Справа № 946/4054/25
Провадження № 2/946/2964/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 листопада 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді: Бальжик О.І.

за участю секретаря: Дойчевої М.Ф.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Ізмаїл позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

І. Суть позовної заяви (стаття 175 ЦПК України)

1.1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 37 375 гривень 82 копійки, судового збору в сумі 2 422 гривні 40 копійок та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 100 гривень 00 копійок.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.08.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір споживчого кредиту №5567035, шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Позивач на виконання умов договору кредиту надав позичальнику грошові кошти у сумі 11 900 гривень 00 копійок шляхом перерахування на картковий рахунок НОМЕР_1 , котрий надано позичальником та міститься в реквізитах договору кредиту. Проте відповідачка платежі належним чином не здійснювала у зв`язку з чим, станом на 17.02.2025 року за нею виникла заборгованість у вищезазначеній сумі, яка до теперішнього часу не погашена.

ІІ. Суть відзиву на позовну заяву (стаття 178 ЦПК України)

2.1. 16.09.2025 року відповідачка ОСОБА_1 направила відзив на позовну заяву (а.с.84-88), яким вважає позовні вимоги ТОВ «Мілоан» необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування заперечень проти позову зазначила, що на підставі договору про надання споживчого кредиту №5567035 від 05.08.2024 року, правовідносини, які виникли між кредитором та відповідачем регулюються нормами Закону України «Про споживче кредитування». Договір про надання споживчого кредиту №5567035, укладений 05.08.2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким доповнено ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» частиною 5 щодо максимального розміру денної процентної ставки, яка не може перевищувати 1%. Отже, умови договору щодо встановлення денної процентної ставки мають відповідати ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», яка вступила в дію з 24.12.2023 року. Пунктом 1.5 Договору №5567035 про надання споживчого кредиту передбачена денна процентна ставка, яка складає 1,15%, що не відповідає та суперечить нормам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до позовних вимог, позивач просить стягнути за Договором про споживчий кредит від 05.08.2024 №5567035 заборгованість, яка включає у себе серед іншого 1 121 гривню 00 копійок комісії за надання кредиту, яку відповідач також заперечує. Верховний Суд у постанові від 09.10.2024 у справі № 582/202/22, у якій надавалась правова оцінки рішенням судів попередніх інстанцій щодо правомірності та законності нарахування комісії за надання кредиту за типовими договорами ТОВ «МІЛОАН», зазначив, що у договорах не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредитів, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, а тому ТОВ «Мілоан» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваних кредитних договорів, а тому положення договорів про споживчий кредит щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісії за надання кредиту, є нікчемними відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Стосовно неустойки у розмірі 5 600 гривень 00 копійок відповідачка зазначила, відповідно до п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На підставі вище викладеного вважає, що нарахування 5 600 гривень 00 копійок неустойки є безпідставними. Відтак, ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги частково, а саме тіло кредиту у розмірі 11 186 гривень 00 копійок, судовий збір у розмірі 2 422 гривень 40 копійок та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 100 гривень 00 копійок.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі

3.1. Ухвалою судді від 17.06.2025 року справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні відповідно до ст.274 ЦПК України (а.с.75).

3.2. Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача звернувся із заявою про підтримання позову та розгляд справи у його відсутність. Відповідачка надала клопотання, яким підтримала відзив на позовну заяву, проти задоволення позову заперечувала, просила справу розглянути за її відсутності.

VІ. Норми права, які застосував суд

4.1. Частиною 1 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

4.2. Згідно із положеннями ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

4.3. При розгляді заявлених вимог, суд виходить з наступних положень національного законодавства, що врегульовують форму укладеного між сторонами спору договору.

4.4. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

4.5. За приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

4.6. Загальні умови виконання зобов`язання визначені ст. 526 ЦК України.

4.7. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

4.8. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

4.9. Частиною 1 ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

4.10. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

4.11. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

4.12. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

4.13. Форма правочину визначена ст. 205 ЦК України, частиною 1 якої передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

4.14. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України).

4.15. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначені Законом України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 року (надалі - Закон № 675-VIII).

4.16. Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронна комерція це відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-комунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру

4.17. Електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII).

4.18. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

4.19. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

4.20. Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

4.21. Правила вчинення підпису у сфері електронної комерції визначено ст. 12 Закону № 675-VIII, згідно з якою, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

4.22. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII).

4.23. Нормативне правове врегулювання кредитних правовідносин визначено Главою 71 ЦК України «Позика. Кредит. Банківський вклад».

4.24. За приписами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

4.25. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

4.26. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

4.27. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

4.28. Частиною 2 ст. 1056-1 ЦК України визначено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

4.29. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною (ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України).

4.30. Згідно з ч. 7 ст. 1056-1 ЦК України особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.

4.31. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначенні Законом України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15.11.2016 року (надалі - Закон № 1734-VIII).

4.32. Так, п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону № 1734-VIII визначено поняття договору про споживчий кредит, згідно кого це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

4.33. Разом з тим, споживчий кредит (кредит) це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону № 1734-VIII).

4.34. Частиною 1 ст. 8 Закону № 1734-VIII визначено, що реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України.

V. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

5.1. У судовому засіданні встановлено, що 05.08.2024 року на підставі анкети-заяви (а.с. 29-30) між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір споживчого кредиту №5567035 (надалі - Договір), згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 11 900 гривень, строком на 365 днів з 05.08.2024 року та терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом до 16.07.2025 року (п.п. 1.2, 1.3, 1.4 Договору) (а.с.31-36).

5.2. Пунктом 1.5.1 Договору визначено, що розмір комісії за надання кредиту складає 1 357 гривень, яка нараховується за ставкою 11,50% від суми кредиту одноразово.

5.3. Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 (пункт 2.1. Договору).

5.4. Відповідно пункту 2.4.1 Договору позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту, сплачувати проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту в розмірі та у терміни, що встановлені у Графіку платежів, наведеному 4 у додатку №1 до Договору, що є невід`ємною частиною Договору. Позичальник має сплачувати поточний загальний платіж за розрахунковий період в день закінчення розрахункового періоду (дату платежу), згідно графіку платежів. Сплата заборгованості до настання дати платежу не звільняє Позичальника від необхідності сплати заборгованості в дату платежу, проте може зменшувати її розмір. Сплата заборгованості після спливу дати платежу призводить до прострочення і є підставою виникнення у Позичальника додаткових обов`язків щодо сплати штрафів та/або процентів, згідно розділу 4 Договору.

5.5. Пунктом 4.1. Договору кредиту передбачено, що у разі прострочення Позичальником зобов`язань з повернення кредиту (частини кредиту згідно Графіку платежів) та/або сплати процентів за його користування та/або комісії та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору та Графіку платежів, Позичальник зобов`язаний сплатити на користь Кредитодавця штраф у розмірі 700 гривень за кожний випадок порушення (невиконання або неналежного виконання) зобов`язання зі сплати платежів у визначені Графіком платежів дати платежів, якщо порушення відповідної дати платежу триває більш ніж 6 днів.

5.6. Згідно пункту 4.3 Договору Кредитодавець на свій розсуд може не застосовувати жодного виду відповідальності передбаченого п.п.4.1, 4.2 цього Договору, застосувати один з них або всі одночасно. Вимога (и) Кредитодавця про сплату вказаних процентів та/або штрафів Позичальником вважається здійсненою (ими), якщо заборгованість зі сплати процентів та/або штрафів відображена в Особистому кабінеті Позичальника чи іншим чином доведена до його відома (листування, повідомлення, тощо). Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті Позичальником за порушення виконання його зобов`язань передбачених пп.4.1, 4.2. цього Договору не може перевищувати 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного Позичальником за цим Договором, а у випадку, якщо загальний розмір кредиту не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, сукупна сума платежів передбачених пп.4.1,4.2 Договору не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної Позичальником за цим Договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Вказані платежі розраховуються по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом.

5.7. Як вбачається з пункту 5.1. Договору, Позичальник підтверджує, що: до укладення цього Договору ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав у письмовій формі (у вигляді електронного документа розміщеного в особистому кабінеті) паспорт споживчого кредиту, з інформацією передбаченою ч.ч. 2, 3 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування»; до укладення Договору отримав Правила за посиланням https://miloan.ua/s/documents, проект цього кредитного Договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма їх умовами (у т.ч. викладеними у п.6.3)

5.4. Також, сторонами підписано Паспорт споживчого кредиту №5567035 та погоджено Графік платежів та розрахунок загальної заборгованості за споживчим кредитом (а.с.41-43).

5.5. Згідно довідки про укладення договору, ОСОБА_1 з якою укладено договір №5567035 від 05.08.2024 року ідентифікована ТОВ «Міолан». Акцепт договору здійснено одноразовим ідентифікатором «919861» 05.08.2024 року з номера телефону НОМЕР_2 (а.с.46).

5.6. Відповідно до квитанції LiqPay 05.08.2024 ТОВ «Мілоан» перераховано кошти згідно з договором №5567035 від 05.08.2024 в сумі 11 900 гривень. Отримувач: картка/рахунок НОМЕР_1 (а.с.47).

5.7. Позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 5567035, відповідно до якого за період з 06.08.2024 року по 17.02.2025 року утворилась заборгованість в сумі 37 375 гривень 82 копійки, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 11 186 гривень 00 копійок; заборгованості по відсотках - 19 468 гривень 82 копійки; заборгованості по комісії за видачу кредиту - 1 121 гривня 00 копійок; штрафних санкцій (неустойка) - 5 600 гривень 00 копійок (а.с. 48-52).

5.8. Досудове врегулювання спору між сторонами відбувалось шляхом направлення на адресу відповідачки досудової вимоги щодо дострокового стягнення заборгованості від 21.03.2025 року (а.с.53).

VІ. Оцінка та висновки суду

Щодо вимог про стягнення тіла кредиту

6.1. Частина 1 статті 82 ЦПК України встановлює, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

6.2. Зі змісту позову та відзиву, наданих в ході судового розгляду слідує, що сторонами визнається обставина укладення Кредитного договору №5567035 від 05.08.2024 року між ТОВ «Міолан» та ОСОБА_1 та отримання відповідачкою суми кредиту за цим договором у розмірі 11 900 гривень 00 копійок.

6.3. У продовж строку дії кредитного договору відповідачкою було здійснено низку платежів, у зв`язку з чим розмір основної суми заборгованості (тіла кредиту) на момент розгляду справи становить 11 186 гривень 00 копійок.

6.4. Принцип диспозитивності цивільного судочинства полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

6.5. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про повернення суми тіла кредиту у розмірі 11 186 гривень 00 копійок.

Щодо вимог про стягнення нарахованих відсотків

6.6. Згідно з ч. 5 ст.8 Закону № 1734-VIII максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

6.7. Зміни до вказаної вище статті Закону України «Про споживче кредитування» набрали чинності з 24.12.2023 відповідно до Закону України № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

6.8. Враховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24.12.2023 року, а договір між сторонами було укладено 05.08.2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 5 ст. 8 Закону № 1734-VIII.

6.9. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону № 1734-VIII умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

6.10. Таким чином, враховуючи, що договір про споживчий кредит №5567035 укладено 05.08.2024 року, тобто після внесення змін до Закону № 1734-VIII, а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,4% на день, є нікчемною в силу положень ч.5 ст.8 та ч.5 ст.12 Закону № 1734-VIII.

6.11. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що нараховані за цей час проценти мають бути перераховані та зменшені як такі, що нараховані всупереч вимогам закону.

6.12. Заборгованість за процентами за укладеним між сторонами договором слід розраховувати виходячи із встановленої ч.5 ст.8 Закону № 1734-VIII максимальної денної процентної ставки в 1% за період з 06.08.2024 до 17.02.2025, з урахуванням строку дії договору.

6.13. Таким чином, сума процентів за користування кредитом, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №5567035 від 05.08.2024 року, становить 11 681 гривня 29 копійок (19 468 гривень 82 копійки - 40% = 11 681 гривня 29 копійок).

Щодо вимог про стягнення комісії

6.14. Із умов договору встановлено, що комісія, пов`язана з наданням кредиту, становить 1 357 гривень 00 копійок, нараховується за ставкою 11,50% відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.

6.15. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону № 1734-VIII після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

6.16. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

6.17. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону № 1734-VIII умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

6.18. Отже, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом № 1734-VIII щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону № 1734-VIII.

6.19. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19.

6.20. Також у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 666/4957/15-ц вказано, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

6.21. У кредитному договорі №5567035 від 05.08.2024 року кредитодавцем фактично встановлено сплату комісії за надання кредиту, не зазначивши за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія, позивачем не надано.

6.22. Разом із тим, ч. 1 ст. 11 Закону № 1734-VIII передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід.

6.23. Суд зазначає, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на споживчі потреби, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

6.24. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1 121 гривень 00 копійок комісії задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про стягнення штрафних санкцій (неустойки)

6.25. Суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, які чинні, як на день укладення кредитного договору між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , тобто станом на 05.08.2024 року, так і на час подання позовної заяви та ухвалення цього рішення, в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

6.26. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX в Україні введений воєнний стан, а тому підстави для стягнення неустойки в розмірі 5 600 гривень 00 копійок відсутні.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

7.1. Відповідно до ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

7.2. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05.07.2012 року (надалі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

7.3. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

7.4. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

7.5. Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

7.6. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

7.7. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

7.8. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

7.9. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

7.10. Положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України перебачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи

7.11. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

7.12. Згідно практиці Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

7.13. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

7.14. На підтвердження понесених витрат, пов`язаних з наданням позивачеві правової допомоги, суду надані: копія договору про надання правової допомоги № 16012025 від 16.01.2025 року, укладений між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Правовий курс»; Додаткова угода №1 до Договору від 23.01.2025 року, з якої вбачається, що вартість послуг адвоката склала 7 100 гривень 00 копійок (а.с.59-62, 68).

7.15. Разом з тим, керуючись принципом співмірності та розумності, суд у відповідності до п. 3 ч.2 ст.141 ЦПК України зменшує заявлену представником позивача суму відшкодування витрат на правничу допомогу пропорційно сумі задоволених позовних вимог, а саме до 4 864 гривень 21 копійки.

7.16. Також, суд вважає за необхідне у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України стягнути з відповідачки на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1?659 гривень 59 копійок (2 422,40 * 68,51 / 100).

Керуючись ст.ст. 11-13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 279, 280-284 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (, адреса: 04107, м. Київ, вул. Багговутівська, буд.17-21) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» заборгованість за кредитним договором у розмірі 22 867 (двадцять дві тисячі вісімсот шістдесят сім) гривень 29 копійок, що складається з: суми заборгованості по тілу кредиту - 11 186 (одинадцять тисяч сто вісімдесят шість) гривень 00 копійок; суми заборгованості по відсотках - 11 681 (одинадцять тисяч шістсот вісімдесят одна) гривня 29 копійок.

3. В решті позову, - відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 659 (одна тисяча шістсот п`ятдесят дев`ять) гривень 59 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 864 (чотири тисячі вісімсот шістдесят чотири) гривні 21 копійка.

Копії рішення надіслати для відома сторонам.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.І.Бальжик