ПОСТАНОВА

іменем України

21 листопада 2025 року м. Кропивницький

справа № 404/9825/24

провадження № 22-ц/4809/1473/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Волошиної М.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Іваницьких Юлія Володимирівна,на ухвалу Фортечного районного суду міста Кіровограда від 18 липня 2025 року у складі судді Кулінки Л.Д.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 21 лютого 2024 року №21-02-2024 у сумі 3318,60 доларів США, з яких заборгованість за позикою складає 3312,00 доларів США, 3 % річних відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України за період з 22 липня 2024 року по 24 жовтня 2024 року - 6,60 доларів США.

18 липня 2025 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони приватному виконавцю виконавчого округу Київської області Голяченку Івану Павловичу вчиняти будь-які виконавчі дії у межах виконавчого провадження №76166988, відкритого на підставі виконавчого напису нотаріуса №5967, виданого 18 вересня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М., щодо звернення стягнення на транспортний засіб автомобіль марки KIA, модель OPIRUS, тип загальний легковий седан, чорного кольору, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , у рахунок погашення заборгованості за простроченою позикою у розмірі 151242,00 грн та за вчинення виконавчого напису нотаріусом у сумі 2500,00 грн. Заява мотивована тим, що приватним виконавцем здійснюються виконавчі дії щодо звернення стягнення на автомобіль на підставі виконавчого напису нотаріуса. Оспорюваність кредитних зобов`язань у суді свідчить про наявність правового спору, що потребує вирішення судом у порядку цивільного судочинства. Здійснення виконавчих дій до остаточного вирішення спору у суді створює ризик порушення прав відповідача та спричинить безповоротні наслідки, оскільки в результаті реалізації майна (автомобіля) повернення його у власність буде ускладненим або неможливим. Наявність паралельного виконавчого провадження з некоректною сумою боргу щодо майна відповідача може нівелювати сенс подальшого судового розгляду та остаточного вирішення спору.

Ухвалою Фортечного районного суду міста Кіровограда від 18 липня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Іваницьких Юлія Володимирівна,подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Адвокат Іваницьких Ю.А., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , направила клопотання про розгляд справи без їх участі (а.с.69). Колегія суддів постановила ухвалу про розгляд справи у відсутності сторін на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Частиною першою статті 151 ЦПК України встановлено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову згідно з положеннями статті 149 ЦПК України є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок -ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Як убачається з письмових доказів по справі позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Тобто, предметом позову є стягнення боргу за договором позики від 21 лютого 2024 року №21-02-2024 (а.с.1-7).

Заяву про забезпечення позову у цій справі подано відповідачем. У поданій заяві ОСОБА_2 просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони приватному виконавцю виконавчого округу Київської області Голяченку Івану Павловичу вчиняти будь-які виконавчі дії у межах виконавчого провадження №76166988, відкритого на підставі виконавчого напису нотаріуса №5967, виданого 18 вересня 2024 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М. щодо звернення стягнення на транспортний засіб (а.с.20-22).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено, що в даному випадку невжиття заходу забезпечення позову, про який вона просить, унеможливить виконання можливого позитивного рішення суду, а також, що забезпеченням позову не буде порушено баланс інтересів сторін. Вказаний заявником захід забезпечення позову є невідповідним заявленим позовним вимогам, його застосування не є необхідним.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17 зазначено, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що звернення відповідача до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони приватному виконавцю виконавчого округу Київської області Голяченку Івану Павловичу вчиняти будь-які виконавчі дії у межах виконавчого провадження №76166988, відкритого на підставі виконавчого напису нотаріуса №5967, виданого 18 вересня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М. щодо звернення стягнення на транспортний засіб, не відповідає заявленим позовним вимогам позивача, не переслідує мету забезпечити виконання в майбутньому судового рішення, оскільки предметом позову є стягнення боргу за договором позики №21-02-2024 від 21.02.2024.

Апеляційний суд зауважує, що єдиною підставою для забезпечення позову відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України є наявність обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Суд першої інстанції, застосувавши вищенаведені положення цивільного процесуального закону та врахувавши обставини справи, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки звернення відповідача у цьому випадку є немотивованим та таким, що суперечить самій суті забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Іваницьких Юлія Володимирівна, залишити без задоволення, а ухвалу Фортечного районного суду міста Кіровограда від 18 липня 2025 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

О.Л. Карпенко