Номер провадження: 22-ц/813/5091/25
Справа № 514/1844/24
Головуючий у першій інстанції Кравченко П. А.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 , Тарутинська районна державна нотаріальна контора Одеської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 06 березня 2025 року у складі судді Кравченко П.А.,

встановив:

2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2024 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області про визнання неправомірними дій державного нотаріуса.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

15.05.2012 ОСОБА_1 звернулася до Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 та про видачу свідоцтва право на спадщину за законом на майно ОСОБА_3 .

15.05.2012 Тарутинською районною державною нотаріальною конторою Одеської області була відкрита спадкова справа №123/2012 щодо майна померлого ОСОБА_3 .

05.11.2019 ОСОБА_4 звернувся до державного нотаріуса Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області Давидової Н.Г. із заявою №901 про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 та про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_3 .

Того ж дня, 05.11.2019 ОСОБА_1 надала письмову згоду на включення ОСОБА_4 до кола спадкоємців за законом та видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із пропущенням ним встановленого статтею 1270 ЦК України строку на прийняття спадщини.

Постановою державного нотаріуса Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області Давидової Н.Г. від 05.11.2019 ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з неможливістю встановити ступінь споріднення між спадкодавцем та спадкоємцем.

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 20 січня 2020 року №514/1896/19 заяву ОСОБА_4 , представником якого є адвокат Шахновський О.О., заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Державний нотаріус Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області Давидова Н.Г. про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено; встановлено факт родинних відносин, а саме той факт, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є племінником ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У справі № 514/1896/19 встановлено, що:

заявник ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідним братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2013 року встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є племінницею ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3

оскільки ОСОБА_1 , яка є рідною сестрою ОСОБА_4 , є також племінницею ОСОБА_3 і ОСОБА_4 також є племінником ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 помер.

У зв`язку зі смертю ОСОБА_4 , ОСОБА_1 відкликала свою згоду на включення ОСОБА_4 до кола спадкоємців за законом, про що особисто повідомила спадкоємицю ОСОБА_4 його доньку ОСОБА_5 . Проте, ОСОБА_5 не визнала відмову ОСОБА_1 від раніше наданої згоди. Після смерті ОСОБА_4 24 серпня 2020 року відкрита спадкова справа № 5/2021 за заявою його доньки, про прийняття спадщини за законом. Єдиним спадковим майном, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 є право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 ..

В серпні - вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області Давидової Н.Г. із заявою про відкликання раніше наданої згоди на включення ОСОБА_4 до кола спадкоємців за законом, проте, державний нотаріус Давидова Н.Г. відмовила у прийнятті такої заяви, що й стало підставою для звернення позивача до суду з позовом.

Позиція відповідачів в суді першої інстанції

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог заперечувала (а.с. 56).

Представник відповідача - Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області заперечень, пояснень чи відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 06 березня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що суд позивачем не вірно обраний спосіб захисту порушеного права, на що було звернуто увагу у постанові ВС від 17 вересня 2024 року (№514/1206/21) у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного нотаріуса та скасування заяви, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 06 березня 2025 року та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що згода ОСОБА_1 від 05.11.2019 на включення ОСОБА_4 до кола спадкоємців є одностороннім правочином. Згідно зі ст. 214 ЦК України, особа, яка вчинила односторонній правочин, має право від нього відмовитися, якщо інше не встановлено законом. Оскільки згода вчинена у формі нотаріально посвідченої заяви, тому відмова від неї також повинна оформлюватися в такій же формі.

Зазначає, що судом також допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: рішення суду не містить обґрунтування відмови в позові в частині визнання протиправної відмови Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області в особі державного нотаріуса Давидової Н. Г. прийняти заяву ОСОБА_1 про відмову її від заяви від 05 листопада 2019 року б/н у спадковій справі №123/2012, заведеній після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 про надання згоди на включення до кола спадкоємців іншого племінника спадкодавця ОСОБА_4 , який пропустив шестимісячний строк встановлений законом для прийняття спадщини.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позову, суд безпідставно посилався на те, що у цивільному законодавстві не передбачено допустимості скасування правочину за позовом заінтересованої особи в судовому порядку, відтак позивачем не вірно обраний спосіб захисту порушеного права, на що було звернуто увагу у постанові ВС від 17 вересня 2024 року (№514/1206/21) у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного нотаріуса та скасування заяви, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. В той же час, у цій справі позивачем було заявлено вимогу про визнання правомірною відмови ОСОБА_1 від заяви від 05 листопада 2019 року б/н у спадковій справі №123/2012, заведеній після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 про надання згоди на включення до кола спадкоємців іншого племінника спадкодавця ОСОБА_4 , який пропустив шестимісячний строк встановлений законом для прийняття спадщини.

Зауважує, що позовні вимоги про визнання дій нотаріуса неправомірними та визнання правомірною відмови від згоди є належним способом захисту, що відповідає ст. 16 ЦК України.

Позиція відповідачів в суді апеляційної інстанції

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від відповідачів не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції

В судове засідання, призначене на 23.10.2025 сторони не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Від представника ОСОБА_1 ОСОБА_6 21.10.2025 через підсистему «Електронний суд» надійшла до суду заява, у якій представник просить суд відкласти розгляд справи, у зв`язку із неможливістю прибуття ОСОБА_1 до суду з поважних причин, посилаючись на те, що 22.10.2025 у місті Марзебург (Німеччина) призначено експертне медичне обстеження для визначення потреби у догляді ОСОБА_7 , чоловіка ОСОБА_1 , що унеможливлює її присутність у судовому засіданні 23.10.2025. Крім того, сторонами у справі досягнуто попередньої згоди про мирне врегулювання спору, остаточні умови мирової угоди планується узгодити після повернення ОСОБА_1 до України, орієнтовно у першій декаді листопада 2025 року.

Проте вказана заява задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Окрім того, суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду.

Скаржницею ОСОБА_1 реалізовано своє право на викладення відповідних аргументів в поданій апеляційній скарзі та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), розгляд апеляційним судом справи у відсутності сторін не призведе до порушення їх права на справедливий суд у межах розумних строків судового провадження.

При цьому, ОСОБА_1 не була позбавлена можливості звернутися до суду з клопотанням про участь у засіданні в режимі відеоконференції, однак своїм процесуальним правом не скористалась.

Крім того, інтереси ОСОБА_1 представляє адвокат Шахновський О.О., який подав відповідну заяву та наділений повноваженнями здійснювати захист у суді. Проте адвокат у судове засідання не з`явився та про наявність будь-яких перешкод, суд не повідомив.

Щодо посилання ОСОБА_1 на те, що між сторонами нібито досягнуто попередньої згоди щодо мирного врегулювання спору, а остаточні умови мирової угоди планується узгодити після її повернення до України, також не може бути підставою для відкладення розгляду справи, оскільки попередні наміри сторін щодо можливого укладення мирової угоди не звільняють їх від обов`язку належно виконувати процесуальні обов`язки та не перешкоджають подальшому розгляду справи судом. На час розгляду клопотання жодної мирової угоди не подано, підтверджених домовленостей сторони не надали, а тому суд не може ґрунтувати рішення про відкладення на припущеннях про потенційне врегулювання спору в майбутньому.

Відтак наведені обставини не свідчать про наявність поважних причин для відкладення розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_6 про відкладення розгляду справи та розглянути справу у відсутності скаржника та його представника.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_8 .

За заявою позивача ОСОБА_1 від 15 травня 2012 року №299 відкрита спадкова справа №123/2012.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2013 року №522/7565/13-ц встановлено факт родинних відносин, а саме той факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 є племінницею ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

05 листопада 2019 року ОСОБА_4 , який є племінником ОСОБА_3 , звернувся до державного нотаріуса Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області Давидової Н.Г. із заявою №901 про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_3

05 листопада 2019 року позивач ОСОБА_1 надала згоду на включення ОСОБА_4 до кола спадкоємців за законом та видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом.

Постановою державного нотаріуса Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області Давидової Н.Г. від 05 листопада 2019 року ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з неможливістю встановити ступінь споріднення між спадкодавцем та спадкоємцем.

