УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 308/15239/24

провадження № 61-13445ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шпуганич Василь Петрович, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Роман Михайлович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Р. М., Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

(далі - ТОВ «Кредитні ініціативи»), звернувся до суду зі скаргою про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Скарга мотивована тим, що приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Р. М. постановою від 23 січня 2024 року відкрив виконавче провадження № 73956440 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області

03 вересня 2021 року, згідно з яким у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15 березня 2007 року, яка станом на 01 жовтня

2013 року становить 846 733,72 грн, а саме: заборгованість за кредитом - 500 000 грн; заборгованість за відсотками - 311 860,61 грн; пеня -

34 873,11 грн, звернено стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, площею 0,0998 кв. м, кадастровий номер :01:001:005, розташовану на території Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, автодорога «Об`їзна», на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Зазначав, що він є боржником у виконавчому листі № 308/19401/13-ц, проте постанову про відкриття виконавчого провадження не отримав і про існування виконавчого провадження довідався 04 вересня 2024 року із заяви про заміну стягувача та зміну способу виконання рішення суду.

Повідомляв, що 31 березня 2023 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та

ТОВ «ФК «Морган Кепітал» укладений договір факторингу, предметом якого є відступлення клієнтом факторові своїх прав вимоги до боржників за договором про іпотечний кредит від 15 березня 2023 року, що укладений між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 .

03 квітня 2023 року між ТОВ «Кредитні Ініціативи» та ТОВ «ФК «Морган Кепітал» укладений договір відступлення прав вимоги за договором про іпотечний кредит від 15 березня 2007 року. Цього ж дня між ТОВ «Кредитні Ініціативи» та ТОВ «ФК «Морган Кепітал» складений акт приймання-передачі документів за договором факторингу від 31 березня 2023 року та договором відступлення прав від 03 квітня 2023 року, в тому числі документів, що складають «кредитну справу» позичальника ОСОБА_1 за договором про іпотечний кредит від 15 березня 2007 року.

Отже, всі майнові права за кредитним та іпотечним договорами та щодо виконання рішення суду про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки перейшли до ТОВ «ФК «Морган Кепітал» (назва змінена на

ТОВ «Оболонь Інвест Плюс»).

З огляду на те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» у січні 2024 року втратило права кредитора і стягувача у виконавчому провадженні, вважає, що воно не мало права пред`являти до виконання виконавчий лист, а приватний виконавець не мав права відкривати виконавче провадження за вказаним виконавчим листом.

Посилаючись на вказане, ОСОБА_1 просив суд поновити строк для подання скарги та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Р. М. від 23 січня 2024 року про відкриття виконавчого провадження.

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області ухвалою

від 07 жовтня 2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовив.

Закарпаський апеляційний суд постановою від 25 вересня 2025 року ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 жовтня

2024 року залишив без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що боржник не пропустив строк на звернення до суду з поданою скаргою. Проте скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, оскільки приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Р. М. діяв в межах чинного законодавства, оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження прийнято відповідно до закону, в межах повноважень суб`єкта оскарження, і права скаржника не порушено.

У касаційній скарзі, поданій 28 жовтня 2025 року через підсистему «Електронний суд», ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шпуганич В. П., просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення скарги, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шпуганич В. П., міститься клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущений з поважних причин, оскільки повний текст постанови Закарпатського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року надійшов до Електронного кабінету представника заявника 22 жовтня 2025 року (докази додаються).

Відповідно до частин другої, третьої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій

статті 394 цього Кодексу.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належному судовому процесі.

Одним із визначальних критеріїв для прийняття судом рішення про поновлення чи непоновлення строку є досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами окремої особи. Дотримання строків стосується всіх учасників спору, які мають право на справедливий суд.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень та додані до касаційної скарги матеріали, суд вважає, що клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шпуганич В. П., підлягає задоволенню, оскільки наведені заявником обставини свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, що є підставою для його поновлення.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України - суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенніне врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 (провадження

№ 61-3814св22).

Касаційна скарга мотивована тим, що крім цього, приватний виконавець, відкриваючи виконавче провадження не врахував, що відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України № 898-IV «Про іпотеку» пунктом 5-2, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти),

статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.

Вказане свідчить, що у період дії в Україні воєнного стану жодних виконавчих дій щодо предмета іпотеки не можна вчиняти.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

У частині другій статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Р. М. перебуває виконавче провадження

№ 73956440, відкрите на підставі виконавчого листа № 308/19401/13-ц, виданого 03 вересня 2021 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15 березня 2007 року, яка станом на 01 жовтня 2013 року складає 846 733,72 грн, з яких: за кредитом -

500 000 грн; за відсотками - 311 860,61 грн; пеня - 34 873,11 грн, на предмет іпотеки - земельну ділянку, площею 0,0998 кв. м, кадастровий номер :01:001:005, розташовану на території Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, автодорога «Об`їзна», на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Також стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» судового збору у розмірі 3 441 грн.

Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Р. М. постановою від 23 січня 2024 року за заявою ТОВ «Кредитні ініціативи» відкрив виконавче провадження № 739556440 з примусового виконання виконавчого листа № 308/19401/13-ц, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 03 вересня 2021 року.

Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Р. М. постановою від 23 січня 2024 року у виконавчому провадженні № 73956440 наклав арешт на предмет іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, оскільки приватний виконавець, отримавши від стягувача

ТОВ «Кредитні ініціативи» оригінал виконавчого листа діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а саме у встановлений строк

23 січня 2024 року відкрив виконавче провадження та наклав арешт на предмет іпотеки. Наступного дня - 24 січня 2024 року приватний виконавець надіслав вказані постанови на адресу боржника, зазначену у виконавчому документі, що підтверджується наявним у матеріалах справи списком згрупованих поштових відправлень від 24 січня 2024 року.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій та вважає доводи касаційної скарги необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових

осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто, виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Права та обов`язки виконавців передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У постанові від 22 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18 (провадження

№ 61-10355св19) Верховний Суд зазначив, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Схожий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21).

Звертаючись з касаційною скаргою, ОСОБА_1 вказував про порушення приватним виконавцем при відкритті виконавчого провадження вимог чинного законодавства, адже ТОВ «Кредитні ініціативи» у січні 2024 року втратило права кредитора і стягувача у виконавчому провадженні та не мало права пред`являти до виконання виконавчий лист.

Суди встановили, що з наявної у матеріалах справи додаткової угоди

від 11 січня 2024 року до договору факторингу, укладеної між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Оболонь Інвест Плюс», сторони погодили, що ТОВ «Кредитні ініціативи» має право пред`явити до виконання виконавчий лист

№ 308/19401/13-ц, виданий Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 03 вересня 2021 року.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що оскільки стягувач ТОВ «Кредитні ініціативи» мав право пред`явити до виконання виконавчий лист

№ 308/19401/13-ц, виданий Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 03 вересня 2021 року, приватний виконавець при відкритті виконавчого провадження не порушив вимог чинного законодавства, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги.

Посилання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шпуганич В. П., як на підставу касаційного оскарження на застосування норм права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22), не заслуговують на увагу, оскільки у справі, яка переглядається, та у справі, на яку посилається заявник, встановлені різні фактичні обставини.

Так, у справі № 2/0301/806/11 суди встановили, що скарга пред`явлена не у зв`язку з оскарженням постанови виконавця про відкриття виконавчого провадження, тому що стягувач не мав права пред`являти до виконання виконавчий лист, а через те, що за заявою боржника від 05 серпня 2021 року про зняття арешту у зв`язку з повним виконанням виконавчого документа поза межами виконавчого провадження державний виконавець відмовився зняти арешт із майна боржника.

Доводи касаційної скарги про те, що приватний виконавець, відкриваючи виконавче провадження, не врахував, що у період дії в Україні воєнного стану жодних дій щодо виконання судового рішення не можна вчиняти, колегія суддів не бере до уваги з огляду на таке.

Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією держави-окупанта проти України введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому законами України строк дії воєнного стану в Україні продовжувався, він діє і дотепер.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України № 898-IV «Про іпотеку» пунктом 5-2, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38

(у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.

Отже, вказана норма має ретроспективний характер. Зупиняється дія

статей 37, 38, 40, 41, 47 цього Закону, починаючи із 24 лютого 2022 року на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення.

У цій справі суди встановили, що спірне виконавче провадження відкрито з виконання виконавчого листа про реалізацію предмета іпотеки за рішенням суду, що передбачено статтями 39, 41 Закону України «Про іпотеку».

Так, відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» виконавець відкриває виконавче провадження на підставі заяви стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт.

Статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено підстави повернення виконавчого документа стягувачу. Однією з підстав є встановлення законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Однак, як слідує з вказаної статті застосування даного положення передбачає відкриття виконавчого провадження та подальше встановлення наявності чи відсутності обставин, визначених статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі пунктом 9 частиною першою цієї статті.

Отже, приватний виконавець не порушив вимог Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповненого розділом VI «Прикінцеві положення» Закону України № 898-IV «Про іпотеку» пунктом 5-2, на що вказує заявник у касаційній скарзі, оскільки суди не встановили обставин щодо вчинення приватним виконавцем дій, спрямованих на, зокрема, звернення стягнення на предмет іпотеки.

За таких обставин сам факт відкриття виконавчого провадження не є порушення прав ОСОБА_1 , про що обґрунтовано зазначили суди першої та апеляційної інстанцій.

Отже, вказані, а також інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судових рішень, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України передбачено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шпуганич В. П., на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 390, частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шпуганич Василь Петрович, про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шпуганич Василь Петрович, строк на касаційне оскарження ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2024 року та постанови Закарпатського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Роман Михайлович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шпуганич Василь Петрович, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк