Справа № 163/2131/25
Провадження № 2/163/528/25
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючої судді Гайдук А.Л.,

розглянувши у приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві представник позивача просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача 22 169,68 гривень заборгованості за кредитним договором № 100141770 від 15 березня 2021 року, яку складають: заборгованість за тілом кредиту 6 693 грн., заборгованість за відсотками 15 476,68 грн. та судові витрати по справі.

Вимоги обґрунтовано тим, що 15 березня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 100141770, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 8 000,00 гривень. 14 вересня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ "Діджи Фінанс" уклали договір про відступлення прав вимоги №08Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ "Діджи Фінанс" право вимоги за договором № 100141770 від 15.03.2021 року. Згідно із договором відступлення прав вимоги борг відповідача перед новим кредитором становить 22 169,68 гривень, з яких: за тілом кредиту 6 693 грн., за відсотками 15 476,68 грн. Цю заборгованість відповідач не погасив ні первісному, ні новому кредитору.

Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 01 жовтня 2025 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

За даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримав копію ухвали суду про відкриття провадження за позовом 25 жовтня 2025 року.

У строк, визначений судом в ухвалі від 01 жовтня 2025 року, відповідач відзиву на позов не подав.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили.

Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК України, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами.

Аналізуючи докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив такі фактичні обставини.

15 березня 2021 року ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір про споживчий кредит № 100141770.

Умовами цього договору визначено його предмет.

1.1. Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору (далі кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит.

1.2. Сума (загальний розмір) кредиту становить 8000.00 грн. у валюті: Українські гривні.

1.3. Кредит надається строком на 30 днів з 15.03.2021 (строк кредитування).

1.4. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 14.04.2021.

1.5. Загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 7200.00 грн. в грошовому виразі та 1095.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 15200.00 гривень.

1.5.1. Комісія за надання кредиту: 0.00 грн., яка нараховується за ставкою 0.00 відсотків від суми кредиту одноразово. 1.5.2. Проценти за користування кредитом: 7200.00 грн., які нараховуються за ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

1.6. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

1.7. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована.

Аналогічні умови кредитування зазначені в анкеті-заяві на кредит № 100141770 від 15.03.2021 року та паспорті споживчого кредиту № 100141770.

Договір про споживчий кредит № 100141770 укладений відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Платіжним дорученням № 26004502 від 15 березня 2021 року підтверджено перерахування ТОВ «Мілоан» на банківський рахунок ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 8 000,00 гривень.

14 вересня 2021 року ТОВ «Мілоан» (кредитор) та ТОВ "Діджи Фінанс" (новий кредитор) уклали договір відступлення права вимоги № 08Т, за умовами якого кредитор відступає новому кредитору право грошової вимоги до боржників, що зазначені в Реєстрі боржників.

Відповідно до витягу з додатку до згаданого договору факторингу до ТОВ "Діджи Фінанс" перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 100141770 в загальній сумі заборгованості 22 169,68 грн, з яких: по тілу кредиту 6 693 грн; по відсотках 15 476,68 грн.

У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.10541 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Факт укладення договору про споживчий кредит № 100141770 від 15.03.2021 року та отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 8 000,00 грн. підтверджений належними доказами і відповідачем не оспорений.

Заявлена у позові сума заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6 693,00 гривень узгоджується з умовами кредитного договору та не виходить за його межі.

Разом із цим, судом встановлено невідповідність умовам договору заявленої суми заборгованості по відсотках.

До стягнення позивач заявив заборгованість по відсотках в загальній сумі 15 476, 68 грн.

Аналізуючи умови укладеного з відповідачем договору № 100141770 від 15.03.2021 року, встановлено таке.

У розділі 1 договору № 100141770 від 15.03.2021 року сторони чітко передбачили строк кредитування 30 днів, починаючи з 15.03.2021 по 14.04.2021 року (пункти 1.1, 1.3, 1.4 договору).

У графіку платежів, який є додатком № 1 до цього договору, також зазначено, що кредит повинен бути погашений 14.04.2021. Поверненню у цей строк підлягає 15200.00 гривень, з яких: 8 000,00 грн. суми кредиту, 7 200,00 грн. процентів за користування кредитом.

Такий строк кредитування також зазначений в анкеті-заяві на кредит № 100141770 від 15.03.2021 року.

Розділ 2 договору передбачає умови виконання, тобто реалізації самого предмета договору, визначеного у розділі 1 договору.

У пункті 2.2.1 договору визначено, що позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 договору.

У пункті 2.3 договору визначено, що пролонгація може відбуватися на пільгових умовах (п.2.3.1.1) або на стандартних (базових) умовах (п.2.3.1.2).

Відповідно до п.2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).

Аналіз вищенаведених умов договору свідчить про їх явну суперечливість між собою.

Так, у п.2.2.1 договору чітко визначено, що у випадку продовження позичальником строку кредитування він має додатково сплатити комісію, при цьому конкретної прив`язки до п.2.3.1.1 або п.2.3.1.2, які передбачають пролонгацію на пільгових та стандартних (базових) умовах, не містить, а лише відсилається на загальний пункт 2.3 договору.

Належних доказів того, що відповідач, як позичальник, вчинив певні дії, які б об`єктивно свідчили б про його добру волю і бажання здійснити пролонгацію кредиту, зокрема сплатив відповідну комісію, як це передбачено п.2.2.1 договору, до матеріалів позову не додано та в позові не зазначено.

Крім цього, структура самого договору про споживчий кредит достатньо свідчить, що строк кредитування визначається предметом договору (розділ 1) і становить 30 днів, а подальші умови, що визначені у розділі 2 договору, передбачають лише умови виконання самого предмета договору, тобто розділу 1 договору, який і включає у себе строк кредитування.

У зв`язку із цим, нарахування відповідачу після 14 квітня 2021 року процентів у відповідності до 2.3.1.2 договору не знаходить свого належного юридичного обґрунтування і по своїй суті є реалізацією положень ч.2 ст.625 ЦК України, яка захищає інтереси кредитодавця в разі прострочення позичальником грошового зобов`язання.

За таких обставин, суд не вбачає обґрунтованих підстав вважати, що після спливу визначеного у п.1.4 договору строку кредитування відбулася пролонгація кредиту.

Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.04.2023 року по справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника.

Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Право кредитодавця ТОВ «Мілоан» нараховувати передбачені указаним договором проценти за користування кредитом припинилося 14 квітня 2021 року, у зв`язку із чим з цієї дати права та інтереси кредитодавця забезпечувалися частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У зв`язку із цим при визначенні заборгованості відповідача ОСОБА_1 по відсотках слід виходити із визначених у самому договорі умов та внесених відповідачем коштів на погашення заборгованості, що відображено у відомості про щоденні нарахування та погашення.

Так, за умовами договору розмір відсотків за користування кредитними коштами становить 7200,00 грн., із розрахунку заборгованості встановлено, що відповідач, крім часткового погашення основної суми боргу, повернув кредитодавцю грошові кошти в загальній сумі 4 784 гривень.

За таких обставин, у кінцевому підрахунку відповідач має заборгованість за кредитним договором № 100141770 від 15.03.2021 року по тілу кредиту в загальній сумі 6693 гривень та 2416 грн. за процентами за користування кредитом.

Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на встановлені фактичні обставини, відповідні їм правовідносини і наведені положення чинного законодавства, суд з викладених підстав і мотивів вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в сумі отриманих відповідачем кредитних коштів, процентів та комісії, нарахованих в межах строку кредитування, визначених кредитними договорами.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню кредитна заборгованість в загальній сумі 9 109,00 гривень.

До стягнення представник позивача також заявив 5000,00 гривень витрат на професійну правову допомогу.

На підтвердження цих витрат до позову додано: договір про надання правової допомоги № 42649746 від 05 травня 2025 року, укладений між адвокатом Міньковською А.В. та ТОВ «Діджи Фінанс», та додаткову угоду до нього від 29.07.2025; детальний опис робіт (надання послуг) від 29.07.2025, згідно якого послуги адвоката становлять 5 000 гривень.

Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 41,1 % таких вимог.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" заборгованість за договором про споживчий кредит № 100141770 від 15.03.2021 року в загальній сумі 9 109 (дев`ять тисяч сто дев`ять) гривень, яку становлять 6693 гривень кредитних коштів та 2416 гривень відсотків.

У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" 995 (дев`ятсот дев`яносто п`ять) гривень 61 копійку судового збору та 2 055 (дві тисячі п`ятдесят п`ять) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Інформація про сторін:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС"; місцезнаходження: вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, місто Київ; ;

відповідач ОСОБА_1 ; місце проживання АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Головуюча : суддя А.Л. Гайдук