головуючий у суді І інстанції Вовк С.В.
провадження № 22-ц/824/1011/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Офісу Генерального прокурора, Національної поліції України на рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Офісу Генерального прокурора про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Національної поліції України, Офісу Генерального прокурора, у якому просив суд: стягнути з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів матеріальну шкоду у розмірі 973 200 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 29 березня 2019 року ОСОБА_1 затримано у порядку статті 208 КПК України слідчим ГУ НП в Київській області у кримінальному провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 255, частини 4 статті 28 частини 5 статті 191, частини 4 статті 28 частини 2 статті 364, частини 4 статті 28 частини 3 статті 209 КК України, № 0000360 від 29 січня 2014 року.

29 березня 2018 року прокурором Київської області Чібісовим Д.О. оголошено ОСОБА_1 про підозру у вчинені кримінальних правопорушень передбачених частиною 1 статті 255, частини 4 статті 28 частини 5 статті 191, частини 4 статті 28 частини 2 статті 364, частини 4 статті 28 частини 3 статті 209 КК України.

30 березня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва Сидоров Є.В. ухвалив ухвалу про застосування відносно ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000360. Визначено розмір застави у розмірі 881 000 грн (справа № 761/11474/18; провадження № 1-кс/761/7896/2018).

02 квітня 2018 року заставодавцями ОСОБА_2 , Славяніним М.О. , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 внесено заставу разом у сумі 881 000 грн.

02 квітня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з-під варти.

20 березня 2019 року кримінальне провадження № 0000360 закрито постановою прокурора Генеральної прокуратури згідно з пунктом 3 частини 1 статті 294 КПК України.

До участі у провадженні у якості захисників ОСОБА_1 були залучені адвокат Баховський М.М. за договором, адвокат Славянін М.О. за договором, адвокат Чумак В.В. за договором, які надавали правову допомогу з дня затримання 29 березня 2018 року до дня закриття кримінального провадження 20 березня 2019 року.

За надання правової допомоги адвокату Баховському М.М. сплачено 606 000 грн, адвокату Славяніну М.О. 232 200 грн, адвокату Чумаку В.В. 135 000 грн, разом 973 200 грн.

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Офісу Генерального прокурора в якій просив в порядку та спосіб передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», визначити розмір майнової шкоди, завданої ОСОБА_1 незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури у сумі 973 876 грн 90 коп., відшкодування якої здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

У відповідь на заяву позивач отримав лист від 02 березня 2020 року згідно зі змістом якого Офіс Генерального прокурора не визначив розмір майнової шкоди.

Таким чином завдана шкода підлягає стягненню у порядку цивільного судочинства.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року задоволено позов ОСОБА_1 .

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 973 200 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що кримінальне провадження відносно позивача закрито з реабілітуючих обставин, що підтверджує незаконність дій органів досудового розслідування, позивачем доведено розмір понесених ним витрат на правову допомогу у межах кримінального провадження, а заявлені витрати є співмірними зі складністю справи.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Офіс Генерального прокурора подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що договором про надання правової допомоги від 29 березня 2018 року, укладеним між ОСОБА_1 та адвокатом Баховським М.М., предметом якого є надання правової допомоги у межах кримінального провадження № 0000360, не визначена вартість надання послуг, а визначена лише в акті приймання-передачі від 20 березня 2019 року, в якому не зазначено дату договору, якого стосується вказаний акт та з якого неможливо встановити, які конкретно види адвокатських послуг були надані, в який період часу вони надавались та у якому обсязі.

Вказує, що надані суду докази: договір від 29 березня 2018 року; акт від 20 березня 2019 року; квитанція № 99 від 20 березня 2019 року - як кожен окремо, так і в своїй сукупності не є належними та достатніми для підтвердження реальності, розумності, доцільності витрат понесених ОСОБА_1 на правову допомогу адвоката Баховського М.М.

На думку скаржника, витрати на правничу допомогу Баховському М.М. у розмірі 606 000 грн є неспівмірними, необґрунтованими та такими, що підлягають істотному зменшенню.

У договорі про надання правової допомоги, укладеному між ОСОБА_1 та адвокатом Славяніним М.О., вартість послуг сторонами також не визначалась.

Представником позивача долучено акт приймання-передачі від 20 березня 2019 року , згідно з яким сторони узгодили повне виконання адвокатом своїх зобов`язань згідно з договором про надання правової допомоги в кримінальному провадженні № 0000360 від 29 січня 2014 року.

Так, договором (угодою) про надання правової допомоги вартість надання послуг не визначена, а визначена лише в акті приймання-передачі від 20 березня 2019 року, в якому не зазначено договору, якого стосується вказаний акт та з якого не можливо встановити, які конкретно види адвокатських послуг були надані, в який період часу вони надавались та в якому обсязі.

Зазначає, що витрати на правничу допомогу Славяніну М.О. у розмірі 232 200 грн є неспівмірними, необгрунтованими та такими, що підлягають істотному зменшенню.

У договорі про надання правової допомоги, укладеному між ОСОБА_1 та адвокатом Чумаком В.В., вартість послуг сторонами також не визначалась.

На думку скаржника, витрати на правничу допомогу Чумака В.В. у розмірі 135 000 грн є неспівмірними, необгрунтованими та такими, що підлягають істотному зменшенню.

Вказує, що подані позивачем документи не містять повної інформації, скільки роботи було виконано адвокатами.

Також звертає увагу апеляційного суду на те, що ОСОБА_1 уклав угоди про надання правової допомоги з трьома адвокатами, період дії угод співпадає в часі. При цьому, з наданих доказів не зрозуміло, який вид робіт виконував кожен з цих адвокатів під час здійснення захисту (зокрема, чому вартість надання послуг за 1 годину складає як 6 000 тисяч грн, так і 2 700 грн), а тому є необґрунтованою співмірність витрат, пов`язаних з наданням юридичної допомоги, і внаслідок цього не доведено розміру шкоди, заявленої в позові.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Національна поліція України подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин.

Посилається на те, що відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави.

Наголошує на тому, що Держава України як окремий відповідач, до закінчення судового розгляду залучена так і не була, а суд першої інстанції задовольнив позов до неналежних відповідачів у справі, в якій належний відповідач позивачем залучений не був, що є грубим порушенням норм процесуального права, у тому числі в частині неврахуванням висновків Верховного Суду.

Апелянт вважає, що позивач повинен був звернутись до належного відповідача, яким є: Держава Україна в особі Національної поліції України та Держава Україна в особі Офісу Генерального прокурора, чого позивачем здійснено не було.

Зазначає, що позивач у позовній заяві вказує, що загалом йому було надано правову допомогу у розмірі 973 200 грн, з яких Баховському М.М. було сплачено за надання правової допомоги 606 000 грн, Славяніну М.О. сплачено за надання правової допомоги 232 200 грн, Чумаку В.В. сплачено за надання правової допомоги 135 000 грн.

Однак, ордер на надання правової допомоги підписаний між ОСОБА_1 та Баховським М.М. не містить відомостей на підставі якого договору (угоди) його складено, а також не зазначено назву органу, в якому надається правова допомога, а отже не можливо встановити чи дійсно надавались адвокатські послуги Баховським М.М. безпосередньо для ОСОБА_1 , що свідчить про неналежніcть та недопустимість цього доказу в цій справі.

Зазначає, що договорами про надання правової допомоги адвокатами вартість надання послуг не визначена, ця сума визначена лише в актах приймання-передачі від 20 березня 2019 року, однак у цих актах не зазначено дату та номер договору, а також не зазначено види адвокатських послуг та в який період часу вони надавались, що також свідчить про неналежність та недопустимість даного доказу в цій справі.

Договори про надання правової допомоги як окремо так і в їх сукупності, не підтверджують понесення позивачем витрат на правову допомогу в заявленому розмірі, відтак судом першої інстанції не надано належної оцінки вказаним доказам та неповно з`ясовано обставини справи, що призвело до ухвалення судом першої інстанції незаконного та необгрунтованого рішення.

Суд першої інстанції, стягуючи з Державного бюджету України на користь позивача грошові кошти у розмірі 973 200 грн як гонорар за здійснення адвокатами правової допомоги, не взяв до уваги, що угодами про надання правової допомоги взагалі не визначено порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення.

Одночасно зміст вказаних угод (форма їх викладу) не може свідчити про безумовну домовленість сторін про порядок обчислення гонорару та порядок його сплати.

Звертає увагу, що твердження суду першої інстанції про відсутність доказів наданих відповідачами на зменшення вказаної суми витрат на правову допомогу є безпідставним та необґрунтованим, оскільки позивачем взагалі не доведено належними та допустимими доказами понесення ним витрат на правову допомогу в такому обсязі та розмірі.

Представник Національної поліції України - Невгад Я.В. у судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги. Прокурор Овчаренко О.З. у судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги. ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про таке.

З матеріалів справи вбачається, що Слідчим управлінням Головного управління національної поліції в Київській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000360 від 29 січня 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 255, частиною 4 статті 28 і частиною 5 статті 191, частиною 4 статті 28 і частиною 2 статті 364, частиною 4 статті 28 і частиною 3 статті 209 КК України, про підозру у вчиненні яких 29 березня 2018 року повідомлено ОСОБА_1 (а.с. 11-63 т. 1).

29 березня 2018 року ОСОБА_1 був затриманий у порядку статті 208 КПК України як особа, яка підозрюється у вчиненні злочинів у кримінальному провадженні № 0000360 (а.с. 71-76 т. 1).

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30 березня 2018 року у справі № 761/11474/18 відносно ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб та альтернативний захід - заставу у розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму, передбачених КПК України, що становить 881 000 грн (а.с. 88-95 т. 1).

02 квітня 2018 року за ОСОБА_1 сплачено заставу у визначеному ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30 березня 2018 року розмірі та звільнено з-під варти (а.с. 65 т. 1).

Постановою заступника начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Генеральної прокуратури України від 20 березня 2019 року закрито кримінальне провадження № 0000360 від 29 січня 2014 року у частині підозри ОСОБА_1 у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливості їх отримати (а.с. 66-70 т. 1).

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди.

Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (стаття 1 указаного Закону) (далі - Закон № 266/94-ВР).

Закон № 266/94-ВР пов`язує виникнення у конкретного реабілітованого громадянина права на відшкодування шкоди зі складним юридичним складом, яке включає в себе підстави виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умовами виникнення права на його відшкодування.

Пунктом 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі - Положення), право на відшкодування виникає лише в разі повної реабілітації особи.

Така судова практика є незмінною, про що зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 522/2493/18 (провадження № 14-195цс21).

Реабілітуючі підстави, на відміну від нереабілітуючих, для застосування Закону пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочину.

До реабілітуючих належать лише три підстави: відсутність події кримінального правопорушення; відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою заступника начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Генеральної прокуратури України від 20 березня 2019 року закрито кримінальне провадження № 0000360 від 29 січня 2014 року у частині підозри ОСОБА_1 у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливості їх отримати.

Пунктом 2 статті 2 Закону № 266/94-ВР визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до пункту 4 статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Згідно з пунктом 10 Положення до цих сум відносяться суми, сплачені громадянином адвокатському об`єднанню (адвокату), за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним у рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Указані висновки відповідають висновкам, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У своєму позові ОСОБА_1 просив стягнути на свою користь 973 200 грн витрат на правову допомогу, які складаються із: 606 000 грн за правову допомогу адвоката Баховського М.М., 232 200 грн за правову допомогу адвоката Славяніна М.О., 135 000 грн за правову допомогу адвоката Чумака В.В.

На підтвердження витрат на правову допомогу, надану адвокатом Баховським М.М. позивачем надано:

договір про надання правової допомоги від 29 березня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Баховським М.М., предметом якого є надання правової допомоги, пов`язаної із кримінальним провадженням № 0000360 від 29 січня 2014 року (а.с. 78 т. 1);

акт приймання-передачі від 20 березня 2019 року (а.с. 81 т. 1);

квитанція до прибуткового касового ордеру № 99 від 20 березня 2019 року (а.с. 84 т. 1).

Відповідно до пункту 3.2 договору про надання правової допомоги від 29 березня 2018 року довіритель зобов`язаний здійснити виплату адвокату гонорару за надання юридичних послуг.

Пунктом 4.1 договору визначено, що правова допомога надається за домовленістю.

Відповідно до акта приймання-передачі від 20 березня 2019 року, підписаного ОСОБА_1 та адвокатом Баховським М.М., сторони узгодили повне виконання адвокатом своїх зобов`язань згідно з договором про надання правової допомоги в кримінальному провадженні № 0000360.

Пунктами 2, 3 акта визначено, що сторони узгодили ціну 1 години правової допомоги у сумі 6 000 грн.

Адвокат Баховський М.М. передав, а ОСОБА_1 прийняв наступну правову допомогу надану адвокатом:

участь у слідчих діях 36 годин;

участь у судових засіданнях 15 годин;

підготовка клопотань, скарг, апеляційних скарг, заяв, збирання доказів захисту 50 годин;

разом 101 годин.

До сплати 101 x 6 000 = 606 000 грн.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру № 99 від 20 березня 2019 року ОСОБА_1 сплатив адвокату Баховському М.М. згідно з договором про надання правової допомоги та актом приймання-передачі від 20 березня 2019 року 606 000 грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу, надану адвокатом Славяніним М.О. позивачем надано:

договір про надання правової допомоги від 29 березня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Славяніним М.О., предметом якого є надання правової допомоги, пов`язаної із кримінальним провадженням № 0000360 від 29 січня 2014 року (а.с. 79 т. 1);

акт приймання-передачі від 20 березня 2019 року (а.с. 83 т. 1);

квитанція до прибуткового касового ордеру № 99 від 20 березня 2019 року (а.с. 85 т. 1).

Відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 29 березня 2018 року підзахисний зобов`язаний здійснити виплату адвокату гонорару відповідно до умов договору. Гонорар адвоката за договором складає за домовленістю.

Відповідно до акта приймання-передачі від 20 березня 2019 року, підписаного ОСОБА_1 та адвокатом Славяніним М.О., сторони узгодили повне виконання адвокатом своїх зобов`язань згідно з договором про надання правової допомоги в кримінальному провадженні № 0000360.

Пунктами 2, 3 акта визначено, що сторони узгодили ціну 1 години правової допомоги у сумі 2 700 грн.

Адвокат Славянін М.О. передав, а ОСОБА_1 прийняв наступну правову допомогу надану адвокатом:

участь у слідчих діях 36 годин;

участь у судових засіданнях 10 годин;

підготовка клопотань, скарг, апеляційних скарг, заяв, збирання доказів захисту 40 годин;

разом 86 годин.

До сплати 86 х 2 700 = 232 200 грн.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру № 01 від 20 березня 2019 року ОСОБА_1 сплатив адвокату Славяніну М.О. згідно з договором про надання правової допомоги та актом приймання-передачі від 20 березня 2019 року 232 200 грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу, надану адвокатом Чумаком В.В. позивачем надано:

договір про надання правової допомоги від 24 січня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Чумаком В.В. (а.с. 96-98 т. 1);

акт приймання-передачі від 20 березня 2019 року (а.с. 82 т. 1);

квитанція до прибуткового касового ордеру № 99 від 20 березня 2019 року (а.с. 86 т. 1).

Відповідно до пункту 4.1 договору про надання правової допомоги від 24 січня 2018 року порядок та розміри оплати послуг адвоката визначаються сторонами за домовленістю.

Відповідно до акта приймання-передачі від 20 березня 2019 року, підписаного ОСОБА_1 та адвокатом Чумаком В.В., сторони узгодили повне виконання адвокатом своїх зобов`язань згідно з договором про надання правової допомоги в кримінальному провадженні № 0000360.

Пунктами 2, 3 акта визначено, що сторони узгодили ціну 1 години правової допомоги у сумі 2 700 грн.

Адвокат Чумак В.В. передав, а ОСОБА_1 прийняв наступну правову допомогу надану адвокатом:

участь у слідчих діях 28 годин;

участь у судових засіданнях 7 годин;

підготовка клопотань, скарг, апеляційних скарг, заяв, збирання доказів захисту 15 годин;

разом 86 годин.

До сплати 50 х 2 700 = 135 200 грн.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру № 1 від 20 березня 2019 року ОСОБА_1 сплатив адвокату Чумаку В.В. згідно з договором про надання правової допомоги та актом приймання-передачі від 20 березня 2019 року 135 200 грн.

Умовами указаних договорів, укладених позивачем з адвокатами Баховським М.М., Славяніним М.О. , Чумаком В.В. , не визначено перелік послуг адвокатів, які надаються; їх вартість та порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), порядок його сплати.

Ціна договору про надання правової допомоги є істотною умовою договору про надання правової допомоги та має бути визначена під час його укладення, а не під час підписання акта приймання-передачі робіт, який складається вже після надання таких послуг.

Натомість, ціна однієї години роботи адвоката визначена у пункті 2 актів приймання-передачі, підписаних позивачем та адвокатами.

Так, дійсно такі акти є документами, які складаються за результатом надання послуг щодо правової допомоги для підтвердження їх обсягу та вартості.

Разом з тим, відсутня пряма заборона на визначення вартості послуг адвокатів іншим шляхом, апеляційний суд вважає, що головне щоб сторони узгодили вартість послуг адвокатів.

Таким чином, ОСОБА_1 та адвокати Баховський М.М., Славянін М.О., Чумак В.В. узгодили вартість 1 години послуг адвокатів щодо правової допомоги у межах кримінального провадженням № 0000360 від 29 січня 2014 року, а саме:

вартість 1 години правової допомоги Баховського М.М. - 6 000 грн;

вартість 1 години правової допомоги Славяніна М.О. - 2 700 грн;

вартість 1 години правової допомоги Чумака В.В. - 2 700 грн.

Однак, в актах приймання-передачі зазначено загальне формулювання про те, що адвокатами здійснювалася підготовка клопотань, скарг, апеляційних скарг, заяв, збирання доказів, однак які конкретно клопотання, скарги та заяви були підготовлені адвокатами - не зазначено.

Також позивачем не надано доказів кількості та тривалості судових засідань, у яких за його доводами брали участь його захисники, клопотання про витребування матеріалів кримінального провадження № 0000360 позивачем заявлене не було, а матеріали цивільної справи таких відомостей не містять.

Докази того, що кримінальне провадження № 0000360 розглядалося судом відсутні, заявлена в актах кількість судових засідань не конкретизована, а також не підтверджена участь захисників позивача у таких судових засіданнях.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що наявні у матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Разом із тим, з наявної у матеріалах справи копії повідомлення про підозру ОСОБА_1 у межах кримінального провадження № 0000360 вбачається, що повідомлення про підозру вручене позивачу у присутності адвокатів Баховського М.М., Славяніна М.О., що підтверджується їх розпискою, тривалість здійснення вказаної процесуальної дії не визначена (а.с. 64 т. 1).

З протоколу затримання у порядку статті 208 КПК України у межах кримінального провадження № 0000360 від 29 січня 2014 року вбачається, що затримання ОСОБА_1 здійснювалося у присутності адвокатів Баховського М.М., Славяніна М.О., Чумака В.В., які зазначили у ньому свої зауваження до протоколу, тривалість здійснення вказаної процесуальної дії не визначена (а.с. 74-75 т. 1).

На підставі зазначеного, враховуючи, що

ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством, що відповідно до статті 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування суми, сплаченої позивачем у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги,

матеріалами справи підтверджується присутність захисників ОСОБА_1 - адвокатів Баховського М.М. , Славяніна М.О., Чумака В.В. при здійсненні процесуальних дій щодо вручення йому повідомлення та його затримання у межах кримінального провадження № 0000360,

тривалість здійснення вказаних процесуальних дій у процесуальних документах не визначена та позивачем у позовній заяві не зазначена,

апеляційний суд, виходячи із досвіду та судової практики щодо тривалості вказаних процесуальних дій, вважає за можливе самостійно визначити розмір витрат позивача на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню, у розмірі 20 100 грн та розраховуються таким чином:

правової допомоги Баховського М.М. , Славяніна М.О. при врученні ОСОБА_1 повідомлення про підозру(за 1 годину) - 6 000 грн + 2 700 грн;

правової допомоги Баховського М.М. , Славяніна М.О. , Чумака В.В. при затриманні ОСОБА_1 (за 1 годину) - 6 000 грн + 2 700 грн+ 2 700 грн;

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо доводів апеляційної скарги Національної поліції України про те, що Держава України як окремий відповідач, до закінчення судового розгляду залучена так і не була, а суд першої інстанції задовольнив позов до неналежних відповідачів у справі, апеляційний суд враховує таке.

З огляду на припис статті 56 Конституції України шкоду, завдану органом державної влади чи його посадовими і службовими особами, відшкодовує саме держава.

За змістом 2 другої статті 2 ЦК України одним із учасників цивільних відносин є держава Україна. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). За змістом статті 173 ЦК України, яка має назву «Представники держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад», у випадках і в порядку, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, від імені держави за спеціальними дорученнями можуть виступати органи державної влади.

Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц).

Органи державної влади є частиною апарату держави, виконують виключно її завдання та функції, представляють державу у правовідносинах, для участі в яких наділені відповідними повноваженнями та належними державі матеріальними засобами, зокрема і коштами.

Враховуючи викладене, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неналежність відповідачів, оскільки у цій справі держава бере участь у справі як сторона через її відповідні органи, наділені повноваженнями саме у спірних правовідносинах: Офіс Генерального прокурора та Національну поліцію України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 20 100 грн.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а апеляційний суд частково задовольнив апеляційний скарги відповідачів, Офісу Генерального прокурора таНаціональній поліції України підлягає до компенсації судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 14 568 грн 80 коп. у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Національної поліції України задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Позов ОСОБА_1 до Національної поліції України, Офісу Генерального прокурора про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури - задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 20 100 грн. В іншій частині вимог відмовити.

Компенсувати Офісу Генерального прокурора за рахунок держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 14 568 грн 80 коп. у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Компенсувати Національній поліції України за рахунок держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 14 568 грн 80 коп. у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 10 листопада 2025 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська