Справа № 515/1184/25
Провадження № 2-о/515/1529/25
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Луцюка В.О.,

секретар судового засідання Комерзан Л.І.,

заявниці ОСОБА_1 ,

представника заявниці адвоката Давиденка К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області, в порядку окремого провадження, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Давиденко Костянтин Вікторович, заінтересована особа: Виконавчий комітет Татарбунарської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

07 серпня 2025 року заявниця ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду зі заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересована особа: Виконавчий комітет Татарбунарської міської ради, яку обґрунтувала таким.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нерушай Татарбунарського району Одеської області у віці 73 років померла свекруха заявниці ОСОБА_3 .

Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,60 га в межах території Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами с. Нерушай), що належить спадкодавиці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №482865, виданого Нерушайською сільською Радою народних депутатів 01 жовтня 2001 року, та на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 1,00 га в межах території Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами с. Нерушай), що належить спадкодавиці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯГ № 950233, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією 17 січня 2007 року.

Після смерті свекрухи спадщину фактично прийняв чоловік заявниці ОСОБА_4 , оскільки фактично проживав разом із матір`ю на день відкриття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Глибоке Білгород-Дністровського району Одеської області у віці 61 років помер чоловік заявниці ОСОБА_4 .

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка є заявниця у справі, інші спадкоємці відсутні.

З метою оформлення спадкових прав заявниця звернулася до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. Однак, нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через ненадання доказів факту постійного проживання свекрухи разом із чоловіком на день відкриття спадщини.

Заявниця зазначає, що на момент своєї матері свекруха була зареєстрована в с.Нерушай Білгород-Дністровського району Одеської області. Однак через поганий стан здоров`я чоловік заявниці у 2010 році забрав її проживати за місцем їх проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де вона проживала до дня своєї смерті.

За такого, чоловік заявниці фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері.

Враховуючи викладене, заявниця просить встановити факт постійного проживання свого чоловіка ОСОБА_4 разом із своєю матір`ю ОСОБА_3 на день відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 серпня 2025 року справу передано у провадження судді Луцюка В.О.

Згідно з ухвало судді від 12 серпня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження, призначено судове засідання.

Відповідно до ухвали суду від 30 вересня 2025 року за клопотанням представника заявниці витребувано: у приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Монастирліу О.П. належним чином засвідчені копії спадкових справ після смерті: ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нерушай Білгород-Дністровського району Одеської області; ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Глибоке Білгород-Дністровського району Одеської області; у Нерушайському старостинському окрузі Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області інформацію про зареєстроване на день смерті місце проживання ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та про зареєстрованих разом зі нею осіб на день відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні заявниця та її представник просили заяву у даній справі задовольнити, з підстав, викладених у ній.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, у заяві просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечив (вх. № 5067/25-Вх 29.09.2025).

Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність представника заінтересованої особи.

Заслухавши пояснення заявниці та її представника, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.293, ч. 2 ст.315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення та від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 10 жовтня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Нерушай Татарбунарського району Одеської області у віці 73 років померла ОСОБА_3 , актовий запис про смерть № 407 (а.с. 9).

Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,60 га в межах території Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами с. Нерушай), що належить спадкодавиці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №482865, виданого Нерушайською сільською Радою народних депутатів 01 жовтня 2001 року на підставі рішення ХІІІ сесії ХХІІІ скликання від 28 листопада 2000 року № 97, та на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 1,00 га в межах території Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами с. Нерушай), що належить спадкодавиці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯГ № 950233, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією 17 січня 2007 року на підставі розпорядження від 23 травня 2006року № 204/А-200 (а.с. 10-11).

Згідно з інформацією приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. від 01 жовтня 2025 року вих. №98/01-16, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилася.

Як вбачається з довідки, виданої 13 жовтня 2025 року за вих. № 287 старостою села Нерушай Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області М.Ворожкою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на день смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . За даними по господарської книги за 2011-2015 роки № 7, особовий рахунок № НОМЕР_2 , на день смерті була зареєстрована одна.

Згідно з довідкою, виданою старостою села Глибоке Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради В. Нямцу 04 серпня 2025 року вих. № 85, з початку 2010 року по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 фактично без реєстрації місця проживання постійно проживала разом із своїм сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

На підтвердження факту родинних відносин, як між сином та матір`ю, надано копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серії НОМЕР_3 , виданого 05 липня 1961 року Борисівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області на підставі актового запису № 1; відомості про батьків мовою оригіналу документа: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Глибоке Білгород-Дністровського району Одеської області у віці 61 рік помер ОСОБА_4 , про що 19 липня 2022 року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 , актовий запис № 268 (а.с. 7).

Спадкоємцем першої черги за законом після його смерті є дружина та заявниця у справі ОСОБА_1 , на підтвердження чого нею надано копію свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 , виданого 04 жовтня 1987 року на підставі актового запису № 1, вчиненого Глибоківською сільською радою Татарбунарського району Одеської області (а.с. 6).

З спадкової справи №13/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 вбачається, що після його смерті з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернулася його дружина ОСОБА_1 (заявниця у справі). Доньки померлого та спадкоємці першої черги за законом ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відмовилася від прийняття спадщини. Інші спадкоємці відсутні.

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області за 2022 рік за вих. № 126, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним на день смерті була зареєстрована та проживала його дружина ОСОБА_1 (заявниця у справі).

Як вбачається з постанови приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. від 21 липня 2025 року, заявниці відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку міг успадкувати її син ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , через ненадання доказів успадкування майна сином своєї матері за пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини та ненадання доказів на підтвердження факту постійного проживання разом із спадкодавицею на день відкриття спадщини (а.с. 12).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За змістом норм статей 1268-1269 ЦК України факт прийняття спадщини тісно пов`язується з постійним проживанням разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, проте окремо встановити факт прийняття спадщини без встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини чинним законодавством не передбачено.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 2-844/2008 (провадження № 61-1424св18), від 25 квітня 2018 року у справі № 145/1480/14-ц (провадження № 61-4170св18), від 01 квітня 2019 року у справі № 127/1149/17-ц (провадження № 61-21375св18) та від 05 червня 2019 року у справі № 554/3192/16-ц (провадження № 61-10720вс18).

Згідно з ч. 1ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особиє житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. При цьому місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до п. 210 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини) видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013).

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Частина 3 ст. 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно з статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17.

Статтею 3 цього Закону визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав разом із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем (правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17).

У разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію свого місця проживання (якщо спадкоємець знявся з реєстрації за попереднім місцем проживання та не звернувся до органу реєстрації після прибуття до нового місця проживання) доказом постійного проживання із спадкодавцем є довідка ЖЕО (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 08 серпня 2018 року у справі № 185/8005/16-ц).

З аналізу наведених норм можна дійти висновку про те, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до статті 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.п.2, 23Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом від 03 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882 (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим,які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини.

Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Так, згідно з довідкою, виданою старостою села Глибоке Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради В. Нямцу 04 серпня 2025 року вих. № 85, з початку 2010 року по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 фактично без реєстрації місця проживання постійно проживала разом із своїм сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, відповідно до довідки, виданої старостою села Глибоке Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради В. Нямцу 04 серпня 2025 року вих. № 85, з початку 2010 року по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 фактично без реєстрації місця проживання постійно проживала разом із своїм сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , який здійснював за нею догляд (а.с. 13).

Допитані у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили, що ОСОБА_4 десь у 2010 році забрав до себе проживати свою матір ОСОБА_3 через її поганий стан здоров`я. Вони проживали разом, мали спільний побут, вели спільне господарство. Син доглядав за матір`ю разом із дружиною, вони опікувалися нею та здійснили поховання.

Наведене вище підтверджує той факт, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав разом із своєю матір`ю ОСОБА_3 на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_3 , однак, факт такого проживання може бути встановлений виключно у судовому порядку.

Оскільки ОСОБА_4 , як спадкоємець за законом, проживав разом із спадкодавицею ОСОБА_3 на час відкриття спадщини в одному помешканні та протягом шести місяців із часу відкриття спадщини не заявив про свою відмову від спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину.

Згідно з частиною 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Метою встановлення факту спільного проживання чоловіка ОСОБА_4 з свекрухою ОСОБА_3 є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення зазначених фактів. Спір про право відсутній.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи обґрунтування заявлених вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження, суд вважає, що заява є такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 12,13,77,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Виконавчий комітет Татарбунарської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Глибоке Білгород-Дністровського району Одеської області, на час відкриття спадщини разом із матір`ю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нерушай Татарбунарського району Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду, який відраховується з дати складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19.11.2025.

Суддя В.О. Луцюк