ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року

м. Київ

Справа № 650/3420/24

Провадження № 61-8240св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

доповідача - Ситнік О. М.,

суддів: Карпенко С. О., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 17 січня 2025 року в складі судді Хомик І. І. та постанову Херсонського апеляційного суду від 27 травня 2025 року в складі колегії суддів Базіль Л. В., Бездрабко В. О., Радченка С. В.,

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, про позбавлення батьківських прав та

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що в період з 2019 до 2021 року він проживав з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_3 . Спільне життя з відповідачкою не склалося через непорозуміння та різні погляди на життя.

У січні 2022 року ОСОБА_2 поїхала з дому та більше не повернулася.

16 лютого 2023 року рішенням Краснокутського районного суду Харківської області в справі № 627/786/22 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 за місцем його реєстрації та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина в розмірі 1/4 частини всіх видів її доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття сина, починаючи з 18 листопада 2022 року.

Незважаючи на судове рішення про стягнення аліментів, відповідачка не надає матеріальної допомоги на дитину. На час звернення до суду відповідачка перебуває в Республіці Польщі, життям дитини не цікавиться, з нею не спілкується.

Просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

17 січня 2025 року рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

27 травня 2025 року постановою Херсонського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 17 січня 2025 року залишено без змін. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, необхідних для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Бездіяльність відповідача під час виконання батьківських обов`язків не свідчить про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав щодо її дитини ОСОБА_3 , який проживає разом з батьком. Та обставина, що матеріальним забезпеченням дитини і розвитком займається батько, не свідчить безумовно про те, що мати дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо нехтує батьківськими обов`язками.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

27 червня 2025 року (зареєстровано у Верховному Суді 30 червня 2025 року) ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 17 січня 2025 року та постановою Херсонського апеляційного суду від 27 травня 2025 року, в якій просить їх скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи порушили норми процесуального права та не врахували правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду:

- від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18, від 22 січня 2024 року в справі № 949/758/22, про те, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування апеляційним судом судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи;

- від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13, про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.

Вказує, що 17 січня 2025 року справа мала бути розглянута судом першої інстанції в режимі відеоконференції в Краснокутському районному суді Харківської області, куди прибули позивач, його представник та свідки, проте Великоолександрівський районний суд Херсонської області на зв`язок не вийшов, розглянув справу за відсутності сторін. Водночас суд першої інстанції в рішенні безпідставно вказав, що позивач надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому просив суд задовольнити позовні вимоги.

Також судами не досліджено докази, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема уточнюючий висновок органу опіки піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав. Апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про допит свідків. Вважав, що суди не встановили фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Доводи інших учасників справи

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2

16 лютого 2023 року рішенням Краснокутського районного суду Харківської області в справі № 627/786/22 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 за місцем його реєстрації та стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів її доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, починаючи з 18 листопада 2022 року.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 06 травня 2024 року № 11-20/Д-89 ОСОБА_3 входить до складу сім`ї батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований та фактично проживає на АДРЕСА_1 .

Згідно з актом обстеження від 06 травня 2024 року ОСОБА_1 виховує сина сам. Мати дитини - ОСОБА_2 не зареєстрована та фактично не проживає з січня 2022 року до сьогодні, не приймає участь у вихованні та утриманні дитини.

У висновку органу опіки та піклування Краснокутської селищної ради Харківської області від 18 грудня 2024 року № 01-20/8537 зазначено про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позиція Верховного Суду

Касаційне провадження у справі відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) України.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

У касаційній скарзі заявник посилається, зокрема, на порушення судами під час розгляду справи норм цивільного процесуального права.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопад 1950 року (далі - Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Гарантуючи відповідно до частини першої статті 55 Конституції України право особи на судовий захист, Конституція України визначає основні засади судочинства, метою закріплення яких є, зокрема, забезпечення неупередженості здійснення правосуддя судом, відповідність винесеного рішення верховенству права, а також своєчасне, ефективне та справедливе поновлення особи в правах протягом розумних строків.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Із матеріалів справи вбачається, що 22 липня 2024 року ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи з викликом сторін у судове засідання на 21 серпня 2024 року на 09 год. 30 хв (а. с. 21).

30 липня 2024 року ОСОБА_1 подав до Великоолександрівського районного суду Херсонської області клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції з приміщення Краснокутського районного суду Харківської області (а. с. 31).

