір подати відповідні докази, які підтверджують витрати, понесені позивачкою на правничу допомогу в суді, та не подано відповідної заяви до закінчення судового розгляду у справі, як це передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України та ст. 246 ЦПК України.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, 20 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Проніву Н. Р. подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та задовольнити її заяву.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що в позовній заяві було заявлено орієнтовний розмір витрат, які планує понести позивачка. За загальним правилом питання про стягнення витрат на правову допомогу має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні постанові або ухвалі, разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви «про це» до закінчення судових дебатів. Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами). Тому позивачка вірно звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду і у суду не було підстав відмовляти в ухваленні додаткового рішення.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 жовтня 2025 року від інших учасників справи не надходив.

В судовому засіданні апеляційного суду позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Проніва Н. Р. заперечили проти апеляційної скарги ТОВ «Дружба Миколаївка» та підтримали подану ними апеляційну скаргу. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися: від відповідача ТОВ «Дружба Миколаївка» надійшла заява про розгляд справи відсутність їх представника, причини неявки ОСОБА_2 суду невідомі.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону.

По справі встановлено наступне:

-згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , автомобіль марки «Peugeot 3008», 2015 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 3 на звороті, том 1);

-постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26.09.2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. Цією постановою встановлено, що 06.07.2024 о 12 год 13 хв. в с. Лопатин Хмільницького району Вінницької області по вул. Космонавтів, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «МТЗ 892», без реєстраційного номера, здійснив виїзд на дорогу з прилеглої території, не надавши перевагу в русі т/з «Peugeot 3008», 2015 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався по головній дорозі під керуванням водія ОСОБА_3 , чимскоїв зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.10.2 Правил дорожнього руху. (а.с.11-12, т.1)

-згідно висновку про вартість відновлювального ремонту та матеріального збитку від 01 серпня 2024 року, що складений суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 , вказано, що дійсна (ринкова) вартість об`єкта оцінки, яким є автомобіль марки «Peugeot 3008», державний номер НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_3 , 2015 року випуску, становить 517 198,96 гривень; вартість відновлювального ремонту складає 381 387,62 гривні; вартість (розмір) відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу та вартість (розмір) матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті пошкодження транспортного засобу, складає 218 698 гривень 56 копійок (а.с. 4, том 1);

- згідно платіжної інструкції № 0.0..1 від 26 липня 2024 року позивачка ОСОБА_1 сплатила за незалежну оцінку матеріального збитку автомобіля після ДТП ФОП ОСОБА_4 3 300 (три тисячі триста) грн. (а.с. 5-6, том 1);

- відповідно до Договору (Полісу) добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № 21133825 від 07 жовтня 2023 року, який діяв на момент настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність позивача ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО», забезпечений транспортний засіб: «Peugeot 3008», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_3 , 2015 року випуску, страхова сума 100 000 грн, строк дії поліса: з 08.10.2023 по 07.10.2024 включно (а.с. 7, том 1);

- відповідно до Договору (Полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 217241296 від 07 жовтня 2023 року, який діяв на момент настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди, страховик: ПрАТ «СК «ВУСО»; страхувальник : ОСОБА_1 ; забезпечений транспортний засіб: тип В 1, номерний знак: НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_3 , марка, модель: «Peugeot 3008», рік випуску: 2015; строк дії поліса: з 00:00 08.10.2023 по 07.10.2024 включно, страхова сума на одного потерпілого: триста двадцять тисяч гривень, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю; за шкоду, заподіяну майну: сто шістдесят тисяч гривень, розмір франшизи: нуль гривень (а.с. 8, том 1);

- в поясненнях від 06 липня 2024 року, відібраних поліцейським при оформленні матеріалів ДТП, ОСОБА_2 зазначив, що він 06 липня 2024 року виїжджав трактором «МТЗ» з поля на дорогу, де зіткнувся з автомобілем «Пежо-3008», який на великій швидкості рухалася по дорозі, чим завдав матеріальної шкоди транспортним засобам (а.с. 9, том 1);

- ОСОБА_2 має посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_4 від 27.07.2000 (а.с. 10, том 1);

- позивачка у справі ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_5 від 27.11.2015, серії НОМЕР_6 від 27.11.2015 (а.с. 13, 15). Діти навчаються в КЗ «Вінницький ліцей №6» в 3 класі в 2024-2025 навчальному році, що підтверджується копіями довідок №№ 01-12/105, 01-12/106 від 02.10.2024 (а.с. 14,16, том 1);

- як вбачається з Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 06.07.2024, ОСОБА_1 оглянута черговим лікарем КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» та встановлено попередній діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку; лікувальні і трудові рекомендації: СКТ головного мозку, ліжковий режим, німесил по 1 пак 2 р/д з їжею 2-3 дні, метоклопромід 2,0 в/м при нудоті. Лікування та нагляд сімейним лікарем про місцю проживання (а.с. 17, том 1);

- відповідно до наказу ТОВ «Дружба Миколаївка» № 50 від 15.12.2020, ОСОБА_2 прийнятий на роботу підсобним робітником (а.с. 63, том 1);

- відповідно до наказу ТОВ «Дружба Миколаївка» № 54 від 23.12.2020, ОСОБА_7 переведений з посади підсобного робітника на посаду тракториста в ТОВ «Дружба Миколаївка» 24.12.2021 (а.с. 62, том 1);

- законним володільцем транспортного засобу - трактора «Беларус 892», № трактора НОМЕР_7 , № двигуна НОМЕР_8 , є СВК «Дружба», адреса: с. Миколаївка, Козятинського району (а.с. 65-66, том 1).

- згідно листа Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях від 04.04.2025 № 31/31/14/356-аз/05-2025-354-2025, відсутні відомості про реєстрацію за ТОВ «Дружба Миколаївка», ЄДРПОУ - 03732057, транспортного засобу «МТЗ 892», № трактора НОМЕР_7 , № двигуна НОМЕР_8 (а.с. 94 95, том 1);

- згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Дружба Миколаївка», , є правонаступником СВК «Дружба», (а. с. 102 106, том 1).

Між сторонами виник спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі.

За загальним принципом, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим, володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно частини 4 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( надалі Закон № 3720-IX), у разі суперечності положень цього Закону положенням інших законодавчих актів України положення цього Закону мають перевагу.

Вказана норма кореспондується з частиною другою статті 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

У спорах пов`язаних із відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону № 3720-IX є спеціальними, а цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно статті 4 Закону № 3720-IX предметом договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених цим Законом. Об`єктом страхування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок використання забезпеченого транспортного засобу особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб внаслідок настання страхового випадку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 43 ЗУ № 3720-IX, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює регламентну виплату на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння шкоди на території України: 1) транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та майну, яке перебувало в ньому.

Відповідно до абзацу 2 пункту 4 статті 1 Закону України № 3720-IX, до наземних транспортних засобів відносяться інші транспортні засоби, призначені для перевезення пасажирів, вантажу, багажу, пошти та/або обладнані спеціальним устаткуванням/обладнанням, за умови що відомості про такі транспортні засоби внесено до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, передбаченого Законом України "Про дорожній рух";

Тобто, не підлягає обов`язковому страхуванню транспортний засіб, не внесений до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Відповідно до визначення транспортного засобу, що міститься в пункті 1.10 ПДР, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів; механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Трактор - це моторизований колісний або гусеничний транспортний засіб сільськогосподарського або лісогосподарського призначення, що має щонайменше дві осі та характеризується максимальною конструкційною швидкістю не менш як 6 кілометрів на годину, спеціально призначений для того, щоб тягти, штовхати, везти і приводити в рух змінні причіпні машини, що використовуються для виконання сільськогосподарських або лісогосподарських робіт, або буксирувати сільськогосподарські та лісогосподарські причепи. Зазначений транспортний засіб застосовується також для перевезення вантажів під час виконання сільськогосподарських та лісогосподарських робіт і обладнується сидіннями для пасажирів.

Трактор не підлягає державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України, а реєструється державними інспекціями сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах на підставі Порядку відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 694 від 08 липня 2009 року.

В справі що розглядається відповідач визнає і це підтверджено листом Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях від 09.04.2025 №31/31/14/356-аз/05-2025-354-2025, що відсутні відомості про реєстрацію за ТОВ «Дружба Миколаївка», ЄДРПОУ -03732057, транспортного засобу МТЗ 892, № трактора 013164, № двигуна 594785.

Верховний Суд у постанові від 22.08.2019 у справі № 295/5514/17 зауважив, що основне спірне питання, яке він розглядає, полягає не у тому, чи відноситься трактор до категорії транспортних засобів чи ні, а в тому, чи підлягає він обов`язковому страхуванню відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та у випадку не страхування якого чи підлягає відповідальності особа, яка їм керує. За результатами розгляду цієї справи Верховний Суд виснував, що трактор, не відноситься до транспортних засобів у розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів», а тому не підлягає обов`язковому страхуванню за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, оскільки в справі що розглядається трактор МТЗ 892 експлуатувався відповідачем без державної реєстрації, тобто не міг бути допущений до дорожнього руху, то в розумінні абзацу 2 пункту 4 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів», він не відноситься до наземних транспортних засобів, відтак до реєстрації в установленому законом порядку на відповідача не поширюється обов`язок страхувати цивільно-правову відповідальність та, відповідно, не поширюються правила відшкодування шкоди, закріплені в ЗУ № 3720-IX , тобто не може бути застсооване правило про відшкодування шкоди МТС на підставі пункту 1чатсини 1 статті 43 цього Закону, як про те стверджує відповідач

