Справа № 301/2361/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" листопада 2025 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бобик О.І.,

за участю секретарі судового засідання Бабинець В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в:

ТОВ «Свеа Фінанс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.06.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 було укладено договір споживчого кредиту № 154666, згідно якого позичальник отримав кредит в розмірі 14 300,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, строком на 350 днів. Позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу грошові кошти, шляхом їх перерахування на картку відповідача. В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав і його заборгованість перед позивачем становить 61346,98 грн., з яких: 14 299,00 грн заборгованість по тілу, 39897,00 грн заборгованість по відсотках та 6 000,00 сума заборгованості за пенею. Просить стягнути з відповідача в користь позивача: заборгованість за кредитним договором № 154666 в сумі 61346,98 грн., з яких: 14 299,00 грн заборгованість по тілу, 39897,00 грн заборгованість по відсотках та 7 150,00 сума заборгованості за пенею та судові витрати.

Ухвалою суду від 09.09.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

15.10.2025 представник відповідача Захарченко О.Ю. подав відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнає, посилається на те, що позивач не доводить жодним документом того, що у відповідача є борг перед первинним кредитором, так як жодного доказу перерахування грошових коштів відповідачу не має. Також з копії кредитного договору, убачається, що вказаний договір не містить підписів сторін, зокрема і позичальника за формою, що відповідає вимогам ЗУ «Про електронну комерцію», так як ототожнити набір літер та цифр з відповідачем не можливо. Також зазначає, що ні зміст кредитного договору, ні графік розрахунків, яуий є додатком до кредитного договору, не містять реквізитів банківського рахунку, на який кредитодавець мав перерахувати кредитні кошти відповідачу у сумі 14300,00 гривень, а містить рахунок, який ідентифікувати не можливо. Крім того матеріали справи не містять Витягу з реєстру боржників по договору факторингу, де ОСОБА_1 зазначений, як боржник.не містить Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив провести розгляд справи без їх участі, позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 05.06.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Селфі Кредит" та ОСОБА_1 було укладено Договір №154666 про надання споживчого кредиту, згідно якого позичальник отримав кредит в розмірі 14 300 грн. 00 коп. на 350 днів, із процентною ставкою в день 1,5 %.

Визначений в п. 1.4. періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 15 днів.

Указаний договір підписано сторонами з використанням електронного підпису відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний Відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора.

Отримання коштів відповідачем ОСОБА_1 в розмірі 14300,00 грн. підтверджується доказами, наданими позивачем, кошти за договором позики було переведено на картковий рахунок НОМЕР_1 , які суд приймає до уваги.

29.01.2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено Договір факторингу № 01.02-03/25, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» відступає ТОВ «Свеа Фінанс» за плату належні йому права грошової вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» приймає належні ТОВ «Селфі Кредит» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до витягу з Реєстру Боржників за Договором факторингу № 01.02.-03/25 від 29.01.2025, товариство з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс" набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 61346,98 грн.

Таким чином, ТОВ «Свеа Фінанс» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 154666 від 05.06.2024.

Відповідно розрахунку заборгованості за договором, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 1549666 від 05.06.2024 складає 61346,98 грн., з яких: 14 299,00 грн заборгованість по тілу, 39897,00 грн заборгованість по відсотках та 7150,00 сума заборгованості за пенею.

Таким чином судом встановлено, що ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. У свою чергу, позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання відповідно цього договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

З врахуванням встановленого суд приходить до висновку про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів, та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Так, одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором № 1549666 від 05.06.2024, яка згідно розрахунку заборгованості складає 61346,98 грн., з яких: 14 299,00 грн заборгованість по тілу, 39897,00 грн заборгованість по відсотках та 7 150,00 сума заборгованості за пенею.

Поряд із цим, відповідно до п. 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час.

Оскільки позивачем у період дії в Україні воєнного стану нараховано до сплати пеню в розмірі 7150,00 грн, від сплати якої позичальник звільняється в силу зазначених вище вимог ЦК України, суд робить висновок про відсутність правових підстав для стягнення такої.

Щодо посилання відповідача на не укладення кредитного договору, не перерахування коштів позичальником та відсутніть Витягу з реєстру боржників до договору факторингу, де ОСОБА_1 зазначено боржником, повністю спростовується дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, зокрема: кредитним договором №1549666, який підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором Р461 (а.с.20), листом директора ТОВ «Пейк», згідно якого 05.06.2025 було перераховано кредитні кошти в розмірі 14300,00 грн. на картковий рахунок НОМЕР_1 (а.с.52), який зазначений у п. 2.1 Кредитного договору (а.с.14) та копією Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №01.02.-03/25 від 29.01.2025 (а.с.77).

Враховуючи наведене, а також те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ні первинному кредитору, ні ТОВ «Свеа Фінанс» не повернуті, ОСОБА_1 односторонньо порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 1549666 від 05.06.2024 року, та відповідно до вимог ст. ст. 1048, 1049 ЦК України позикодавець вправі вимагати повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісії, згідно умов договору.

За наведених обставин, оскільки відповідач доказів щодо часткового чи повного погашення заборгованості за кредитним договором суду не представив, не спростував документально нарахований позивачем розмір заборгованості, з урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору 1549666 від 05.06.2024, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Свеа Фінанс» про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 54196,96 грн, що складається з наступного: 14299,98 грн - заборгованість по тілу кредиту; 39897,00 грн заборгованість за відсотками.

Згідно з ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 2140 грн. 06 коп.

Керуючись ст.ст. 76-81, 141, 263-265, 280-284, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 610, 625, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд,

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (04070, м.Київ, вул. Іллінська, 8, ) заборгованість за договором №1549666 від 05.06.2024 у розмірі 54 196 (п`ятдесят чотири тисячі сто дев`яносто шість) гривень 96 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» судовий збір в розмірі 2140 (дві тисячі сто сорок) гривень 06 копійок.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17.11.2025.

Суддя Іршавського

районного суду: О. І. Бобик