Справа № 167/1129/25
Номер провадження 2/167/675/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Сіліча І. І.,

з участю секретаря судового засідання Матвійчук Л. О.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , поданий в їх інтересах представником ОСОБА_3 до Доросинівської сільської ради Луцького району Волиснької області про визнання права власності на спадкове майно

в с т а н о в и в :

Представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Петрук В. А. звернувся до суду з позовом до Доросинівської сільської ради Луцького району Волиснької області про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_4 . Після смерті останнього відкрилась спадщина на майно, зокрема на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,60 га, з яких: 0,35 га для ведення особистого підсобного господарства та 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Зазначає, що вказаний жиловий будинок та земельні ділянки ОСОБА_4 успадкував після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 своєї матері ОСОБА_5 , однак не оформив своїх спадкових прав належним чином.

Вказує, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька та прийняли спадщину. Звернувшись до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельні ділянки отримали відмову у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно.

На підставі викладеного, просить суд визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по частці на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,60 га, з них 0,35 га для ведення особистого селянського господарства та земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться в с. Тристень Луцького району Волинської області, які були передані у приватну власність ОСОБА_5 на підставі рішення Щуринської сільської ради Рожищенського району Волинської області від 26 жовтня 1995 року № 4/2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачу Доросинівській сільській раді Луцького району Волинської області було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та представник позивачів ОСОБА_3 в підготовче засідання не з`явилися. 18 листопада 2025 року представник позивачів надіслав заяву в якій просив розгляд справи проводити у його та позивачів відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача Доросинівської сільської рада Луцького району Волинської області в підготовче засідання не з`явився, 18 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» надіслав суду заяву в якій просить розгляд справи проводити у їхній відсутності. Позовні вимоги визнають, просять позов задовольнити.

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 10 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено 18 листопада 2025 року о 09 год 00 хв. Витребувано у приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Матвійчук С. П. належним чином засвідчену копію спадкової справи №25/2016, щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі не здійснюється.

Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 198, ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд ухвалив про проведення підготовчого засідання на підставі наявних у суду матеріалів.

З огляду на те, що відповідач визнає позовні вимоги, і таке визнання позовних вимог відповідає закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд вважає за можливе на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у цій справі.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд доходить такого висновку.

Згідно копії витягу з погосподарської книги №5 за 2015 рік Доросинівської сільської ради Луцького району Волинської області по особовому рахунку № НОМЕР_1 житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 значиться за ОСОБА_5 . Рік побудови будинку 1972 року.

З копії виписки з рішення сесії Щуринської сільської Рожищенського району від 26 жовтня 1995 року № 4/2 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок», вирішено передати безоплатно у власність спадкодацю ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,60 га, в тому числі: для ведення особистого селянського господарства 0,35 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,25 га.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 11 липня 2015 року виконавчим комітетом Щуринської сільської ради Рожищенського району Волинської області ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З довідки Доросинівської сільської ради Рожищенського району Волинської області від 09 вересня 2025 року № 267 встановлено, спадкодавець ОСОБА_5 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 разом із сином ОСОБА_4 . Заповіт від імені ОСОБА_5 виконкомом Доросинівської сільської ради не посвідчувався.

Таким чином встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 був її син ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, вступивши у фактичне управління та володіння ним. Однак не оформив своїх спадковим прав.

Факт родинних відносин між спадкодавцем ОСОБА_5 та ОСОБА_4 як матір`ю та сином підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України.

Спадкодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 28 вересня 2015 року виконавчим комітетом Щуринської сільської ради Рожищенського району Волинської області.

Факт родинних відносин між спадкодавцем ОСОБА_4 та позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 як батьком та дочкою, сином підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_4 , серії НОМЕР_5 .

З копії матеріалів спадкової справи № 25/2016, заведеної 02 січня 2016 року після смерті ОСОБА_4 встановлено, що спадкоємці першої черги за законом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спадщину після смерті батька ОСОБА_4 прийняли шляхом подачі заяви про прийняття спадщини. Дружина спадкодавця ОСОБА_6 спадщину після смерті чоловіка не прийняла, про що подала відповідну заяву. Інших спадкоємців за законм немає.

Постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 жовтня 2025 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Матвійчук С. П. позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,6000 га, які розташовані за аресою: с. Тристень Рожищенського району Волинської області, цільове призначення яких : для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, що належали ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно на ім`я спадкодавця ОСОБА_4 .

Відповідно до копії технічного паспорта на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що житловий будинок А-1 за вказаною адресою складається з: двох коридорів, трьох кімнат, кухні та санвузла, загальна площа будинку становить 70,8 кв.м, з яких: житлова 36,4 кв.м, допоміжна 34,4 кв.м. Господарські споруди: прибудова а2, сходи а3, сарай Б-1, сарай б2, сарай б3, вбиральня В, літня кухня Г-1, погріб з шийкою г2, колодязь 1, огорожа №2.

Ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 становить 118700,00 грн, що підтверджується висновком про вартість майна.

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачів права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Щодо визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому законом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Положеннями ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Відповідно до положень ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно положень ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

У підпунктах 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно п. 23 постанови пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В пункті 3. 3. роз`яснень, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об`єкт нерухомості спадкодавцеві.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (зокрема й право власності на нерухоме майно ч. 1 ст. 4 Закону).

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», однією із підстав реєстрації права власності та інших речових прав є судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яку ратифіковано Україною 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Щодо визнання права на завершення приватизації земельної ділянки.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Захист прав власності громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

За змістом ст. 6 ЗК України 1990 року (що діяв на момент передачі земельної ділянки) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян, з поміж іншого, для: будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу.

Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення (ст. 17 ЗК України 1990 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 провадження № 61-26091св18, зазначено, що у разі якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця.

Якщо видача державного акту про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Зазначений висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 14-652цс18.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17 (провадження № 61-41370св18), зроблено висновок, що «особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 128/1911/15-ц (провадження № 61-14127св18), зроблено висновок, що «у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації».

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

На підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів судом встановлено, що за життя спадкодавець ОСОБА_4 після смерті матері ОСОБА_5 успадкувала житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Також спадкодавець ОСОБА_5 відповідно до Земельного кодексу України в межах безплатної приватизації отримав в приватну власність земельну ділянку площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться на території с. Тристень Рожищенського району Волинської області, проте право власності не оформила.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_4 , у встановлений законом строк спадщину прийняли. У видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок позивачам відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця ОСОБА_4 .

За наведених обставин, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити та в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який померв ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по частці житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за позивачами право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства та земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться на території с. Тристень Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області (до реорганізації - на території Рудко-Козинської сільської ради Рожищенського району Волинської області) та були передані у приватну власність ОСОБА_5 на підставі рішення Щуринської сільської ради Рожищенського району Волинської області від 26 жовтня 1995 року № 4/2.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, згідно клопотання представника позивача судовий збір необхідно залишити за позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 12, 13, 77, 81, 89, 200, 206, 247, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , поданий в їх інтересах представником ОСОБА_3 до Доросинівської сільської ради Луцького району Волиснької області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинку А-1, загальною площею 70,8 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, а саме: прибудова а2, сходи а3, сарай Б-1, сарай б2, сарай б3, вбиральня В, літня кухня Г-1, погріб з шийкою г2, колодязь 1, огорожа №2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частку житлового будинку А-1, загальною площею 70,8 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, а саме: прибудова а2, сходи а3, сарай Б-1, сарай б2, сарай б3, вбиральня В, літня кухня Г-1, погріб з шийкою г2, колодязь 1, огорожа №2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,6000 га, з них: 0,35 га для ведення особистого селянського господарства та 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться на території с. Тристень Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області та були передані у приватну власність ОСОБА_5 на підставі рішення Щуринської сільської ради Рожищенського району Волинської області від 26 жовтня 1995 року № 4/2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,6000 га, з них: 0,35 га для ведення особистого селянського господарства та 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться на території с. Тристень Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області та були передані у приватну власність ОСОБА_5 на підставі рішення Щуринської сільської ради Рожищенського району Волинської області від 26 жовтня 1995 року № 4/2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сплачений судовий збір залишити за позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 18 листопада 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Позивач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Представника заявника: Петрук Володимир Адамович, місце роботи: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Доросинівська сільська рада Луцького району Волинської області, місцезнаходження: с. Доросині, вул. Миру, буд. 60 Луцький район Волинська область, .

Головуючий суддя І. І. Сіліч