П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2025 року місто Київ

справа № 361/3950/17

провадження № 22-ц/824/9799/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача- Шкоріної О.І.,суддів-Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 3 квітня 2024 року, ухвалене складі судді Дутчак І.М.,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання та поділ майна подружжя.

Позов обґрунтовано тим, що з 20.08.1988 по 18.04.1995 позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

У цьому шлюбі народилися двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти досягли повноліття.

За ініціативою відповідача та спільною домовленістю з 1995 подружжя формально розірвало шлюб. 18.04.1995 на підставі рішення Броварського міського суду Київської області позивач отримала свідоцтво про розірвання шлюбу з відповідачем.

В період з 1997 року по 2000 рік позивач з ОСОБА_2 за ініціативою останнього, за спільною домовленістю, перебувала у формально зареєстрованому шлюбі з іншими особами. Ці шлюби були розірвані за спільною домовленістю з відповідачем в 2000 році.

Повторний шлюб сторони не реєстрували, але продовжували проживати як подружжя до 18.10.2015.

З часу укладення з відповідачем шлюбу 20.08.1988 до 15.10.2015 сторони безперервно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народився син ОСОБА_5 .

З 18.10.2015 позивачка разом з малолітнім сином ОСОБА_6 із-за суттєвого погіршення відношення відповідача до своєї сім`ї та його неприпустимої поведінки в родині виїхала з їх житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та тимчасово стали проживати за адресою: АДРЕСА_2 .

За час спільного проживання однією сім`єю сторони за спільні кошти набули спільне майно. Зокрема, в 2007 році за спільні кошти розпочали будівництво за адресою: АДРЕСА_1 житлового будинку для проживання сім`ї.

10.10.2007 ОСОБА_2 та ОСОБА_7 уклали договір купівлі-продажу частини земельної ділянки, площею 0,0168 га, вартість земельної ділянки 33200 грн.

Оскільки даної частини земельної ділянки для будівництва будинку було замало, за спільною домовленістю 28.10.2007 між відповідачем та його братом ОСОБА_8 був укладений нотаріально посвідчений договір дарування частини земельної ділянки у розмірі 0,0353 га, яка розташована в АДРЕСА_1 .

На підставі цих правочинів та рішення Броварської міської ради № 579 від 13.11.2007 відповідачу 12.12.2007 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 965491 площею 0,0521 га, яка розташована в АДРЕСА_1 для обслуговування жилого будинку та господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки 321060000:00:017:0208.

Рішенням Броварської міської ради від 22.01.2008 № 42 ОСОБА_2 було надано дозвіл на будівництво зблокованого житлового будинку по АДРЕСА_1 та дозволено замовити та розробити в термін до 01.02.2010 проектно кошторисну документацію.

Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області видала ОСОБА_2 дозвіл на виконання будівельних робіт 01.04.2008 госпспособом відповідно до проектної документації, погодженої на засіданні архітектурно-містобудівної ради м. Бровари.

За спільні кошти подружжя сторони для сім`ї побудували двоповерховий житловий будинок /А2/ за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 202,9 кв.м., житловою площею 96,.3 кв.м.

ОСОБА_2 18.06.2009 на підставі акту готовності об`єкта до експлуатації від 16.06.2009 приймальною комісією було видано на зблокований індивідуальний житловий будинок в АДРЕСА_1 , свідоцтво про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів будівельних норм і правил.

Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 07.09.2009, виданого ОСОБА_2 . Броварською міською радою на підставі рішення № 331 від 14.07.2009 побудований житловий будинок зареєстровано в КП Броварської міської ради «Броварське бюро технічної інвентаризації».

Дійсна /ринкова/ вартість житлового будинку та господарсько-побутових будівель складає 3252000 грн., дійсна вартість земельної ділянки площею 0,0168 га складає 135500 грн.

Крім того, 28.02.2007 за спільні кошти подружжя ОСОБА_2 придбав земельну ділянку площею 0,1206 га, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільській район, с. Безуглівка для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :05:003:0021. Дійсна ринкова вартість земельної ділянки складає 200000 грн.

Також набули для сім`ї на ім`я відповідача земельну ділянку, кадастровий номер :01:072:0174, площею 0,1500 га за цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд /присадибна ділянка/ за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане 30.12.2013 реєстраційною службою Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області. Дійсна ринкова вартість земельної ділянки складає 300000 грн.

Також, для сім'ї на ім'я відповідача набули земельну ділянку, кадастровий номер: :06:002:0029, площею 0,29 га, за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд /присадибна ділянка/ за адресою: Київська область, Броварський район, с. Залісся. Дійсна ринкова вартість земельної ділянки складає 310000 грн.

Крім того, для сім`ї на ім`я відповідача набули земельну ділянку, кадастровий номер: :06:002:0030, площею 0,1252 га, за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою: Київська область, Броварський район, с. Залісся. Дійсна ринкова вартість земельної ділянки складає 150000 грн.

Для сім`ї на ім`я відповідача набули житловий будинок, житловою площею 32.40 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 , дійсна вартість 406500 грн.; частку однокімнатної квартири, житловою площею 19,10 кв.м., загальною площею 41,50 кв.м., за адресою: АДРЕСА_5 , дійсна вартість 350000 грн.; в 2013 році автомобіль марки HYUNDAI SANTA FE, д.н.з. НОМЕР_1 .

За час проживання з відповідачем однією сім`єю на рахунки в банківські установи, зокрема, банк «Фінансова ініціатива» внесли грошові кошти.

Загальна вартість придбаного майна складає 5779000 грн., її частка як подружжя становить 2889500 грн.

Оскільки ОСОБА_2 не утримує неповнолітнього сина, позивачка вважає, що така обставина дає їй підстави просити збільшити її у частку у спільному майні подружжя до 2/3 частки.

У липні 2020 року ОСОБА_9 звернулася до суду з заявою про зменшення позовних вимог, в якій просила: встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 з 01.01.2003 по 18.10.2015; визнати за ОСОБА_9 право власності на частку житлового будинку, господарсько-побутових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_9 право власності на частину земельної ділянки, площею 0,0168 га для обслуговування жилого будинку та господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки :00:017:0208, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати автомобіль HYUNDAI SANTA FE, загальний легковий універсал В, об`єм двигуна 2359, 2012 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 спільною сумісною власністю та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 за відчужений без її згоди автомобіль грошову компенсацію за належну їй частку автомобіля в сумі 400000 грн.; визнати за ОСОБА_9 право власності на земельну ділянку, площею 0,1206, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, с.Безуглівка, цільове призначення для ведення селянського господарства, кадастровий номер: :05:003:0021; визнати за ОСОБА_9 право власності на частку земельної ділянки, кадастровий номер: :01:072:0174, площею 0,1500 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка за адресою: АДРЕСА_3 ; визнати за ОСОБА_9 право власності на частку земельної ділянки кадастровий :06:002:0029, площею 0,2500 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: Київська область, Броварський район, с. Залісся; визнати за ОСОБА_9 право власності на частку земельної ділянки кадастровий :06:002:0030, площею 0,1252 га, для ведення особистого селянського господарства за адресою:Київська область, Броварський район, с.Залісся; визнати за ОСОБА_9 право власності на частку житлового будинку, житловою площею 32,40 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 ; визнати за ОСОБА_9 право власності на частку від частки однокімнатної квартири житловою площею 19,10 кв.м., загальною 41,50 кв.м., за адресою: АДРЕСА_5 ; визнати за ОСОБА_9 право власності на частку грошових коштів, що знаходяться у всіх банківських установах, де клієнтом банку є відповідач, у розмірі, за станом на 18.10.2015; визнати грошові кошти, внесені відповідачем в ЖБК «Гетьманський Бровари» спільною сумісною власністю, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 частку грошових коштів, що були внесені відповідачем на будівництво в ЖБК «Гетьманський Бровари».

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 3 квітня 2024 року ОСОБА_9 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. В який просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В апеляційній скарзі зазначає, що судом допущена неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи та неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийняття доказів, неправильного їх дослідження та оцінки.

Зокрема, зазначає, що суд при вирішенні спору вчинив незаконно та не врахував вже доведений факт спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу та народження у цих відносинах фактичного подружжя спільної третьої дитини - сина ОСОБА_6 .

Рішення суду першої інстанції не містить жодної згадки про надані позивачем письмові докази, які фіксують за період з 01.01.2004 по 18.10.2015 спільні з відповідачем та їх трьома дітьми об`єкти нерухомості - квартири, де вони були спільно зареєстровані та постійно спільно проживали до побудови житлового будинку, будівництво якого розпочали по причині народження сааме третьої дитини ОСОБА_6 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Петренко С.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Петренко С.В. проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Судом встановлено, що в період з 20.08.1998 позивач ОСОБА_10 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі. 18.04.1995 рішенням суду шлюб між ними розірвано. У цьому шлюбі у сторін народилося двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_4 - дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - син ОСОБА_4 .

У період 1997-2000 років позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 перебували в шлюбах з іншими особами.

ІНФОРМАЦІЯ_6 у сторін народився син ОСОБА_5 .

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 у період 2007-2014 років набув у власність наступне майно, яке є предметом спору у даній справі.

28.04.2007 ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу придбав земельну ділянку площею 0,1206 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :05:003:0021, розташовану за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Безуглівка, та отримав державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 594904.

10.10.2007 ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу частини земельної ділянки набув у власність частину земельної ділянки площею 0,0168 га, із загальної площею 0,1000 га, кадастровий номер :00:017:0098, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

26.10.2007 ОСОБА_2 на підставі договору дарування набув у власність земельну ділянку площею 0,0353 га, яка є невід`ємною частиною земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 000170099, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

12.12.2007 на підставі зазначених вище двох договорів та рішення виконкому Броварської міської ради Київської області за № 579 від 13.11.2007 ОСОБА_2 видано державний акт серії ЯЕ № 965491 на право власності на земельну ділянку площею 0,0521 га, кадастровий номер :00:017:0208, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Броварської міської ради Київської області від 03.10.2008, відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить частка квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 41,50 м2.

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого відповідно до рішення виконкому Броварської міської ради Київської області від 14.07.2009 № 331, відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу видно, що автомобіль марки Hyundai Santa Fe, загальний універсал-В, номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2359 м3, 2012 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований 16.09.2015 за ОСОБА_11 . Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позов не заперечував того факту, що цей автомобіль придбаний ним особисто у 2013 році.

30.12.2013 на підставі рішення Богданівської сільської ради Броварського району Київської області про відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_2 набув у приватну власність земельну ділянку площею 0,1500 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:072:0174, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

09.08.2014 на підставі двох договорів дарування земельної ділянки та житлового будинку відповідач ОСОБА_2 набув у власність земельну ділянку загальною площею 0,3752 га, з яких: 0,2500 га - цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки :06:002:0029, та 0,1252 га - цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :06:002:0030, та житловий будинок АДРЕСА_4 .

Із матеріалів справи вбачається, що у різний період часу 2003-2015 років відповідачем ОСОБА_2 відкривалися і закривалися у банківських установах рахунки, зокрема, у таких акціонерних товариствах: "Банк Михайлівський, "Комерційний банк "Фінансова ініціатива", Комерційному банку "Приват Банк", Альфа Банк".

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходив із того, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження позовної вимоги про встановлення факту спільного проживання сторін як жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2003 по 18.10.2015 в контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх, оскільки самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу.

Суд вважав, що показання свідків зі сторони позивача та надані суду фотографії не доводять факту ведення сторонами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім'ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов'язків, притаманних подружжю, ці докази не можуть свідчити про те, що між сторонами протягом вказаного періоду часу ( 2004 - 2015 років) склалися та мали місце усталені, притаманні подружжю відносини.

Суд вважав, що показання свідків сторони позивача та спільні фотографії не можуть свідчити про факт спільного проживання сторін як жінки та чоловіка однією сім`єю без шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні судом даного питання.

Будь-яких інших доказів, зокрема, листів ділового та особистого характеру тощо, доказів спільного придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного, довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та інше на підтвердження заявлених вимог позивачка ОСОБА_1 суду не надала.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання позивачки ОСОБА_1 на те, що вони разом із відповідачем ОСОБА_2 будували спірний житловий будинок та облаштовували його, оскільки ці обставини будь-якими належними доказами не доведено, зокрема, і показаннями свідків.

Надані суду стороною позивача копії матеріалів чотирьох цивільних справи у спорах між сторонами про стягнення аліментів, стягнення заборгованості зі сплати аліментів на дитину та пені за прострочення сплати аліментів; визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню; скарги позивача на дії державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, жодним чином не підтверджують обставин ведення сторонами спільного побуту, виконання ними притаманних подружжю взаємних прав та обов`язків.

Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин факту ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін.

Врахувавши, що для визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання ними взаємних прав та обов`язків, а позивачкою ОСОБА_1 належних і допустимих доказів на підтвердження цих обставин суту не надано, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що спірне майно є спільною сумісною власністю сторін.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна, з огляду на таке.

За змістом ч,1 ст.58 Конституції України, ч.ч.1, 2 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, і не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують цивільну відповідальність особи.

До 01.01.2004 був чинним та діяв Кодекс про шлюб та сім'ю України, який правової можливості встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не передбачав та не встановлював юридичних наслідків для жінки та чоловіка, які проживали разом без реєстрації шлюбу.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 без реєстрації ними шлюбу в період з 01.01.2003 до 01.01.2004 задоволенню не підлягають, оскільки встановлення факту проживання однією сім`ю жінки та чоловіка без шлюбу у період до 01.01.2004 законодавством не передбачено.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім'єю у період з 01.01.2004 до 18.10.2015.

Засади шлюбу, а також особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, визначає СК України.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно зі ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Правило ст.74 СК України. що регулює поділ майна особі, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї ( правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 129/2115/15-ц).

Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 695/1732/16-ц).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст.13 ЦПК України).

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. ст. 77, 81 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей».

Колегія суддів вважає, що позивачкою ОСОБА_1 доведено факт проживання її та відповідача ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловік та дружина у період з 01.01.2004 по 18.10.2015, оскільки впродовж указаного періоду вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, тобто між ними існували усталені відносини, що притаманні подружжю.

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_10 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_12 , у свідоцтві про народження якого ОСОБА_2 у добровільному порядку записаний як батько.

Згідно довідки Броварської загальноосвітньої школи I -III ступеня № 6 від 17.10.2018, ОСОБА_3 дійсно навчається у 6-А класі, на момент зарахування до навчального закладу проживав за адресою: АДРЕСА_7 ( а.с.51 т.6).

Малолітній ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 11.10.2012 (а.с.52 т.6).

У лютому 2010 році стоматологічна клініка направляла листа- запрошення ОСОБА_1 та ОСОБА_14 на плановий профілактичний огляд. Лист був направлений на адресу: АДРЕСА_1 ( а.с.55-56 т.6).

Станом на січень 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_9 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_8 ( а.с.53 т.6).

Малолітній ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 11.10.2012 (а.с.52 т.6).

У лютому 2010 році стоматологічна клініка направляла листа- запрошення ОСОБА_1 та ОСОБА_14 на плановий профілактичний огляд. Лист був направлений на адресу: АДРЕСА_1 ( а.с.55-56 т.6).

Про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, свідчить придбання в 2006 році квартири АДРЕСА_9 . Квартира придбана ОСОБА_2 , ОСОБА_9 та ОСОБА_15 в рівних частках. (а.с.18 т.5). ОСОБА_2 визнає, що квартиру АДРЕСА_9 вони придбали втрьох.

Посилання ОСОБА_2 на те, що квартира АДРЕСА_9 була придбана виключно за його власні кошти, апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки спростовується фактом належності ОСОБА_10 частки у праві власності на цю квартиру і таке право останньої ОСОБА_2 не заперечувалося.

Після припинення фактично шлюбних відносин у жовтні 2015 року, ОСОБА_10 звернулася у лютому 2016 року до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08.04.2016 з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_16 на користь ОСОБА_9 стягнуті аліменти. Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_9 зазначала про те, що протягом 1988-2015 років вона з відповідачем проживали однією сім`єю, від спільного проживання народився син. Сторона відповідача позов визнала. Крім того, судом установлено, що під час спільного проживання без реєстрації шлюбу у сторін народився син ( а.с.149 т.1, а.с.27 т.5).

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08.04.2016 стороною відповідача не оскаржувалось, зокрема, в частині встановлених судом першої інстанції обставин.

Зазначених обставин суд першої інстанції не встановив і дійшов помилкового висновку про те, що лише показання свідків зі сторони позивача та надані суду фотографії не можуть свідчити про те, що між сторонами протягом вказаного періоду часу (2004 - 2015 років) склалися та мали місце усталені, притаманні подружжю відносини.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що надані стороною позивача фото, своє зображення на яких ОСОБА_2 не заперечує, а також покази свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які фактично підтвердили, що ОСОБА_21 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю до осені 2015 року, після побудови будинку сім`я в складі п`яти осіб проживала в двоповерховому будинку, є належними та допустимими доказами, які в сукупності з іншими доказами підтверджують факт наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Крім того, допитаний в якості свідка повнолітній син сторін ОСОБА_22 показав, що у період 2000-2015 батьки проживали однією сім`єю, хоча не перебували у шлюбі. Батьки під час спільного проживання працювали, мати більше займалася усіма домашніми справами. Разом сім'єю вони їздили відпочивати. Після завершення будівництва будинку у 2009 році переїхали сім'єю до будинку Цей будинок будували його батьки та брат батька. Проект будинку обирав батько та його брат, у будинку було заплановано три кімнати на другому поверсі для кожного із дітей та батьківська спальня, яка знаходилась на першому поверсі.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про доведеність позивачкою факт спільного проживання її та ОСОБА_2 як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу у період з 01.01.2004 по 18.10.2015.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 рок у справі № 523/14489/15-ц виснувала, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не є належним способом захисту прав подружжя у спорі між ними щодо поділу спільного сумісного майна. У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо це факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обстави (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи.

Отже, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у зазначеній постанові, колегія суддів вважає, що вимога ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу задоволенню не підлягає.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, то в цій частині колегія суддів зазначає наступне.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ( ст.60 СК України).

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо іншого не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу щодо права спільної сумісної власності подружжя ( ст.74 СК України).

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установи та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України (пп. 2,5 ч.1 ст.57 СК України).

Установлено, що 09.08.2014 ОСОБА_2 на підставі трьох договорів дарування набув у власність земельну ділянку, кадастровий номер: :06:002:0029, площею 0,29 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована: Київська область, Броварський район, с. Залісся, земельну ділянку, кадастровий номер::06:002:0030, площею 0,1252 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована: Київська область, Броварський район, с. Залісся, а також житловий будинок, площею 32,4 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_4 .

Крім того, у власності ОСОБА_2 станом на 28.05.2016 наявна земельна ділянка, кадастровий номер :01:072:0174, площею 0,15 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору (присадибна ділянка), що розташована: АДРЕСА_3 . Право власності набуто на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 30.12.2013 ( а.с.106 т.6). Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія та номер НОМЕР_3 , видане 30.12.2013, видавник реєстраційна служба Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області. Тобто, така земельна ділянка набута у порядку приватизації.

Відповідно зазначені об'єкти не відносяться до спільного сумісного майна подружжя і відповідно поділу не підлягають.

Що стосується решти об'єктів нерухомого майна, які позивач включила до поділу, то в цій частині колегія суддів зазначає наступне.

Зокрема, установлено, що в 2007 році ОСОБА_2 та ОСОБА_1 почали будівництво житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рік забудови зазначений в оціночному акті 2008. Погодження отриманні 18.12.2007, 21.02.2008 ( а.с.138 т.1).

Рішенням Броварської міської ради Київської області № 42 від 22.01.2008 ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво зблокованого житлового будинку по АДРЕСА_1 ( а.с.139 т.1).

01.04.2008 ОСОБА_2 видано дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 ( а.с.141т.1).

