Справа № 276/592/25
Провадження по справі №2/276/384/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року селище Хорошів

Хорошівський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Збаражського А.М., за участю:

секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.,

представника позивача адвоката Трофімова А.В.,

представника відповідача - адвоката Чайковської Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просить: виділити в особисту власність відповідача автомобіль марки VOLKSWAGEN TOURAN, НОМЕР_1 , 2009 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 , стягнути з відповідача грошову компенсацію, замість частки позивача у праві спільної сумісної власності, у розмірі 71 056,81 грн. та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Позовну заяву позивач мотивує тим, що за час шлюбу з відповідачем 17.08.2022 року було придбано автомобіль марки VOLKSWAGEN TOURAN, НОМЕР_1 , 2009 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 . Шлюб між сторонами 19.11.2024 був розірваний за рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області (справа №276/2365/24). Позивач не має водійського посвідчення та за спільною домовленістю автомобіль залишився у відповідача, яка мала компенсувати половину його дійсної вартості, однак, наразі відмовляється це робити, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 16.04.2025 року відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом до суду.

Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 19.05.2025 призначено судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: яка ринкова вартість транспортного засобу - автомобілю марки VOLKSWAGEN TOURAN, НОМЕР_1 , 2009 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на дату виконання експертизи? Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

14.08.2025, у зв`язку з надходженням висновку експерта, провадження у справі судом відновлено та призначено підготовче судове засідання на 03 вересня 2025 року.

03.09.2025 судове засідання за клопотанням представника позивача відкладено на 15.09.2025.

Ухвалою суду від 15.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті на 16.10.2025.

16.10.2025 судове засідання за клопотанням представника відповідача відкладено на 10.11.2025

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечила щодо задоволення позову, однак, просила зменшити розмір витрат, що підлягають стягненню з відповідача за проведення судової експертизи, оскільки ОСОБА_2 теж понесла витрати при огляді транспортного засобу на СТО.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши обставини справи, а також докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

03 червня 2020 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Київ) складено актовий запис №492 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 (а.сп.7).

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , ОСОБА_2 зазначена власником транспортного засобу марки VOLKSWAGEN TOURAN, НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2009 року випуску, дата реєстрації права - 17.06.2022 року (а.сп.8).

Відповідно до висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи №41 від 05.08.2025 року середня ринкова вартість автомобіля марки VOLKSWAGEN TOURAN, НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2009 року випуску станом на час проведення експертизи становить 142113,61 грн (а.сп. 85-91).

За змістом позовної заяви, шлюб між сторонами було розірвано 19.11.2024. Зазначене не спростовується відповідачем.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Судом встановлено, що автомобіль марки VOLKSWAGEN TOURAN, НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2009 року випуску, був придбаний позивачем та відповідачем у період шлюбу. Відповідачем не оспорюється той факт, що спірний автомобіль є їхньою спільною сумісною власністю. Відтак, даний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності сторін та відноситься до неподільних речей.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 2 ст.70СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу),співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).

Позивач просить суд провести поділ спільного майна подружжя саме на підставі статті 364 ЦК України, тобто шляхом присудження йому грошової компенсації за належну йому частку у спільному майні подружжя, так як автомобіль є фізично неподільним.

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України).

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).

Приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. (Відповідні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21), постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі №345/2224/20 (провадження № 61-5915св22). Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду. Такий висновок сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц. Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) виснувала, що частини четверта та п`ята статті 71 СК України не передбачають обов`язкову згоду відповідача на присудження позивачеві грошової компенсації замість частки останнього у праві спільної сумісної власності на майно, а також не передбачають обов`язкове внесення відповідачем на депозитний рахунок суду грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності й отримання компенсації на свою користь просить позивач.

Отже, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

При розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна(аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року № 523/14489/15-ц, від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16-ц (провадження № 14-70цс22), постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 726/1388/16 (провадження № 61-10684св21).

При цьому вказівка у резолютивній частині рішення на те, що спірний об`єкт визнається судом об`єктом спільної сумісної власності, а потім право спільної сумісної власності сторін на цей об`єкт припиняється, створює ситуацію правової невизначеності, оскільки остаточним правовим результатом вирішення спору щодо поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності, відчуженого відповідачем без згоди позивачки, є стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на це майно.

Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що автомобіль марки VOLKSWAGEN TOURAN підлягає виділенню в особисту власність ОСОБА_2 з подальшим стягненням з неї на користь позивача частки вартості транспортного засобу.

Вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно висновку судової транспортно товарознавчої експертизи №41 від 05.08.2025 року середня ринкова вартість автомобіля марки VOLKSWAGEN TOURAN, НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2009 року випуску станом на час проведення експертизи становить 142113,61 грн.

Позивач вжив всіх можливих заходів для доведення дійсної вартості автомобіля та надав суду докази, що підтверджують середньостатистичну ринкову вартість подібного за своїми технічними характеристиками автомобіля.

З огляду на вищевикладене, підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN TOURAN, НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2009 року випуску у розмірі 71056 гривень 81 копійок.

Щодо стягнення судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до положень ч.1, п. 1, 4 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 141 ЦПК України зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок, а також витрати на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи в сумі 6785 (шість тисяч сімсот вісімдесят п`ять) гривень 28 копійок.

При цьому суд враховує, що представником відповідача не надано доказів на підтвердження будь-яких витрат, пов`язаних з проведенням експертизи чи оглядом транспортного засобу на СТО. Вказане позбавляє суд можливості визначити суму, на яку може бути зменшено витрати.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 89, 141, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна задовольнити.

Виділити в особисту власність ОСОБА_2 автомобіль марки VOLKSWAGEN TOURAN, НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2009 року випуску.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію, замість частки ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності, у розмірі 71056 ( сімдесят одна тисяча п`ятдесят шість) гривень 81 (вісімдесят одна) копійка.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок, а також витрати на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи в сумі 6785 (шість тисяч сімсот вісімдесят п`ять) гривень 28 копійок.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , код РНОКПП НОМЕР_6 .

Повний текст рішення складено 18.11.2025.

Суддя А.М. Збаражський