АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року

м. Чернівці

справа № 716/1571/25

провадження № 22-ц/822/992/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Одинака О. О.

суддів: Кулянди М. І., Перепелюк І. Б.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Департамент патрульної поліції, Головне управління казначейської служби України у Київській області

апеляційна скарга Департаменту патрульної поліції, в інтересах якого діє Маланчук Микола Володимирович, на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 06 жовтня 2025 року

головуюча в суді першої інстанції суддя Пухарєва О. В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про стягнення моральної шкоди.

Просив суд стягнути з Держави Україна через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на свою користь 20 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 25 квітня 2025 року поліцейськими Управління патрульної поліції в Чернівецькій області капралами поліції Ткачуком Д. С. та Кіктєм Т. В. винесено три постанови за порушення правил дорожнього руху, за що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП, частиною 10 статті 121 КУпАП, частиною 2 статті 122 КУпАП та накладено адміністративні стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень, 510 гривень, 510 гривень.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14 липня 2025 року у справі №716/818/25 позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано постанови про накладення адміністративного стягнення у справах про адміністративні правопорушення за частиною 1 статті 126 КУпАП, частиною 10 статті 121 КУпАП, частиною 2 статті 122 КУпАП та провадження у справах про адміністративні правопорушення закрито.

Вказує, що у результаті незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, йому була заподіяна моральна шкода, яке: полягали в переживаннях щодо приниження його честі та гідності, ігнорування інспектором будь-яких намагань позивача скористатися правами особи, що притягається до адміністративної відповідальності, необхідністю нести витрати на правничу допомогу.

Зазначає, що перебуваючи в статусі «правопорушника» відчував постійну напругу та пригнічений нервовий стан, зазнав моральних та душевних страждань, розмір яких він оцінює в 20 000 гривень.

Короткий зміст судового рішення першої інстанції

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 06 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 5000 гривень в рахунок компенсації моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що внаслідок протиправних дій інспекторів Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, які проявилися у незаконному притягненні позивача до адміністративної відповідальності, який будучи впевненим у тому, що не вчиняв адміністративного правопорушення, у зв`язку з притягненням його до адміністративної відповідальності зазнав психологічного напруження, переживань, розчарувань, був змушений доводити свою невинуватість в судовому порядку, витрачаючи на це свій час та кошти, у зв`язку з чим зазнавав незручностей, що свідчить про завдання йому моральної шкоди.

Оскільки провадження у справах про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закриті судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що саме внаслідок неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності (на підставі скасованих вподальшому постанов інспекторів ДПП) за адміністративні правопорушення, які ОСОБА_1 не вчиняв, позивачу завдано моральну шкоду.

Враховуючи обставини справи, характер та обсяг моральних страждань позивача, яких він зазнав внаслідок неправомірного притягнення його до адміністративної відповідальності за трьома постановами, винесеними поліцейськими патрульної поліції, виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості та пропорційності, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 5000 гривень, що буде співмірним із тривалістю порушень прав позивача та характером завданої йому немайнової шкоди. Стягнення моральної шкоди у такому розмірі не є надмірним, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільного інтересу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Департамент патрульної поліції просить рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 06 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Департамент патрульної поліції посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Вказує, що позивач у своїх поясненнях обмежився загальними твердженнями про «психологічний дискомфорт» та «переживання», не надавши жодних конкретних доказів, а саме: медичних довідок про погіршення стану здоров?я внаслідок стресу; свідчень близьких про зміну поведінки чи емоційного стану; документів про звернення за психологічною допомогою; доказів порушення звичного способу життя чи професійної діяльності, тощо.

Суд першої інстанції не зазначив, на підставі яких конкретних доказів було визначено розмір моральної шкоди у сумі 5 000 гривень. У рішенні відсутня мотивація щодо критеріїв оцінки тяжкості страждань позивача та відповідності заявленої суми фактично завданій шкоді.

Суд не встановив і не обґрунтував наявність прямого причинно-наслідкового зв?язку між винесенням постанов про адміністративні правопорушення від 25 квітня 2025 року та можливими моральними стражданнями позивача. Між цими подіями та скасуванням постанов від 14 липня 2025 року минув період майже 3 місяці, протягом якого позивач не зазнав жодних реальних правових обмежень. У даній справі постанови не передбачали: арешту чи обмеження особистої свободи, позбавлення водійських прав, обов?язкових робіт чи інших видів стягнення, що могли б істотно вплинути на особисте життя позивача. Причинно-наслідковий зв?язок між діями та шкодою повинен бути безпосереднім, а не віддаленим результатом інших обставин.

Зазначає, що сам факт закриття Заставнівським районним судом Чернівецької області справи про адміністративне правопорушення відносно позивача у справі №716/818/25 не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності інспекторів управління патрульної поліції та не тягне наслідків цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що діями поліцейських, як посадових осіб позивачу заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню.

Вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки неналежно оцінив надані по справі докази, проігнорувавши факт того, що відповідач повністю дотримався процедури розгляду справи відносно позивача, належним чином оцінивши докази прийняв рішення, на підставі, у спосіб та в межах повноважень, визначених чинним законодавством.

Узагальнені доводи інших учасників справи

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу вказує на те, що доводи апеляційної скарги про те, що суд не обґрунтував визначений розмір шкоди у 5000 гривень, не відповідають дійсності, оскільки судом першої інстанції було врахувано «характер правопорушення, глибину та тривалість душевних страждань позивача, час та зусилля, які були ним витрачені для відновлення свого порушеного права». Суд взяв до уваги тривалість порушення (майже три місяці) та той факт, що позивач був змушений оскаржувати три окремі незаконні постанови.

Враховуючи наведене, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Головне управління казначейської служби України у Київській області у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відсутні правові підстави для їх задоволення. Позивачем не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні.

З огляду на викладене, вважає, що мотиви позову обґрунтовуються та зводяться до загальних фраз і не підкріплюються жодними доказами.

Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Згідно постанови серії ЕНА №4583556 від 25 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень.

Згідно постанови серії ЕНА №4583694 від 25 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень.

Згідно постанови серії ЕНА №4583613 від 25 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 10 статті 121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14 липня 2025 року у справі №716/818/25), яке набрало законної сили 25 липня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано постанову серії ЕНА №4583556 від 25 квітня 2025 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Скасовано постанову серії ЕНА №4583694 від 25 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Скасовано постанову серії ЕНА №4583613 від 25 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 10 статті 121 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

В мотивувальній частині рішення в адміністративній справі № 716/818/25 суд дійшов висновку, що не доведеним є факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень, за які його притягнуто до адміністративної відповідальності та в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 126 КУпАП, частиною 10 статті 121 КУпАп, частиною 2 статті 122 КУпАП.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам з огляду на наступне.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Статтями 19, 56 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

За обставинами цієї справи позивач під слідством чи судом не перебував, постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП, частиною 10 статті 121 КУпАП, частиною 2 статті 122 КУпАП у виді штрафу ( а не арешту чи виправних робіт) були складені в день фіксації події, відповідно шкоди позивачу заподіяно внаслідок здійснення щодо нього адміністративного провадження, тому норма частини першої статті 1176 ЦК України, не підлягає до застосування.

А відтак, відповідно до частини шостої статті 1176 ЦК України відшкодування шкоди у даному випадку має відбуватись, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами, що врегульовано статтями 1173, 1174 ЦК України.

Вказані висновки відповідають правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24), постанові Верховного Суду від 12 березня 2025 року у справі №569/10289/23 (провадження №61-3648св24).

Статті 1173 та 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.

На відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статті 1173, 1174 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є одночасна наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Аналогічний висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 та вони відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24).

Отже, ключовою умовою відповідальності держави у даних правовідносинах є не доведення вини (умислу чи необережності) конкретного інспектора, а сам факт завдання шкоди внаслідок протиправних (незаконних) рішень чи дій.

У справі, що переглядається, протиправність рішень посадових осіб ДПП була встановлена рішенням Заставнівського районного суду від 14 липня 2025 року у справі №716/818/25, яке набрало законної сили. У вказаному рішенні суд, дослідивши надані відеодокази, встановив, що позивач виконав вимогу та пред?явив посвідчення водія, поліцейський не здійснив жодних дій для встановлення зросту дитини, а доказів не увімкнення аварійної сигналізації надано не було, при цьому на відео було чути її характерний звук. Це свідчить що у діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

За таких обставини, суд першої інстанції дійшов правильно висновку про наявність підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди.

Відповідно до висновків, викладені у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

Відповідно до висновків, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15 (провадження № 14-298цс18) зазначено, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, потрібні для відновлення попереднього стану. Водночас суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Наявність заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Порушення прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine).

Отже, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про завдання моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При вирішенні таких спорів слід виходити з того, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Отже, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Довід апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не довів факт заподіяння йому моральної шкоди є безпідставним з огляду на наступне.

У постанові Верховного Суду від 22 травня 2024 року справі №757/30529/22 зазначено, що «у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування ЄСПЛ виходить із презумпції спричинення моральної шкоди позивачу відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію. У контексті визнання ЄСПЛ існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди прикладом може слугувати, зокрема, рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Svanov v. Ukraine), заява № 40450/04, де ЄСПЛ послався на своє рішення від 15 січня 2009 року у справі «Бурдов проти Росії» (№ 2) (Burdov v. Russia (no. 2), заява № 33509/04, у якому зазначив таке: «Існує обґрунтована й водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди».

За обставин цієї справи презумпцію завданої моральної шкоди позивачу, відповідач не спростував.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не встановив і не обґрунтував наявність прямого причинно-наслідкового зв?язку між винесенням постанов про адміністративні правопорушення та можливими моральними стражданнями позивача є помилковим, оскільки протиправне притягнення позивача до адміністративної відповідальності (причина) безпосередньо призвело до того, що позивач був змушений перебував у стані стресу та правової невизначеності, що і становить сукупність моральних страждань (наслідок).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції враховував характер правопорушення, глибину та тривалість душевних страждань позивача, час та зусилля, які були ним витрачені для відновлення свого порушеного права. Зокрема, суд взяв до уваги, що позивача було незаконного притягнуто до адміністративної відповідальності посадовими особами державного органу, в той час, коли такий орган та його посадові особи, в першу чергу, зобов`язані гарантувати дотримання конституційних принципів захисту прав людини і громадянина, не допускати порушення таких прав. З дня притягнення позивача до адміністративної відповідальності і до дня ухвалення судом рішення про та закриття проваджень у справах про адміністративні правопорушення, пройшло майже три місяці. Все це, безумовно, призвело до зміни звичного укладу його життя, необхідності докладання додаткових зусиль для поновлення своїх прав, що, на думку суду, викликало у позивача відповідний психоемоційний дискомфорт, спричинило душевні переживання.

Оцінивши рівень моральних страждань позивача, які останній зазнав внаслідок неправомірного притягнення його до адміністративної відповідальності за трьома постановами, винесеними працівниками патрульної поліції, апеляційний суд приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування у сумі 5 000 гривень відповідає принципам розумності, справедливості та виваженості, є пропорційним до розміру заподіяних ОСОБА_1 душевних страждань.

Довід апеляційної скарги про те, що у рішенні суду першої інстанції відсутня мотивація щодо критеріїв оцінки тяжкості страждань позивача та відповідності заявленої суми фактично завданій шкоді, не заслуговують на увагу, оскільки при визначенні розміру суд першої інстанції, відповідно до статті 23 ЦК України, врахував характер правопорушення, глибину та тривалість душевних страждань позивача, час та зусилля, які були ним витрачені для відновлення свого порушеного права. Судом взято до уваги тривалість порушення (майже три місяці) та той факт, що позивач був змушений оскаржувати три окремі незаконні постанови.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а отже й не дають підстав вважати порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права під час ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 06 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 20 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач Олександр ОДИНАК

Судді : Мирослава КУЛЯНДА

Ірина ПЕРЕПЕЛЮК