РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/740/24

Провадження №2/568/26/25

30 жовтня 2025 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області у складі головуючого судді Делалової О.М., за участю секретаря судового засідання Мельничук Л.І., представника позивача Федика Є.П., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Радивилівського районного суду Рівненської області з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але всупереч ст. 150 СК України не виконує батьківські обов`язки по вихованню та розвитку дитини. Так, ОСОБА_1 зловживає спиртними напоями, вихованням дитини не займається.

ОСОБА_3 проживає разом з бабусею ОСОБА_4 . Мати ОСОБА_5 проживала разом з донькою, однак вихованням дитини не займалась, зловживала алкогольними напоями, ІНФОРМАЦІЯ_2 остання померла. Дитиною опікується бабуся.

Згідно наказу служби у справах дітей Радивилівської міської ради від 16.02.2023 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було поставлено на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах у зв`язку із неналежним виконанням батьками батьківських обов`язків.

Згідно наказу служби у справах дітей Радивилівської міської ради № 38-О від 26.04.2024 року ОСОБА_3 поставлено на облік дітей, які залишились без батьківського піклування.

22.03.2024 року ОСОБА_3 дала добровільну згоду на її тимчасове поміщення у КЗ «Обласний центр соціально психологічної реабілітації дітей» РОР.

Незважаючи на неодноразові профілактично-роз`яснювальні бесіди, батько за цей час не змінив свого ставлення до виховання дитини, не змінив спосіб життя. Оскільки поведінка батька свідчить про неналежне виконання ним батьківських обов`язків, просять про задоволення позову.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позов підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, та просив задовольнити його в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що він вже тривалий час не вживає алкогольних напоїв, перебував на службі у ЗСУ, відповідно до витягу з наказу № НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 29.01.2025 року №109, звільнився з військової служби. Зараз влаштувався на роботу у ТзОВ «Щедра Нива», має змогу забезпечувати доньку всім необхідним та виховувати належним чином.

Свідок ОСОБА_7 , яка працює фахівцем соціальної роботи відділення соціальної роботи Радивилівського територіального центру соціального обслуговування, у судовому засіданні пояснила, що співпрацює з сім`єю ОСОБА_8 давно. Мати зловживала алкогольними напоями, батько дитиною не цікавився, її виховувала бабуся.

Свідок ОСОБА_9 - старший інспектор ВП №2 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області у судовому засідання пояснив, що дочка наразі не жаліється на батька, будь-яких порушень з боку ОСОБА_1 до правоохоронних органів за останній час не надходило.

Свідок ОСОБА_4 , яка є бабусею дитини, вказала, що з лютого 2025 року ОСОБА_1 проживає разом із нею та внучкою у одному будинку. Зазначає, що раніше її дочка ОСОБА_5 зловживала алкогольними напоями, через що і померла, а батько дитини ОСОБА_1 постійно був на заробітках, а тому вона опікувалася дитиною ОСОБА_3 . Наразі відповідач після звільнення з ЗСУ з лютого 2025р. змінив свою поведінку відносно своєї доньки, піклується про неї, влаштувався на роботу, цікавиться життям дитини, вважає недоцільним позбавляти його батьківських прав.

Опитана в судовому засіданні дитина ОСОБА_3 просила суд відмовити у задоволенні позову, зазначила, що дуже любить батька, хоче бути з ним, не бажає залишатися одна, оскільки і так втратила мати. Батько до неї дуже добре відноситься, у неї з ним повне взаєморозуміння і хоче, щоб її виховував батько.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, опитавши дитину, дослідивши письмові докази у справі, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області, 25.07.2005 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_8 .

Від даного шлюбу в подружжя народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 , виданого 06.08.2009 року Бугаївською сільською радою Радивилівського району Рівненської області (а.с. 15).

Згідно інформації про склад зареєстрованих осіб у житловому будинку № 98/01.07-15 від 27.03.2023 року, виданою Бугаївським старостинським округом Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 і з нею зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 57. ).

Згідно наказу служби у справах дітей Радивилівської міської ради №10 від 16.02.2023 року ОСОБА_3 поставлено на облік, як дитину, яка опинилася у складних життєвих обставинах, у зв`язку з неналежним виконанням батьками батьківських обов`язків. Згідно наказу служби у справах дітей Радивилівської міської ради № 38-О від 26.04.2024 року ОСОБА_3 поставлено на облік дітей, які залишились без батьківського піклування (а.с. 46-47).

Згідно листа т.в.о начальника служби у справах дітей Крупецької сільської ради №111 від 30.03.2023 встановлено, що було здійснено візит для обстеження умов проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_5 перебувала в стані алкогольного сп`яніння, не пустила членів комісії до будинку та поводила себе агресивно (а.с. 52).

22.03.2024 року ОСОБА_3 було влаштовано у КЗ «Обласний центр соціально психологічної реабілітації дітей» РОР (а.с. 58).

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 , виданого 24.08.2024 року Радивилівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 115).

Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_7 №3/6268 від 24.07.2024 року встановлено, що ОСОБА_1 21.07.2024 року був призваний на військову службу до ЗСУ на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 21.07.2024 року №290 ( а.с. 118).

Згідно Витягу з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 29.01.2025 року №109 ОС ОСОБА_1 звільнено у запас (а.с. 129).

Відповідно до листа № 1-24/67 від 11.03.2025 року, виданого Радивилівським територіальним центром соціального обслуговування встановлено, що з 10.02.2025 року сім`я ОСОБА_1 перебуває на соціальному обслуговуванні, ОСОБА_1 проживає у будинку тещі ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 разом з донькою ОСОБА_3 . Дана сім`я перебуває на обліку сімей, які опинились у складних життєвих обставинах у зв`язку з безвідповідальним батьківством. Під час візитів до них було повідомлено про зловживання ОСОБА_1 спиртними напоями та вчинення сімейних конфліктів з тещею. (а.с. 145).

Згідно довідки №56231-2025 від 20.03.2025 року, виданої ВП №2 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області, встановлено, що ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності згідно даних ІПНП не притягувався (а.с. 147).

Згідно характеристики на ОСОБА_1 , виданої 21.07.2025 року №14/01.07-16 встановлено, що ОСОБА_1 зарекомендував себе з позитивної сторони, скарг зі сторони сусідів на дії ОСОБА_1 не надходило, громадський порядок останній не порушував (а.с. 172).

Відповідно до листа Радивилівського професійного ліцею №670 від 25.09.2025 року встановлено, що батько ОСОБА_3 цікавиться навчальними досягненнями доньки. На даний момент батько учениці працює на ТзОВ «Щедра Нива» підсобним робітником, тому має змогу забезпечувати доньку усім необхідним для здобуття освіти. Крім батька ОСОБА_12 , її навчальним процесом цікавиться бабуся ОСОБА_4 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності з вимогами ст. ст. 150, 155, 180 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов`язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України, мати/батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

У Постанові від 06 травня 2020 року Верховний Суд у справі № 753/2025/19 зазначив, що підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р., ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-ХІІ, передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише у разі наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 6 травня 2020 р. у справі № 641/2867/17-ц., у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/9433/17. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі №686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17.

У даній справі за сукупністю зібраних та проаналізованих доказів не вбачається, що батько втратив інтерес до дитини та самоусунувся від спілкування із нею та від виконання батьківських обов`язків.

У постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 зазначається, що, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Аналогічна позиція висловлена ВС у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18, згідно з якою суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

У постанові ВС від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 також вказується, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Фактичне розірвання сімейних зв`язків, що означає позбавлення дитини її коріння, може бути виправдане лише за виняткових обставин, має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Саме той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (справа «Савіни проти України», рішення від 18 грудня 2008 року).

Оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що представником позивача не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а зібрані докази не доводять безумовне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків.

Аналізуючи викладене вище, суд вважає недоцільним розривати зв`язок дитини з батьком, а тому в задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 164, 166,168, 180-182 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 76, 80, 81, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Органу опіки та піклування Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.11.2025р.

Суддя О.М. Делалова