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 20 січня 2020 року №514/1896/19 встановлено факт родинних відносин, а саме той факт, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 є племінником ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_4 помер.

Після смерті ОСОБА_4 відкрита спадкова справа №5/2021 за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Так,ч.1 ст.1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною та може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України).

Автономія волі та приватний інтерес є «підвалинами» сучасного приватного права. Завдання приватного права полягає у «напрацюванні» таких правил, які максимальною мірою забезпечують автономію волі та реалізацію приватного інтересу кожної особи, без порушення прав і інтересів інших осіб (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2024 року в справі № 601/1396/21 (провадження № 61-6001св23)).

Правочин є найбільш поширеним юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки учасників цивільних правовідносин. До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини, згода іншого співвласника на розпорядження спільним майном, одностороння відмова від договору. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків) (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року в справі № 712/3590/22 (провадження № 61-14297сво23)).

Вчинення згоди - односторонній правочин, оскільки особа тим самим реалізує своє право та робить це можливим для інших осіб здійснити своє право. Згода може бути: (а) передумовою для встановлення правовідносин між особою, яка надала цю згоду, та адресатом згоди або між останнім та іншими особами; (б) юридичним фактом у вже існуючих правовідносинах, що дозволяє або обумовлює ті чи інші етапи їх існування; (в) дією, спрямованою на припинення правовідносин (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року в справі № 712/3590/22 (провадження № 61-14297сво23)).

Суд зауважує, що:

як свідчить буквальне тлумачення положень частини другої статті 1272 ЦК законодавець конструює загальне правило так, що допускає надання письмової згоди на прийняття спадщини саме кількома спадкоємцями, для спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини;

натомість врахування засади розумності дозволяє стверджувати й про те, що навіть один спадкоємець, який прийняв спадщину, може надати письмову згоду на прийняття спадщину для спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини;

в тому разі, якщо один спадкоємець, який прийняв спадщину, надає письмову згоду на прийняття спадщину, то в такому разі згода є одностороннім правочином.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України).

Для приватного права апріорі притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема, в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 липня 2022 року в справі № 303/2983/19 (провадження № 61-4745св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року в справі № 369/7921/21 (провадження № 61-5293 сво 23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року в справі № 712/3590/22 (провадження № 61-14297сво23)).

Залежно від сприйняття волі сторони одностороннього правочину такі правочини поділяються на:

суто односторонні - не адресовані нікому та без потреби в прийнятті їх іншою (іншими) особою. До них, зокрема, належить відмова від права власності, відмова від спадщини, прийняття спадщини;

такі, що розраховані на їх сприйняття іншими особами, до яких можливо віднести, зокрема, оголошення конкурсу, публічну обіцянку винагороди, відмову від спадщини на користь іншої особи, видачу довіреності, видачу векселя, розміщення цінних паперів, односторонню відмову від договору (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 357/15284/18 (провадження № 61-13518св21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року в справі № 712/3590/22 (провадження № 61-14297сво23)).

Особа, яка вчинила односторонній правочин, має право відмовитися від нього, якщо інше не встановлено законом. Якщо такою відмовою від правочину порушено права іншої особи, ці права підлягають захисту (частина перша статті 214 ЦК України).

Перешкодою для відмови від одностороннього правочину є заборона, яка визначена нормою закону (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2023 року в справі № 501/1699/17 (провадження № 61-17764св21)).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

У цивільному законодавстві не передбачено допустимості скасування правочину за позовом заінтересованої особи в судовому порядку. В ЦК України закріплено тільки можливість пред`явити позовну вимогу про визнання правочину недійсним (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2024 року в справі № 290/1310/21 (провадження № 61-4445св23)).

Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина перша та третя статті 13 ЦПК України). При цьому Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (провадження № 12-84гс20) вказано про те, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Вирішуючи спір по суті, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту порушеного права, на що було звернуто увагу у постанові ВС від 17 вересня 2024 року (№514/1206/21) у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного нотаріуса та скасування заяви, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що її згода від 05.11.2019 на включення ОСОБА_4 до кола спадкоємців є одностороннім правочином, від якого вона могла відмовитися на підставі статті 214 ЦК України.