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача ТОВ «Дружба Миколаївка» про те, що він є неналежним відповідачем у справі, не знайшли свого підтвердження. Суд першої інстанції вірно виснував, що в розглядуваному випадку підлягають застосуванню загальні правила відшкодування шкоди, закріплені в Цивільному Кодексі України.

За загальним принципом, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вдповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду".

За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі N 6-108цс13, підтриманою у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі N 373/1773/18-ц (провадження N 61-17948св19), від 20 листопада 2019 року у справі N 501/2298/16-ц (провадження N 61-31268св18), від 05 вересня 2018 року у справі N 534/872/16-ц (провадження N 61-11969св18).

Отже, суд першої інстанції, встановивши, що водій транспортного засобу ОСОБА_2 , який постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26.09.2024 року визнаний винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди, - вірно виснував, що в даній справі спричинену шкоду слід стягнути з відповідача як особи, з якою перебував в трудових відносинах під час вчинення ДТП водій ОСОБА_2 .

Оцінюючи доводи апеляційної скарги ТОВ «Дружба Миколаївка» щодо невірного визначення розміру моральної шкоди судом першої інстанції, апеляційний суд виснує, що апеляційна скарга і в цій частині задоволенню не підлягає з огляду на таке:

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди.

Врахувавши характер моральних страждань ОСОБА_1 , хвилювання, стрес, переживання за дітей, які були в автомобілі на момент настання ДТП, необхідність докладати додаткові зусилля для відновлення звичного життєвого циклу, врахувавши засади розумності та справедливості, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що достатнім та співмірним із завданою моральною шкодою буде компенсація моральної шкоди у розмірі 25 000 грн.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що питання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті ДТП, вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи. Судом першої інстанції встановлено всі фактичні обставини справи, враховано доводи сторін, надано належну оцінку поданим сторонами доказам та правильно застосовано норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

Участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивачки та призвело до душевних страждань, а тому посилання відповідача ТОВ «Дружба Миколаївка» в апеляційній скарзі на те, що позивачкою не надано конкретних доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди, - є безпідставними.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 жовтня 2025 року, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 2 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31 липня 2025 року питання судових витрат було вирішено та стягнуто з ТОВ «Дружба Миколаївка» на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 200 (дві тисячі двісті) гривень 07 коп.

Будь-яких заяв чи клопотань про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу на момент розгляду справи позивачкою ОСОБА_1 подано не було.

Позивачка посилається в апеляційній скарзі на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі № 160/16902/20.

У зазначеній постанові Верховний Суд дійсно вказав, що за загальним правилом питання про розподіл судових витрат вирішується судом одночасно із ухваленням рішення у справі, а у виключних випадках може бути вирішене після ухвалення рішення, за наявності таких обов`язкових передумов: неможливість подати докази понесених витрат до закінчення судових дебатів з поважних причин; подання стороною до закінчення судових дебатів відповідної заяви про це усної або письмової, що має бути зафіксована судом у матеріалах справи або технічному записі судового засідання.

Однак в справі що розглядається позивачка в ході судового розгляду і до судових дебатів не заявляла про те, що нею будуть подані докази понесення судових витрат на оплату правничої допомоги в порядку частини 8 статті 141 ЦПК України а наявність в позовній заяві вказівки про орієнтовний розмір витрат, які планує понести позивачка, не може підміняти собою таку заяву.

Таким чином, у даному випадку відсутні ті передумови, за яких на підставі частини 8 статті 141 ЦПК України може бути ухвалено додаткове рішення про розподіл судових витрат, а наведений позивачкою правовий висновок .

Таким чином, апеляційний суд виснує, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення, оскільки питання судових витрат уже було вирішено.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ТОВ «Дружба Миколаївка» не містить доводів, які б спростовували хвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційна скарга ОСОБА_1 також не містить доводів, які б вказували на невідповідність закону ухвали Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 жовтня 2025 року, яка постановлена з дотриманням норм процесуального закону.

Тому рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31 липня 2025 року та ухвала Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 жовтня 2025 року підлягають залишенню без змін, а подані апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба Миколаївка» залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31 липня 2025 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Пронівою Наталією Романівною, залишити без задоволення.

Ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 18.11.2025 року.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. В. Ковальчук

О. С. Панасюк