18.06.2009 ОСОБА_2 видано свідоцтво № НОМЕР_4 про відповідність збудованого об`єкта технічній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил ( а.с.142 т.1).

Станом на червень 2013 року у будинку по АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_5 (з 11.10.2012) та ОСОБА_23 (з 24.11.2009) ( а.с.160 т.1).

Згідно довідки КП Броварської міської ради «Броварське бюро технічної інвентаризації» від 16.09.2016, згідно архівних даних станом на 31.12.2012 зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_10 за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого згідно рішення виконкому Броварської міської ради від 14.07.2009 за № 331 (т.1 а.с.124). За технічними даними будинок має загальну площу 202,9 кв.м., житлову 96,3 кв.м. ( а.с.131 т.1)

Отже, житловий будинок станом на червень 2009 року був побудований та прийнятий в експлуатацію, відповідно є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Разом з тим установлено, що 31.05.2016 між ОСОБА_11 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдарований) укладено договір дарування житлового будинку під номером АДРЕСА_1 . Житловий будинок, що відчужується за цим договором, розташований на земельній ділянці площею 0,0521 га, кадастровий номер :00:017:0208. Житловий будинок, що відчужується належить дарувальнику на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого 08.10.2015 приватним нотаріусом Дядюк Г.Д. Житловий будинок має наступну характеристику, позначений на плані під літ. А., рік побудови 2008, загальна площа 202,9 кв.м., житлова площа 96,3 кв.м. ( а.с.179 т.3).

Той факт, що спірний будинок ОСОБА_2 був відчужений в 2015 році на користь його матері ОСОБА_11 , а в 2016 році останньою подарований ОСОБА_2 не змінює його статус як спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , оскільки побудований за час спільного проживання подружжя.

Зазначення у пункті 7 договору дарування від 08.10.2015 про те, що дарувальник ОСОБА_2 у заяві, яка залишається у справі приватного нотаріуса, доводить до відома обдарованої той факт, що житловий будинок не є спільною сумісною власністю, а є його особистою приватною власністю, оскільки набутий, не перебуваючи у шлюбі, також не дає підстав вважати, що спірний будинок є особистою приватною власністю ОСОБА_2 ( а.с.181 ч.3).

Що стосується земельної ділянки, на якій спірний будинок знаходиться. Земельна ділянка площею 0,0521 га, що розташована АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:017:0208 (рішення виконкому Броварської міської ради № 579 від 13.11.2007 (а.с. 139)

Згідно договору купівлі-продажу частини земельної ділянки, укладеного 10.10.2007 між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , останній придбав частину земельної ділянки площею 0,0168 га, що розташована в АДРЕСА_11 , за 33200 грн. ( а.с.148 т.1).

26.10.2007 ОСОБА_2 на підставі договору дарування набув у власність земельну ділянку площею 0,0353 га, яка є невід`ємною частиною земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 000170099, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

12.12.2007 на підставі зазначених вище двох договорів та рішення виконкому Броварської міської ради Київської області за № 579 від 13.11.2007 ОСОБА_2 видано державний акт серії ЯЕ № 965491 на право власності на земельну ділянку площею 0,0521 га, кадастровий номер :00:017:0208, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

13.03.2017 ОСОБА_2 звернувся до державного реєстратора з заявою, в який просив виготовити технічну документацію та здійснити розподіл земельної ділянки, кадастровий номер :00:017:0208), площею 0,0521 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , належної йому на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченої 31.05.2016 Дядюк Г.Д., приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області на дві земельні ділянки № НОМЕР_5 площею 0,0353 га та ділянка № НОМЕР_6 площею 0,0168 га згідно плану розподілу земельної ділянки з присвоєнням нових кадастрових номерів та виготовленням на його ім`я окремі правовстановлюючі документи (а.с.20 т.2).

Рішенням державного реєстратора від 18.12.2017 проведено державну реєстрацію права власності права на земельну ділянку кадастровий номер :00:017:0089 за ОСОБА_2 ( ас.22 т.2). Площа земельної ділянки за цим кадастровим номером становить 0,0168 га ( т.3 ас.193).

Рішенням державного реєстратора від 18.12.2017 проведено державну реєстрацію права власності права на земельну ділянку кадастровий номер :00:017:0090 за ОСОБА_2 (т.2 а.с.24). Площа земельної ділянки за цим кадастровим номером становить 0,0353 га ( т.3 а.с.193).

Отже, із двох земельних ділянок, які з грудня 2007 року до грудня 2017 року мали один кадастровий номер: :00:017:0208, площею 0,0521 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка кадастровий номер :00:017:0089, площею 0,0168 га, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 10.10.2007 між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 .

Земельна ділянка кадастровий номер :00:017:0090 площею 0,0353 га є особистою власністю ОСОБА_2 , оскільки була подарована останньому його братом ОСОБА_8 .

ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку належить земельна ділянка площею 0,1206 кадастровий номер :05:003:0021, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район с. Безуглівка, цільове призначення: ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка набута у власність на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.02.2007 № 788 (а.с.158 т.1).

Таким чином, оскільки зазначена земельна ділянка придбана під час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , вона є спільним сумісним майном подружжя.

Крім того, спільним сумісним майном подружжя, право на частку якого має ОСОБА_1 , є квартира АДРЕСА_6 .

Власниками квартири є ОСОБА_2 та ОСОБА_11 (мати відповідача) по частці кожному на підставі свідоцтва про право власності 03.10.2008, виданого виконкомом Броварської міської ради ( а.с.129). Придбана на підставі договору про пайову участь в будівництві житла, укладеного 10.01.2006 між ОСОБА_11 , ОСОБА_2 , з одного боку, та ТОВ «Броварський домобудівний комбінат «Меркурій», з другого боку. ( а.с.130-131 т.2).

Вартість квартири на момент її придбання складала 166000 грн., про що зазначено у договорі № 92-БШ на пайову участь у будівництві житла від 10.01.2006. Умови договору не містять інформації щодо джерела цих коштів. (а.с.214 т.3)

Посилання ОСОБА_2 на те, що зазначена квартира придбана за кошти його матері ОСОБА_11 є безпідставними і жодними належними та допустимими доказами не підтверджені.

Також установлено, що в 2013 році ОСОБА_11 придбав автомобіль марки HYUNDAI SANTA FE, д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску. В 2015 році 16.09.2015 автомобіль зареєстрований на ім'я ОСОБА_11 ОСОБА_2 має право користування ( а.с. 152-153 т.1).

Згідно з даними ЄДР ТЗ МВС, станом на 22.11.2019, транспортний засіб HYUNDAI SANTA FE, д.н.з. НОМЕР_1 , вперше був зареєстрований 25.01.2013 на ім`я ОСОБА_2 на підставі ВМД 500060703/2012/005 ( т.4 а.с.57).

Позивачкою ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження дійсної вартості автомобіля. Надане позивачем оголошення, опубліковане на веб-сайті «Авто РІА», не підтверджує дійсну вартість автомобіля, що був придбаний ОСОБА_2 в 2013 році та відчужений в 2015 році.

Крім того, позивачем не доведені вимоги щодо поділу грошових коштів, які знаходилися на рахунках ОСОБА_2 в банківських установах.

За таких обставин не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за частину автомобіля та про визнання за ОСОБА_1 право власності на частку грошових коштів, що знаходяться у всіх банківських установах, де клієнтом банку є відповідач, у розмірі, станом на 18.10.2015; про визнання грошових коштів, внесених відповідачем в ЖБК «Гетьманський Бровари» спільною сумісною власністю, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 частку грошових коштів, що були внесені відповідачем на будівництво в ЖБК «Гетьманський Бровари», за їх недоведеністю.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи, висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам, судом першої інстанції порушені норми процесуального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 3 квітня 2024 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку, господарсько-побутових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину земельної ділянки, площею 0,0168 га, кадастровий номер: :00:017:0089, цільове призначення: для обслуговування жилого будинку та господарських будівель, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину земельної ділянки, площею 01206 га, кадастровий номер: :05:003:0021, цільове призначення: для ведення селянського господарства, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Безуглівка.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_12 .

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус