Справа № 183/9134/25
№ 2-з/183/78/25

У Х В А Л А
18 листопада 2025 року м. Самар
Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Парфьонова Д. О., розглянувши в письмовому провадженні заяву представника Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», Демарчук Наталі Олександрівни про забезпечення позову у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання,
02 вересня 2025 року АТ КБ «Приватбанк» за допомогою системи «Електронний суд» звернулося з позовом до суду, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 3 % річних та інфляційні втрати за невиконання простроченого зобов`язання за кредитним договором № 2007-ПМ-154 від 04 грудня 2007 року у розмірі 715 146,33 грн.
Постановленою судом ухвалою від 11 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання на 18 листопада 2025 року. Встановлено строк для подання відзиву.
При підготовці справи до розгляду в матеріалах позову встановлено наявність заяви Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про забезпечення позову, долученої в якості додатків до позовної заяви, та на підставі доповідної від 18 листопада 2025 року заяву передано до канцелярії суду для проведення автоматизованого розподілу в порядку ст. 33 ЦПК України. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18 листопада 2025 року визначено головуючого суддю за заявою та заяву передано головуючому.
Сторони у судове засідання, на підставі ч. 1 ст. 153 ЦПК України, не викликались.
Вирішуючи заяву суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
За змістом і формою, подана заява про забезпечення позову відповідає вимогам статті 151 ЦПК України.
Відповідно до п. 1, 2, 4 ч. 1, ч. 2, 3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При встановленні зазначеної відповідності слід ураховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Як наведено у висновку з питань застосування норм права у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22, з 15 грудня 2017 року як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
Так, матеріали справи свідчать про наявність спору між сторонами з приводу стягнення заборгованості за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання, наявність судового рішення, яким визначено суму заборгованості та невиконання такого зобов`язання на момент розгляду справи.
Також предметом спору у зазначеній справі є стягнення з відповідача грошової суми у розмірі 715 146,33 грн, і, з урахуванням предмету позову та заявленого виду й заходу забезпечення, суд не вбачає підстав для висновку, що звернення з заявою про забезпечення позову спрямоване на зловживання учасником справи своїми правами та висновує, що захід забезпечення позову у виді арешту на майно з забороною вчинення дій є співмірним заявленим позовним вимогам з урахуванням заявленої до стягнення суми.
За таких обставин, з наданих позивачем доказів убачається відсутність існування реальної загрози невиконання або ускладнення виконання можливого судового рішення у справі з урахуванням обтяжень, які існують щодо майна, на яке позивач просить накласти арешт та покласти заборону на момент розгляду заяви. Крім того, застосування судом арешту призведе до створення перешкод господарській діяльності юридичної особи, яка має статус орендаря майна, щодо якого подано клопотання про вжиття заходів забезпечення та яка не є стороною у справі.
З урахуванням викладеного, підстав для забезпечення позову у справі суд не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 157, 260 ЦПК України, суд
у задоволенні заяви представника Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», Демарчук Наталі Олександрівни про забезпечення позову відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем складення ухвали суду.

Ухвала суду складена і підписана 18 листопада 2025 року.

Суддя Д. О. Парфьонов