Проте вищевказані доводи скарги є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, спадкоємець, який прийняв спадщину (особа, яка вчинила згоду), може від такої згоди відмовитися. Заборони для відмови від такого одностороннього правочину на рівні норми закону не передбачено. Оскільки такий односторонній правочин (відмова від згоди) відноситься до односторонніх правочинів, що розраховані на їх сприйняття іншою особою, то особа, яка відмовляється від надання згоди, повинна негайно повідомити про це саме особу, якій надано згоду на подання заяви про прийняття спадщини(чи його спадкоємця).Нотаріуси (державні чи приватні) не є учасниками таких приватних відносин. Повідомлення нотаріуса (державного чи приватного) про вчинення такого одностороннього правочину як відмова від згоди на подання заяви про прийняття спадщини, не може породжувати для особи, якій надано згоду на подання заяви про прийняття спадщини(чи його спадкоємцю), відповідні правові наслідки. Якщо особа, яка відмовилася від надання згоди, то вона має повідомити про це особу, якій надано згоду на подання заяви про прийняття спадщини (чи його спадкоємця), а не нотаріуса. В такому разі відмова від згоди на подання заяви про прийняття спадщини не породжує відповідні наслідки, оскільки не сприйнята належним суб`єктом. Відмова особи від надання згоди у разі, якщо на підставі згоди прийнята спадщина, хоча й допускається, але не зумовлює впливу на спадкові права особи, що сприйняла таку згоду (постанова ВС від 17.09.2024 у справі №514/1206/21).

Отже відмова від одностороннього правочину відповідно до ст. 214 ЦК України є новим волевиявленням особи, але цивільне законодавство не передбачає допустимості скасування правочину за позовом заінтересованої особи, а передбачає лише можливість пред`явлення вимоги про визнання правочину недійсним. Така правова позиція прямо викладена у постанові суду від 17.04.2024, якою зазначено, що обраний ОСОБА_1 спосіб захисту у вигляді скасування її ж заяви від 05.11.2019 не передбачений законом та не може бути предметом судового розгляду. Отже, посилання апелянта на ст. 214 ЦК України є помилковим і не спростовує законності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції.

Доводи ОСОБА_1 про те, що вимоги про визнання дій нотаріуса неправомірними та про визнання правомірною її відмови від раніше наданої згоди є належним способом захисту відповідно до ст. 16 ЦК України, є також безпідставними, оскільки відмова від згоди як одностороннього правочину повинна бути адресована саме особі, якій така згода була надана, а не нотаріусу. Нотаріус не є учасником цих приватноправових відносин, а повідомлення нотаріуса про відмову від згоди само по собі не породжує жодних правових наслідків для особи, якій ця згода була надана. За таких обставин обраний позивачкою спосіб захисту не відповідає характеру спірних правовідносин і є неналежним.

Безпідставними є і посилання ОСОБА_1 про те, що відмовляючи в задоволенні позову, суд безпідставно послався на відсутність у цивільному законодавстві можливості скасування правочину за позовом заінтересованої особи, оскільки суд першої інстанції правомірно врахував правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 17.09.2024 у справі №514/1206/21, де прямо зазначено, що такий спосіб захисту не передбачений законом.

Колегія суддів зауважує, що позивачка ОСОБА_1 фактично у цій справі лише змінила формулювання позовних вимог, заявивши вимогу про визнання правомірною відмови від заяви від 05.11.2019, однак по суті обраний нею спосіб захисту залишився тим самим і є неналежним. Зміна назви вимоги не змінює її правової природи, оскільки заявлений спосіб захисту не відповідає передбаченому законом способу поновлення порушених прав.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про неможливість задоволення таких вимог.

Апеляційна скарга не містить жодних нових доказів або правових аргументів, які могли б вплинути на правильність висновків суду першої інстанції. Усі наведені доводи є повторенням позиції, яку вже було досліджено та оцінено судом. Відтак вони не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке є законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з п.1 ч.1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 06 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20.11.2025

Головуючий

Судді: