Провадження 2/193/6/25
У Х В А Л А

іменем України

18 листопада 2025 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Томинця О.В.,

за участю: секретарів судового засідання Оселедець О.І.,

розглянувши клопотання начальника Дніпровської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» про надання роздрукованої ідентифікованої копії технічного аудіо та відеозаписом з показаннями свідків з електронного носія,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Софіївського районного суду Дніпропетровської області перебуває на розгляді цивільна справа № 212/3298/22 (провадження №2/193/6/25) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Донченко Вікторія Леонідівна, про визнання заповіту недійсним, встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості прийняття спадщини.

У межах цієї справі згідно ухвали суду від 18.09.2025 за клопотанням представника позивача призначено у справі посмертну судово-психіатричну експертизу.

На вирішення цієї експертизи експертам Дніпровської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України" поставлено такі питання:

1. Чи мала ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , такий (стійкий) розлад здоров`я, який не дозволяв би їй усвідомлювати значення своїх дій чи керувати ними станом на дату посвідчення заповіту приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Донченко В.Л. 03 листопада 2020 року?

2. Чи могла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , бути під впливом лікарських засобів, медичних препаратів, які пригнічували її псигологічний стан, волю та/або діяли негативно на її мозкову діяльність, тощо унаслідок вживання яких вона не могла повністю або частково усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними станом на дату посвідчення заповіту приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Донченко В.Л. 03 листопада 2020 року?

За змістом згаданої ухвали суду, окрім матеріалів цієї цивільної справи та медичних документів хврої ОСОБА_3 , у розпорядження експертів було також надано DVD-R диск з аудіо- та відеозаписом показань допитаних судом свідків.

Між тим, 28.10.2025 на електронну пошту суду надійшло клопотання від начальника Дніпровської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» Голованчук В.А. про надання експертам роздрукованої ідентифікованої копії технічного аудіо та відеозаписом з показаннями свідків з електронного носія, посилаючись на те, що у експертній установі відсутня можливість для відтворення таких відеозаписів, а тому тільки роздрукована версія показань свідків з електронного носія може зберегти свою автентичність, як необхідну умову при проведенні експертизи.

Цивільна справа з додатками для проведення експертизи повернулася до суду 07.11.2025.

Дане клопотання суд вирішує без виклику сторін, оскільки порушенні у ньому питання стосуються технічного аспекту передачі експертам показань вже допитаних у присутності сторін та їхніх представників у судовому засіданні свідків.

Дослідивши вказане клопотання експерта, суд доходить такого висновку.

Суд відображає встановлені під час судового розгляду справи обставини, у тому числі отримані з показань свідків, винятково у своїх судових рішеннях, які, згідно до вимог ч. 1 ст. 258 ЦПК України, під час розгляду судом першої інстанції цивільної справи у порядку позовного провадження можуть бути лише у формі ухвали або рішення.

Крім того, відповідно до приписів ч. 1 ст. 104 ЦПК України, про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Показання допитаних судом свідків з боку сторони позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також з боку відповідачки - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , мають вагоме значення для проведення судової психіатричної експертизи, зважаючи на те, що особа, експертиза якої стосується ( ОСОБА_3 ), вже померла. Сторони клопочучи перед судом про їх допит, наголошували, що покази цих свідків мають бути відібрані до вирішення питання про призначення експертизи з тим щоб експерт також їх ураховував з метою об`єктивності та всеосяжності висновків посмертної судової-психіатричної експертизи.

З огляду на неможливість експертами відтворення показань цих свідків з наданого судом електронного носія, суд вважає, що такі покази свідків необхідно відобразити в ухвалі про призначення судової-психіатричної експертизи. Проте, зважаючи на те, що повний текст такої ухвали постановлено без відповідних показів, то суд вважає за можливе внести доповнення до описової частини цієї ухвали зазначивши у ній відповідні покази усіх свідків, допитаних під час судового розгляду справи новим складом суду.

Керуючись ст.104, 260 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання експерта задовольнити.

Внести доповнення до ухвали Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2025 року про призначення у справі № 212/3298/22 (провадження №2/193/6/25) посмертної судово-психіатричної експертизи, де в описовій її частині зазначити показання допитаних свідків, а саме:

«Свідок ОСОБА_6 пояснила, що на прохання відповідачки ОСОБА_2 вона була доглядачкою її сестри ОСОБА_3 у період з серпня 2020 року по 16.10.2021 року, не постійно, а лише на той час, поки відповідачка була на роботі, у тому числі ночувала у квартирі разом з нею, коли ОСОБА_2 працювала у нічну зміну (1 добу через 3). Догляд за ОСОБА_3 був потрібний, оскільки після перенесеного інсульту у неї відмовили функціонувати праві верхня та нижня кінцівки. Незважаючи на перенесений інсульт ОСОБА_3 могла розмовляти, читати газети, вмикати телевізор з пульта та дивитися серіал. Коли вона залишалася з нею у двох у квартирі, то вони постійно вели між собою якийсь діалог. Вона не могла пересуватися самостійно, тому свідок притримуючи її, по трохи водила її по квартирі. Через певний час став приходити ОСОБА_1 , співмешканець ОСОБА_3 більше 40 років, який на той час проживав вже окремо, і виконував їй масаж. ОСОБА_3 розповідала їй, що ОСОБА_1 забрав з її квартири всі свої речі та навіть меблі. Вона чула, як ОСОБА_1 приказував ОСОБА_3 щоб вона не підписувала ніяких документів, які надасть її сестра. Він став робити свідку чисельні зауваження з приводу, як він вважав, неналежного догляду за ОСОБА_3 . Свідку відомо, зі слів ОСОБА_3 , що відносини між нею та ОСОБА_1 були напружені. Вони жили дуже скромно. 25 років тому вона були у них у гостях у цій квартирі, то який був ремонт тоді такий і залишився до 2020 року. Також вона була свідком складання заповіту. Зокрема того дня до вказаної квартири прибув нотаріус. Під час складання заповіту, окрім нотаріуса були присутні також ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і вона (свідок). ОСОБА_1 у цей час був відсутній. За умовами заповіту, ОСОБА_3 заповіла все своє майно рідній сестрі ОСОБА_2 . Всі свідки читали цей заповіт у голос. ОСОБА_3 підписала заповіт лівою рукою.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що працювала медсестрою у КП «КМЛ № 16», де виконувала масажі хворим. На прохання на той час ще незнайомої їй ОСОБА_2 , вона приходила періодично у однокімнатну квартиру, де виконувала масаж її сестрі ОСОБА_3 , яка нещодавно перенесла інсульт. Послуги з масажу вона надавала 10 разів на місяць на протязі одного року, з жовтня 2020 по жовтень 2021 року. За наданні послуги розплачувалася саме ОСОБА_2 . Пояснила, що інсульт не вплинув на свідомість та пам`ять ОСОБА_3 . Через масажі вони досягли певних успіхів, оскільки ОСОБА_3 могла, за допомогою сторонніх, ходити по квартирі. У листопаді 2021 року вона вже послуги з масажу ОСОБА_3 не надавала, оскільки їй зателефонувала ОСОБА_2 та повідомила, що вона захворіла на «COVID19», а після неї захворіла й ОСОБА_3 . Не знає чи ОСОБА_3 могла писати власноручно, оскільки вона при ній ніколи не писала. Коли востаннє вона бачила ОСОБА_9 (кінець жовтня 2021), то її стан був стабільний. Також, коли вона приходила робити масаж, у цей час у квартирі могли бути у різні дні співмешканець хворої ОСОБА_1 , доглядальниця ОСОБА_6 , або сама ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_3 була її подругою. Певний час ОСОБА_3 проживала у квартирі ОСОБА_1 через те, що у цій же багатоповерхівці проживала масажистка, якій було зручно ходити та робити масаж ОСОБА_3 . Також вона особисто розповідала їй, що проживаючи разом з позивачем у його квартирі вона постійно хвилювалася, що він може їй щось заподіяти. ОСОБА_1 наполягав, щоб вони чимскоріш зареєстрували шлюб. ОСОБА_3 попрохала її допомогти в організації складання заповіту, хоча з самого початку ОСОБА_3 хотіла укласти договір дарування на ім`я сестри ОСОБА_2 , але після консультації нотаріуса, остання запевнила, що посвідчення заповіту буде цілком достатньо. У день посвідчення заповіту ОСОБА_3 була повністю у свідомості. У неї з рідною сестрою ОСОБА_2 були теплі відносини. У позивача була своя двокімнатна квартира, але він жив разом з ОСОБА_3 дуже скромно у її однокімнатній квартирі. Вказала, що на її думку ОСОБА_3 та ОСОБА_1 повноцінною сім`єю не були, зокрема це виражалося у тому, що хоча вони певний час і проживали разом, проте спільне господарство не вели та спільного бюджету не мали, всі витрати несла особисто ОСОБА_9 , тоді як ОСОБА_1 зі свого боку жодним чином не сприяв покращення їхнього добробуту, нічого суттєвого власним коштом він за увесь час спільного проживання не придбав. Навіть коли він її підвозив у її особистих справах на власному автомобілі, то вона за це платила йому кошти. Це розповідала їй сама ОСОБА_3 . У травні 2020 року у ОСОБА_3 стався інсульт, з того часу і до дня своєї смерті вона стала проживати у своїй квартирі разом з сестрою ОСОБА_2 . Проте, коли вона пізніше захворіла на «COVID19», то перебуваючи у лікарні наглядав та був поруч з нею саме ОСОБА_1 . Також пояснила, що у ОСОБА_9 у селі Софіївського району Дніпропетровської області залишилася батьківська хата, куди вона неодноразово спільно приїжджала разом з ОСОБА_1 та де останній заготовлював дрова на зиму. Після виникнення інсульту у ОСОБА_3 її лікуванням, утриманням займалася винятково рідна сестра ОСОБА_2 . Пояснила, що вона теж була свідком посвідчення заповіту нотаріусом, який прибув у квартиру за місцем проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Перед складанням заповіту нотаріус задавала ОСОБА_3 багато запитань, зокрема щодо того де і коли вона народилася, працювала, проживала, тощо. Нотаріус вимагала бути присутніми трьох свідків, якими були вона ( ОСОБА_8 ), а також ОСОБА_10 та ОСОБА_6 . Також були присутні сестри ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Оскільки ОСОБА_3 не могла писати через паралізовану праву руку, то замість неї на прохання нотаріуса текст заповіту підписала вона (свідок). Перед підписанням заповіту, вона прочитала його текст. Потім це саме зробили ще двоє вищевказаних свідка.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина, але без реєстрації шлюбу ще з 1982 року і до дня смерті ОСОБА_3 . Вони постійно співмешкали саме у квартирі ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 . Вони були повноцінною парою, свідок часто ходила до них у гості і їхні відносини між собою тільки переконували її у цьому. Їй відомо, що за час спільного проживання вони щонайменше замінили у цій квартирі вікна. Вони часто їздили з ОСОБА_1 у село на дачу, яка належала ОСОБА_3 , де ОСОБА_1 збудував гараж та сарай. Коли у травні 2020 року у ОСОБА_3 стався інсульт, ОСОБА_1 відвідував її постійно у лікарні, купував їй ліки, продукти харчування, це їй відомо зі слів самого ОСОБА_1 . Після того, як її виписали з лікарні, ОСОБА_1 забрав її проживати до себе у квартиру, що на мкрн. Зарічний у м. Кривому Розі, але ОСОБА_3 там не подобалося, тому ОСОБА_2 забрала її до своєї квартири та замінила замки від вхідних дверей. Але ОСОБА_1 постійно приходив до неї та доглядав її і там, зокрема вона бачила, як він носив їй продукти харчування та ліки, придбав їй крісло для інваліда. Наприкінці жовтня 2020 року свідок провідала ОСОБА_3 , але вона була вже лежача, не рухалася, свідок взяла її за руку, але вона на дотик ніяк не зреагувала. Тоді у цій квартирі окрім ОСОБА_3 був також ОСОБА_1 . Потім ОСОБА_3 захворіла на «COVID19» і її стан ще погіршився.

Свідок ОСОБА_5 , пояснила, що вона з малку (6-7 років) знає ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які проживали по сусідству з нею, поверхом вище, ще з 80-х років і до дня смерті ОСОБА_3 , тобто приблизно 40 років. З ними дружили також і її батьки, які були приблизно одного віку. Вони вели спільне господарство, разом їздили у село на дачу. За час спільного проживання вони зробили ремонт у квартирі, вона у цьому переконана, оскільки ця квартира раніше належала діду (свідка), після його смерті у ній стала жити ОСОБА_9 разом з ОСОБА_1 і після того як вона відвідувала їх, то у квартирі стала жити комфортніше, зокрема змінилися шпалери, меблі, вікна, у т.ч. на балконі, вхідні двері замінили на залізні. Їй відомо, що робився якийсь ремонт у них на кухні (чула звук будівельних електроінструментів з цієї кімнати). Коли стався інсульт у ОСОБА_3 , то вона лікувалася у двох лікарнях, зі слів ОСОБА_1 покращення не наставало. Потім ОСОБА_1 забрав її проживати до своєї власної квартири. Свідок навідувала ОСОБА_3 у жовтні 2020 року, вона була лежача, не розмовляла, зокрема вона з нею привіталася, але вона ніяк не реагувала. Потім зі слів ОСОБА_1 стан здоров`я ОСОБА_9 покращився, вона вже стала розмовляти. Але стався, зі слів позивача, другий інсульт після якого вона з часом дізналася, що ОСОБА_9 померла і ОСОБА_1 роздав її сім`ї поминальне».

Ухвала є невід`ємною частиною ухвали суду від 18.09.2025 про призначення судово-психіатричної експертизи.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя О. В. Томинець