Справа № 188/3350/24
Провадження № 2/188/1077/2025
19 листопада 2025 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Місюра К.В.
при секретарі: Сахно А.А.
від позивача: не з`явилась
від відповідача: не з`явився
від третьої особи: не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-ще Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування - Центральна адміністрація Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав
ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про позбавлення останнього батьківських прав, в якому викладає наступні обставини.
24.04.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
У шлюбі з відповідачем у позивача народилось двоє синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Наприкінці червня 2014 року, коли позивач перебувала на 7 місяці вагітності, відповідач запропонував виїхати до РФ, де вони проживали до народження сина ОСОБА_5 . В червні 2015 року родина повернулась до м. Лисичанська, але згодом відповідач повернувся проживати до РФ, а позивач з дітьми залишилась у м. Лисичанськ Луганської області, оскільки категорично не бажала повертатись до РФ.
Після повернення відповідача до РФ, останній жодного разу не приїздив до дітей, не цікавився ними, на зв`язок не виходив, матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав, що змусило позивача звернутися в листопаді 2015 року до суду із заявою про стягнення аліментів на утримання дітей.
Так, рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 23.02.2016 року стягнуто з відповідача на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх доходів щомісячно, які він не сплачує та має заборгованість.
Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 17.02.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Відповідно до інформації Міністерства соціальної політики України № 7108/0/290-25/19 від 14.03.2025р. станом на 14 березня 2025 року в ЄІБД ВПО відсутня інформація щодо запитуваної особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отже, з 2015 року відповідач участі у вихованні своїх синів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не приймає, коштів на їх утримання не надає, взагалі не спілкується та не цікавиться їх життям доволі тривалий час.

У зв`язку з викладеними обставинами, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом.

Позивач та її представник направили заяву, в якій підтримали позовні вимоги повністю та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, просили розглянути справу без їх участі.

Відповідач в судове засіданні не з`явився, про причину неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада».

Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечували.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін та ухвалити заочне рішення по справі, згідно ст. 280 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.04.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У шлюбі з відповідачем у позивача народилось двоє синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наприкінці червня 2014 року, коли позивач перебувала на 7 місяці вагітності, відповідач запропонував виїхати до РФ, де вони проживали до народження сина ОСОБА_5 . В червні 2015 року родина повернулась до м. Лисичанська, але згодом відповідач повернувся проживати до РФ, а позивач з дітьми залишилась у м. Лисичанськ Луганської області, оскільки категорично не бажала повертатись до РФ.

Після повернення відповідача до РФ, останній жодного разу не приїздив до дітей, не цікавився ними, на зв`язок не виходив, матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав, що змусило позивача звернутися в листопаді 2015 року до суду із заявою про стягнення аліментів на утримання дітей.

Так, рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 23.02.2016 року стягнуто з відповідача на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх доходів щомісячно, які він не сплачує та має заборгованість.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 17.02.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Відповідно до інформації Міністерства соціальної політики України № 7108/0/290-25/19 від 14.03.2025р. станом на 14 березня 2025 року в ЄІБД ВПО відсутня інформація щодо запитуваної особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отже, з 2015 року відповідач участі у вихованні своїх синів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не приймає, коштів на їх утримання не надає, взагалі не спілкується та не цікавиться їх життям доволі тривалий час.

Вихованням, освітою та забезпеченням дітей займається виключно позивач - ОСОБА_1 .

У висновку органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради № 300-р від 24.09.2025 року зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно своїх малолітніх синів: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати або батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Факт ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своїх синів підтверджено вищевказаними доказами.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, позивачем надано достатньо належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків.

Відповідач в свою чергу не надав суду доказів про свою правомірну поведінку щодо виконання своїх батьківських обов`язків та самоусунувся від такого обов`язку.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» передбачено, зокрема, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

Абзацом 1 і 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» встановлено, зокрема, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розглядати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

1 2 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з приписами пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.

Приймаючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, з метою забезпечення належного захисту дитини, суд приймає до уваги надані позивачем докази, висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, а також бере до уваги свідоме нехтування відповідачем батьківськими обов`язками та ухилення від їх виконання, тому з урахуванням усіх обставин справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч. ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, позовна заява підлягає до задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1 211 грн. 20 коп. відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 200, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 150, 164 Сімейного Кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у відношенні неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судові витрати в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя К. В. Місюра