06 серпня 2024 року ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області задоволено клопотання ОСОБА_1 про участь учасника справи в судовому засіданні в режимі відеоконференції та постановлено здійснити проведення судового засідання, призначеного на 21 серпня 2024 року, в режимі відеоконференції шляхом забезпечення участі ОСОБА_1 дистанційно з приміщення Краснокутської селищної ради Харківської області (а. с. 32).

У подальшому ухвалами Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 21 серпня та від 27 вересня 2024 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про участь учасника справи в судовому засіданні в режимі відеоконференції та постановлено здійснити проведення судового засідання, призначеного на 27 вересня та 12 листопада 2024 року, в режимі відеоконференції шляхом забезпечення участі ОСОБА_1 дистанційно з приміщення Краснокутського районного суду Харківської області (а. с. 36, 44).

Водночас клопотань ОСОБА_1 про участь учасника справи в судовому засіданні в режимі відеоконференції, про які суд зазначив в ухвалах від 21 серпня та від 27 вересня 2024 року, до матеріалів справи не долучено.

Із довідок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 12 листопада та від 12 грудня 2024 року вбачається, що розгляд справи відбувся без учасників справи (а. с. 52, 59).

Із довідки Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 17 січня 2025 року вбачається, що учасники справи в судове засідання, призначене на 17 січня 2025 року, не з`явилися, позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив задовольнити його позовні вимоги (а. с. 75).

Про те, що позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив задовольнити його позовні вимоги зазначено і в рішенні Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 17 січня 2025 року (а. с. 76).

Водночас таку заяву позивача про розгляд справи за його відсутності та про задоволення його позовних вимог матеріали справи не містять.

В апеляційній скарзі на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 17 січня 2025 року ОСОБА_1 також зазначив, що він не звертався до суду першої інстанції з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, а 12 грудня 2024 року та 17 січня 2025 року він з`являвся до Краснокутського районного суду Харківської області для участі в розгляді справи в режимі відеоконференції.

Проте 12 грудня 2024 року розгляд справи було перенесено у зв`язку з ненаданням органом опіки та піклування висновку щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав, а 17 січня 2025 року в день ухвалення судового рішення без участі сторін під час з`єднання в режимі відеоконференції Великоолександрівський районний суд Херсонської області не виходив на зв`язок. Із Великолоксандрівським районним судом Херсонської області в телефонному режимі зв`язувався головний спеціаліст Краснокутського районного суду Харківської області Д. Шумило та адвокат позивача - Н. Фільова, яким помічник судді Хомик І. І. повідомив, що через відсутність електроенергії не працює інтернет, а тому справу буде перенесено на іншу дату, про що додатково буде повідомлено учасників справи (а. с. 79).

Цей факт позивач підтвердив фотокопіями: 1) клопотання представниці позивача - адвоката Фільової Н. Д. від 15 січня 2025 року про розгляд справи в режимі відеоконференції; 2) заяви представника, поданої 03 лютого 2025 року до Краснокутського районного суду Харківської області, про надання довідки про обставини, які відбулися 17 січня 2025 року; 3) інформаційного листа Краснокутського районного суду Харківської області від 06 лютого 2025 року № 03-07/1/2025, яким керівником апарату Краснокутського районного суду Харківської області підтверджено зазначені обставини (а. с. 83, 84, 88).

Відхиляючи ці доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначив, що матеріали справи не містять доказів ініціювання позивачем або його представником питання проведення розгляду справи 17 січня 2025 року в режимі відеоконференції в суді першої інстанції, а долучений до апеляційної скарги скріншот клопотання від 15 січня 2025 року про розгляд справи в режимі відеоконференції з Краснокутським районним судом Харківської області не містить інформації про отримання такого клопотання районним судом.

Колегія суддів Верховного Суду критично оцінює такі висновки апеляційного суду, оскільки матеріали справи не містять як клопотання представниці позивача - адвоката Фільової Н. Д. від 15 січня 2025 року про розгляд справи 17 січня 2025 року в режимі відеоконференції, яке не розглядалося судом, так не містять вони і клопотань позивача про участь учасника справи в судовому засіданні в режимі відеоконференції, про які суд зазначив в ухвалах від 21 серпня та 27 вересня 2024 року, і які були задоволені судом.

Крім того, не підтверджується матеріалами справи й існування заяви позивача про розгляд справи 17 січня 2025 року за його відсутності та про задоволення його позовних вимог у матеріалах справи, на яку послався суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні від 17 січня 2025 року.

Апеляційний суд таким суперечливим та взаємовиключним обставинами оцінки не надав, на порушення судом першої інстанції норм процесуального права уваги не звернув, формально зазначив, що вони не вплинули на правильність висновків суду.

ЄСПЛ наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм, зокрема, процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року, № 19164/04, § 47).

У постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року в справі № 234/11607/20 зроблено висновок, що під час застосування процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Крім того, ОСОБА_1 в касаційній скарзі посилався на те, що судами не досліджено та не надано належної правової оцінки зібраним у справі доказам та не встановлено фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи.

Такі доводи є обґрунтованими.

Верховний Суд у постановах від 31 березня 2021 року в справі № 562/1686/18, від 06 серпня 2025 року в справі № 514/1346/16-ц наголосив, що під час вирішення спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності.

Отже, у справах зі спорів, що стосуються інтересів дітей, узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 1, 2 частини четвертої статі 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Велика Палата Верховного Суду від 16 листопада 2023 року в справі № 11-228сап21 і від 10 червня 2021 року в справі № 11-104сап21 про необхідність наведення у рішенні висновків суду за результатами оцінки доказів і настільки вагомих й одночасно зрозумілих аргументів на користь прийнятого рішення, щоб вони переконали у законності та справедливості вирішення спору навіть ту сторону, яка програла; вмотивованість - це вимога до суду наводити письмово у рішенні судження, пояснення про наявність чи відсутність фактів, які є основою для висновку суду.

Рішення судів попередніх інстанцій таким вимогам не відповідають.

У рішенні суду першої інстанції та постанові апеляційного суду наведені лише загальні фрази і посилання на практику ЄСПЛ без аналізу фактичних обставин, встановлених судами.

Зокрема судами не встановлено, з якої підстави мати не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, яка вочевидь, в силу свого віку, потребує материнської уваги та турботи. На надали оцінки поведінці відповідачки, та не встановили, чи була така поведінка спрямована на відновлення повноцінного спілкування з дитиною.

З метою встановлення фактичних обставин позивач звертався до апеляційного суду з клопотанням про допит свідків, з`ясування думки дитини, проте зазначене клопотання розглянуто не було відповідно до вимог статті 182 ЦПК України, а було повернуто разом з поданим у березні 2025 року позивачем клопотанням про зміну апеляційної скарги.

Крім того, 07 січня 2025 року засобами поштового зв`язку позивач направляв до Великоолександрівського районного суду Херсонської області клопотання про долучення до матеріалів цивільної справи копію витягу з протоколу від 12 грудня 2024 року № 12 (засідання комісії з питань захисту прав дитини), а також зауваження та уточнення з витягу з протоколу № 12 засідання комісії з питань захисту прав дитини, на підставі яких 20 лютого 2025 року орган опіки та піклування переглянув питання недоцільності позбавлення відповідачки батьківських прав та ухвалив протилежне рішення.

Зазначене клопотання зареєстровано в суді 10 січня 2025 року та долучено до матеріалів справи (а. с. 68-74).

Водночас із мотивувальної частини рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 17 січня 2025 року вбачається, що ці докази суд першої інстанції в судовому засіданні також не досліджував, належної оцінки їм не надав.

Більше того, із рішення суду вбачається, що судом першої інстанції не досліджувався взагалі не надавалася оцінка висновку органу опіки та піклування Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 18 грудня 2024 року № 01-20/8537 про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав (а. с. 63-67).

У пункті 1 статті 6 Конвенції гарантується «процесуальна» справедливість, тобто змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Стар Кейт Епілекта Гевмата та інші проти Греції» (Star Cate Epilekta Gevmata and other v. Greece), заява № 54111/07).

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 19 квітня 1994 року у справі «Ван де Гук проти Нідерландів» (Van De Hurk v. The Netherlands), серія A № 288).

Зазначеним вимогам закону, сталій практиці Верховного Суду та ЄСПЛ оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає. Апеляційний суд не виправив допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права та не виконав свого зобов`язання стосовно дотримання закріпленого в статті 6 Конвенції принципу рівності сторін.

У зв`язку з наведеним не можна вважати, що в оскаржуваних судових рішеннях достатньо викладено мотиви, на яких вони базуються, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, суди попередніх інстанцій не забезпечили повного та всебічного розгляду справи, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 17 січня 2025 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 27 травня 2025 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Ситнік
Судді:С. О. Карпенко
І. В. Литвиненко
Є. В. Петров
І. М. Фаловська