Справа № 149/3270/25
Провадження №2-о/149/155/25
РІШЕННЯ

Іменем України

20.11.2025 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Гончарук-Аліфанової О. Ю.,

при секретарі Зоріній О. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Гуменюка Олександра Володимировича, заінтересована особа: Квартирно-експлуатаційний відділ міста Житомир, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_2 адвокат Гуменюк О. В. звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява мотивована тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15 лютого 1994 року, виданого Квартирно-експлуатаційною частиною району згідно розпорядження № 4237 від 15 лютого 1994 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Однак в даному документі допущено описку, а саме невірно зазначено прізвище заявника " ОСОБА_6 " замість вірного " ОСОБА_7 ". Представник заявника зазначає, що після укладення шлюбу із ОСОБА_3 , ОСОБА_2 залишила собі дошлюбне прізвище, що вбачається із копії свідоцтва про одруження та її паспорту. 3 огляду на це, заявник звернулася із відповідною заявою до КЕВ м. Житомира, однак їй було відмовлено. Враховуючи викладене, представник заявника просив встановити факт того, що свідоцтво про право власності, видане на ім`я ОСОБА_4 , належить ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 13 жовтня 2025 року у справі відкрито провадження.

В судове засідання учасники не з`явились, про час, день та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Представник заявника надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності заявника, заявлені вимоги підтримав.

Представник КЕВ м. Житомир надав до суду письмові пояснення, відповідно до яких просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, проти заявлених вимог не заперечував, поклався на розсуд суду. При цьому зазначив, що КЕВ м. Житомир не має підстав та змоги виправити помилку у свідоцтві про право власності від 15 лютого 1994 року, оскільки при розформування Бердичівської КЕЧ району , її правонаступнику - КЕВ м. Житомир житловий фонд Міноборони України, до якого відноситься квартира по АДРЕСА_1 , не передавався.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та жителька м. Хмільник Вінницької області. Її чоловіком являється ОСОБА_3 , шлюб зареєстровано 31 жовтня 1964 року. (а.с. 4-7).

Відповідно до свідоцтва про одруження НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Хмільник Вінницької області 31жовтня 1964 року уклала шлюб із ОСОБА_3 . Після реєстрації одруження дружині присвоєно прізвище " ОСОБА_7 " (а.с. 13).

Згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 15 лютого 1994 року, виданого Квартирно-експлуатаційною частиною району згідно розпорядження № 4237 від 15 лютого 1994 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 14).

Із листа КНП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської міської ради № 287 від 1 травня 2025 року слідує, що згідно наявних паперових носіїв, право власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15 лютого 1994 року, виданого КЕЧ (а.с. 15).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, інформація щодо права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня (а.с. 16).

ОСОБА_2 звернулась до КЕВ м. Житомира із заявою про виправлення описки у свідоцтві про право власності на житло від 15 лютого 1994 року, однак у задоволені заяви їй було відмовлено та рекомендовано звернутись до суду (а.с. 17-18).

Під час розгляду справи судом спору про право не виявлено.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

У постанові від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що до юрисдикції цивільних судів справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічні висновки зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постановах від 05 червня 2024 року в справі № 557/1535/23, від 24 квітня 2024 року в справі № 694/2318/23, від 08 травня 2024 року в справі № 214/4921/23 та інших.

Суд врахував, що встановлення юридичного факту, а саме факту належності ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на житло від 15 лютого 1994 року, не несе юридичного наслідку щодо вирішення її прав та обов`язків, оскільки його встановлення буде лише підтвердженням наявності у неї права спільної сумісної власності на майно, тобто існування відповідного юридичного факту, що передбачено у Главі 6 Розділу IV ЦПК України, як спеціальний процесуальний інструмент для захисту відповідних прав.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлена невідповідність між відомостями, зазначеними у прізвищі заявниці у свідоцтві про право власності на житло від 15 лютого 1994 року із її паспортом, при цьому заявницею в суді доведено що вказана розбіжність стала наслідком технічної помилки при видачі свідоцтва про право власності, оскільки як слідує із свідоцтва про одруження, заявник після реєстрації шлюбу залишила за собою дівоче прізвище " ОСОБА_7 ", тоді як записане у свідоцтві про право власності прізвище, відповідає прізвищу її чоловіка.

У межах судового розгляду, суду було надано достатньо доказів для встановлення факту, що має юридичне значення, та для встановлення якого було подано відповідну заяву.

Доказів на спростування наведених вище та встановлених в ході судового розгляду справи обставин суду не надано.

Заявниця не має іншої можливості, як в судовому порядку, встановити факт належності їй правовстановлюючого документу, оскільки у внесенні змін до свідоцтва про право власності на житло від 15 лютого 1994 року їй відмовлено.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Отже, оцінивши досліджені докази в порядку ст. 89 ЦПК України, суд приходить до висновку, що доводи заяви про встановлення факту належності правовстановлюючого документу знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, відтак заява адвоката Гуменюка О. В. підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 89, 90, 263-265, 273, 293-294, 315 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву задоволити.

Встановити факт того, що свідоцтво про право власності на житло від 15 лютого 1994 року, видане Квартирно-експлуатаційною частиною району згідно розпорядження № 4237 від 15 лютого 1994 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_4 , належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники розгляду:

Заявник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник заявника, адвокат Гуменюк Олександр Володимирович, вул. Вінницька, 3а, м. Бердичів Житомирської області.

Заінтересована особа: Квартирно-експлуатаційний відділ міста Житомир, , адреса: вул. Дмитра Донцова, 20, м. Житомир.

Суддя: