УХВАЛА

13 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 331/3960/21

провадження № 61-18477св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 травня 2023 року у складі судді Скользнєвої Н. Г. та постанову Запорізького апеляційного суду від 29 листопада

2023 року у складі колегії суддів Бєлки В. Ю., Онищенка Е. А., Трофимової Д. А.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позов мотивовано тим, що з 28 грудня 1991 року сторони перебували зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі подружжя набуло у власність: нежитлове приміщення ІІІ першого поверху літ. А-2, загальною площею 35,8 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ; 3/20 частин торговельного комплексу літ. А-2, загальною площею 649 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль Renault Megane, 2013 року випуску, VIN номер НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , вартістю 254 050,00 грн. Право власності на вказане нерухоме майно та транспортний засіб зареєстровані за ОСОБА_2

15 травня 2021 року без згоди позивачки відповідач відчужив автомобіль Renault Megane, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_2 .

На підставі викладеного позивачка просила суд у порядку поділу майна подружжя:

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення ІІІ першого поверху літ. А-2, загальною площею 35,8 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/40 частин торговельного комплексу літ. А-2, загальною площею 649 кв. м, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1 ;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частини вартості транспортного засобу Renault Megane, 2013 року випуску, VIN номер НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , у розмірі 127 030,00 грн.

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя рішенням від 09 травня 2023 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 29 листопада 2023 року, позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення ІІІ першого поверху літ. А-2, загальною площею 35,8 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

У порядку поділу спільного майна подружжя визнав за ОСОБА_1 право власності на 3/40 частин торговельного комплексу літ. А-2, загальною площею

649 кв. м, розташованого за адресою : АДРЕСА_1 .

У порядку поділу спільного майна подружжя стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частини вартості транспортного засобу «RENAULT MEGANE», 2013 року випуску, VIN номер НОМЕР_1 , у розмірі 115 644,00 грн.

Стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4 150,00 грн.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що спірне нерухоме майно придбане під час перебування сторін у шлюбі та підлягає поділу між сторонами і в цій частині позов підлягає задоволенню у повному обсязі. При цьому відповідачем не спростовано презумпцію рівності часток у праві спільної сумісної власності подружжя. Визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості транспортного засобу на користь позивачки, суд першої інстанції в цій частині позов задовольнив частково та взяв до уваги копію договору купівлі-продажу транспортного засобу від 15 травня 2021 року, з якого вбачається, що продаж спірного автомобіля здійснено за ціною 231 288,00 грн, а тому задовольнив цю позовну вимогу з урахуванням такої вартості.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

19 грудня 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 травня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 29 листопада 2023 року в указаній справі, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 травня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 29 листопада 2023 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували частину першу статті 60 СК України без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 308/11958/14-ц (провадження

№ 61-22814св18), від 27 вересня 2023 року у справі № 753/125/21 (провадження

№ 61-5187св23) та постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 6-2333цс15.

Заявник вказує, що суди помилково здійснили поділ нерухомого майна, оскільки нежитлове приміщення ІІІ першого поверху літ. А-2, загальною площею 35,8 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та 3/20 частин торговельного комплексу літ. А-2, загальною площею 649 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є одним і тим самим об`єктом нерухомості. Зазначає про порушення судами норм процесуального права та стверджує, що поділ 3/20 частин торговельного комплексу літ. А-2, загальною площею 649 кв. м неможливий без інших співвласників, які не були залучені до розгляду справи. Вказує, що на підтвердження своїх доводів про будівництво нежитлового приміщення ІІІ першого поверху літ. А-2, загальною площею 35,8 кв. м за власні кошти відповідач заявлялося клопотання про витребування доказів про його доходи, яке задоволено судом першої інстанції, проте ці докази не досліджувалися під час розгляду справи. Суди не звернули до уваги, що нежитлове приміщення ІІІ першого поверху літ. А-2, загальною площею 35,8 кв. м обтяжено іпотекою, обтяження до цього часу не припинено, а тому, на переконання заявника, до складу спільного майна подружжя має входити також і майновий обов`язок відповідача.

Провадження у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 15 січня 2024 року відкрив касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Підставами відкриття касаційного провадження є пункти 1, 4 частини другої статті

389 ЦПК України.

У лютому 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Доводи відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 вказує на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши касаційні скарги та додані до них матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження, оскільки касаційні скарги подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини

і громадянина захищаються судом. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури

у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та справах з ціною позову,

що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти дотриманню розумного строку розгляду справи, а також визначеності й стабільності у цивільних правовідносинах.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна

дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 01 січня 2023 року установлено в розмірі (на час подання касаційної скарги) - 2 684,00 грн.

Предметом спору у цій справі є вимоги про визнання права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, визнання права власності на 3/40 частин торговельного комплексу, стягнення грошової компенсації 1/2 частини вартості транспортного засобу у розмірі 127 030,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається, зокрема, у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у цій справі становить 127 030,00 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 х 250 = 671 000,00).

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.

Тому відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України справа не підлягає касаційному оскарженню.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України заявником у касаційній скарзі не наведено.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно

до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно

до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (пункт 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року)).

Відповідно до статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо: 1) після відкриття касаційного провадження особа, яка подала касаційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги; 2) після відкриття касаційного провадження виявилося, що касаційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати; 3) після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося; 4) після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом; 5) після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19) сформулювала правову позицію, згідно з якою, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, то касаційне провадження у справі належить закрити.

Вказана правова позиція підлягає застосуванню до процесуальних правовідносин, що виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

Верховний Суд також зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України», заява № 24402/02).

Право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних передумов щодо доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

З огляду на те, що Верховний Суд ухвалою від 15 січня 2024 року відкрив касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, і наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовано, а судом не встановлено, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 травня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 29 листопада

2023 року підлягає закриттю.

Аналогічний висновок викладено в ухвалах Верховного Суду від 06 березня 2025 року у справі № 203/1012/23 (провадження № 61-18396св23), від 01 липня 2025 року у справі № 642/3965/20 (провадження № 61-15891св23).

Керуючись статтями 394, 396, 400 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Закрити касаційне провадження у справі № 758/1887/23 за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 травня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 29 листопада

2023 року.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська