Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі Майор Ю.В.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в режимі відео конференції цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_4 поданого в особі уповноваженого представника ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 в особі уповноваженого представника ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначає, що позивач та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. Вказує, що від спільного шлюбу у сторін народилась дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка із моменту припинення фактичних сімейних відносин та до сьогоднішнього дня проживає разом з матір`ю та перебуває виключно на її повному утриманні.

Представник зазначає, що 11.10.2022 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду у справі №308/10502/22 було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Вказує, що у межах судової справи №308/10502/22 відповідач повністю визнав (жодним чином не заперечив) той факт, що за час шлюбу із гр. ОСОБА_4 він зловживав спиртними напоями та не здатний забезпечити матеріально позивачку та дитину, що народилася від шлюбу.

Зазначає, що із моменту фактичного припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу, Відповідач відмовляється узгоджено вирішувати питання виховання спільної дитини, майже не цікавиться потребами і розвитком доньки, не бере участі у її догляді, вихованні і утриманні. Вказує на те, що Відповідач який є здоровою, працездатною людиною, повністю ухиляється від участі в утриманні доньки. Отримані доходи Відповідач витрачає виключно на власні потреби.

Представник вказує, що за наявної інформації на даний час інших дітей, окрім спільної з Позивачем дитини, Відповідач не має, як і не має інших осіб на утриманні.

Згідно із відповіді на адвокатський запит від 25.08.2025 року, комунальним закладом вищої освіти «Академія культури і мистецтв» Закарпатської обласної ради, відомо, що « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно працює у Комунальному закладі вищої освіти «Академія культури і мистецтв» Закарпатської обласної ради з 01.09.2013 року відповідно до наказу від 01.09.2013 року N?53- к на посаді викладача циклової комісії інструментального мистецтва відділення фахової передвищої освіти 0,85 ставки за основним місцем роботи».

Згідно із відповіді на адвокатський запит від 25.08.2025 року, підтверджується, що « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 працює у Закарпатській обласній філармонії з 07.04.2023 за сумісництвом, артистом Академічного духового оркестру, наказ N?80-K від 06.04.2023 року.».

Вважає, що Відповідач має регулярні доходи, частина з яких мала би бути спрямована саме на утримання та розвиток спільної дитини. 3 моменту розлучення (11.10.2022 року) та до серпня 2025 року Відповідачем було здійснено переказ коштів на утримання дитини загальною сумою лише 7000,00 гривень.

За даними довідок про доходи Відповідач має сукупний дохід за період січень- липень 2025 року у сумі 132 215, 77 гривень.

Втім, тільки з боку Позивача здійснюється повне фінансування життя спільної дитини (оплата харчування, комунальних послуг, навчання, лікування, розвитку, забезпечення дитини одягом, а також відпочинок та дозвілля дитини).

З посиланням на викладене, просить суд: стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) аліменти на утримання ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в сумі по 10 000,00 грн. щомісячно, але не меншому 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред?явлення позовної заяви - 05.09.2025 року та до досягнення дитиною повноліття; судові витрати покласти на Відповідача.

Позиція сторін по справі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги зазначені в позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Вказав, що має бажання сплачувати аліменти на утримання дитини, однак не погоджується з розміром аліментів, який визначила позивач. Вказав, що готовий сплачувати аліменти у розмірі від його заробітної плати, що становить 3000, 00 грн. .

Представник відповідача у судовоу засіданні позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що фактичні обставини, які викладені у позовній заяві не в повній мірі відповідають дійсності. Вказав, що відповідач на даний час продовжує утримувати дитину. Просив суд врахувати той факт, що відповідач на даний час працює та його дохід за останні 6 місяців становить біля 16000 грн. щомісячно. Вважає, що заявлена позивачем сума аліментів є непомірною для відповідача. Зазначив, що відповідач готовий сплачувати аліменти у розмірі 3000 грн.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

16.09.2025 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні протокольною ухвалою від 17.11.2025 року було залишено без розгляду відзив на позовну заяву відповідача.

Заслухавши вступне слово представника позивача, відповідача, представника відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, заслухавши вступне слово позивача, представника позивача, відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази под аються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Фактичні обставини справи:

Як встановлено судом, під час перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін народилася дочка: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується відповідним свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_3 від 16.01.2019 року, відповідно до якого в графі «мати» зазначено - « ОСОБА_4 », в графі «батько» - « ОСОБА_3 ».

Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11.10.2022 року у справі №308/10502/22 було розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зареєстрований 11.10.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про що зроблено відповідний актовий запис №564.

Судом встановлено, що згідно листа ректора Комунального закладу вищої освіти «Академія культури і мистецтв» Закарпатської обласної ради №01.7-04/492 від 28.08.2025 року, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно працює у Комунальному закладі вищої освіти «Академія культури і мистецтв» Закарпатської обласної ради з 01.09.2013 року відповідно до наказу від 01.09.2013 року N?53- к на посаді викладача циклової комісії інструментального мистецтва відділення фахової передвищої освіти 0,85 ставки за основним місцем роботи.

Судом встановлено, що згідно довідки про доходи №122 від 28.08.2025 року виданої Комунальним закладом вищої освіти «Академія культури і мистецтв» Закарпатської обласної ради, вбачається, що за період з лютого 2025 року по липень 2025 року відповідач ОСОБА_3 отримав дохід у сумі 93105,32 грн. та матеріальну допомогу у розмірі 8505,20 грн.

Судом встановлено, що згідно наказу в.о. директора Комунального закладу «Закарпатська обласна філармонія" Закарпатської обласної ради Донецька О. №80-К від 06.04.2023 року «Про прийняття на роботу ОСОБА_6 » було прийнято ОСОБА_3 на посаду артиста академічного духового оркестру за строковим трудовим договором на період дії воєнного стану з 07 квітня 2023 року по 19 травня 2023 року за сумісництвом першої категорії 16 розряду з неповним робочим днем.

Судом встановлено, що згідно наказу директора Комунального закладу «Закарпатська обласна філармонія" Микита І. №101-К від 15.05.2023 року «Про припинення трудового договору» з 19 травня 2023 року було звільнено ОСОБА_3 у зв`язку з закінченням строку трудового договору.

Судом встановлено, що згідно наказу директора Комунального закладу «Закарпатська обласна філармонія" Закарпатської обласної ради Микита І. №114-К від 20.05.2023 року «Про прийняття на роботу ОСОБА_6 » було прийнято ОСОБА_3 на посаду артиста академічного духового оркестру за строковим трудовим договором на період дії воєнного стану з 20 травня 2023 року по 17 серпня 2023 року за сумісництвом першої категорії 16 розряду з неповним робочим днем.

Судом встановлено, що згідно наказу директора Комунального закладу «Закарпатська обласна філармонія" Закарпатської обласної ради Микита І. №149-К від 14.08.2023 року «Про припинення трудового договору» з 17 серпня 2023 року було звільнено ОСОБА_3 у зв`язку з закінченням строку трудового договору.

Судом встановлено, що згідно наказу директора Комунального закладу «Закарпатська обласна філармонія" Закарпатської обласної ради Микита І. №171-К від 17.08.2023 року «Про прийняття на роботу ОСОБА_3 » було прийнято ОСОБА_3 на посаду артиста академічного духового оркестру з 18 серпня 2023 року але не довше ніж 90 днів з дня припинення або скасування воєнного стану.

Судом встановлено, що згідно довідки про доходи №16 від 26.08.2025 року виданої Комунальним закладом «Закарпатська обласна філармонія", вбачається, що за період з лютого 2025 року по липень 2025 року відповідач ОСОБА_3 отримав дохід у сумі 30605,25 грн.

Нормативно-правове обґрунтування :

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини є порушенням обов`язку батьків піклуватися про своїх дітей.

Ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини є порушенням обов`язку батьків піклуватися про своїх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 158/1638/18.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 статті 182 СК України зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2025 рік" затверджено на 2025 рік прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів).

При визначенні способу стягнення аліментів суд погоджується з обраним позивачем способом стягнення аліментів та вважає, що він повинен бути визначений у єдиній твердій грошовій сумі за вибором позивача.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України, надані сторонами докази в підтвердження своїх позовних вимог, враховує матеріальний стан позивача, відповідача, стан здоров`я, потреби дитини, та працездатний вік відповідача, відповідач є фізично здоровою особою , що здатна забезпечувати належний рівень утримання як себе, та і неповнолітньої дитини, відповідач працездатний, не має на утриманні інших дітей, враховує часткове визнання позовних вимог відповідачем ОСОБА_3 , враховує встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, а також покладення обов`язку утримання дітей на обох батьків.

Доводи відповідача про те, що він не отримує великий дохід, на думку суду, не заслуговують на увагу , з огляду на те, що ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Факт відсутності у батька можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, як встановлено судом, відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов`язку утримувати дитину не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено.

Будь - яких обставин, що перешкоджали б відповідачу сплачувати аліменти на утримання дитини в судовому засіданні не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини -права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю, а ОСОБА_3 , є її батьком та на нього покладено однаковий з позивачем, обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, а відтак наявні правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, які присудити у твердій грошовій сумі за вибором матері дитини, разом з якою проживає дитина.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері , так і батька.

Однак позивач не надала доказів на підтвердження наявності у відповідача більших доходів, і не довела спроможності відповідача сплачувати аліменти на дитину у визначеною нею сумі у розмірі 10 000,00 грн. Посилання позивача на те, що саме така сума може надати їй можливість на належному рівні утримувати дитину, враховуючи вартість життя, не є підставою для стягнення аліментів у вказаній нею сумі. Тому підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі, зазначеному позивачкою, суд не вбачає.

З урахуванням викладеного, зважаючи на приписи чинного законодавства, часткове визнання позовних вимог відповідачем ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що для задоволення всіх потреб дитини: калорійного харчування та забезпеченням одягу відповідно до його віку, з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дійсної участі батька у їх утриманні, а також покладення обов`язку утримання дітей на обох батьків, слід визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 4200,00 гривень щомісячно , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що не є заздалегідь непомірним для сплати відповідачем та буде в достатній мірі відповідати заявленим позивачем потребам утримання дитини, з огляду на законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму на дитину, починаючи із дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, що відповідає приписам ч.1 ст. 184 СК України, таким чином задовольняючи позовні вимоги частково.

Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають до часткового задоволення.

Крім того, суд роз`яснює, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів одержувач аліментів, рівно як і платник аліментів вправі в порядку ст. 192 СК України звернутися до суду з позовом відповідно про збільшення чи зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Оскільки з позовом позивач звернулася 15.09.2025 року, аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з цієї дати.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Щодо розподілу судових витрат:

Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивач за подання позову про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354, 430 ЦПК України та ст.ст. 182-184 Сімейного Кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 поданого в особі уповноваженого представника ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 4200,00 (чотири тисячі двісті) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи із дня подачі позову до суду 15.09.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави суму судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України). Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України)

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ));

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Дата складання повного тексту судового рішення 21.11.2025.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца