Дата документу 13.11.2025
Справа № 509/1635/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року Чорноморський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом: ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2

треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

1 приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Одеської області Куркан Наталія Федорівна

2 Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс»

предмет та підстави позову: про визнання права власності на спадкове майно за законом

учасники справи не з`явились

ухвалив рішення про наступне та

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

ОСОБА_1 20.03.2024 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно (а.с.2-9), яку уточнив (а.с.148-155), згідно якого просить суд визнати право власності у порядку спадкування за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач є рідним братом відповідача.

Позивач стверджує у позові, що його мати за життя словесно заповідала квартиру АДРЕСА_1 сім`ї позивача.

В березні 2024 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Одеської області щодо відкриття спадкової справи та згідно отриманої від нотаріуса довідки дізнався, що пропустив строк на прийняття спадщини.

Також, позивач вказує, що ОСОБА_3 була його майновим поручителем згідно договору про внесення змін до іпотечного договору від 30.04.2009, відомості щодо якого внесено до Державного реєстру іпотек за №8880136.

ТОВ «Укрдебт Плюс» є правонаступником ПАТ «Дельта Банк».

Позивач, посилаючись на те, що на даний час у нього терміново виникла потреба у визнанні права власності у порядку спадкування, звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідач відзиву на позов не надав, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечив, повністю визнав позовні вимоги (а.с.98-101).

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» 03.06.2024, 30.09.2024 надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просить суд задовольнити позовну заяву у повному обсязі (а.с.73-74, 108, 215, 242).

Третя особа приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Одеської області Куркан Наталія Федорівна 3.06.2024 надала до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечила (а.с.91-92, 184).

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 26.03.2024 матеріали цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно за законом передано за територіальною підсудністю до Іллічівського міського суду Одеської області (а.с.54-55).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 19.04.2024 справа повторно розподілена для подальшого розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.60)

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 22.04.2024 відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження (а.с.61-62).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 13.06.2024 закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.94).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 30.10.2024 виключено приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Одеської області Куркан Наталію Федорівну з кола учасників даної цивільної справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог та залучено до участі у справі у якості третьої особи приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Одеської області Перчеклій Інесу Миколаївну (а.с.141-142).

Окремо суд звертає увагу щодо участі в судових засіданнях сторін, їх викликів (повідомлень) в судові засідання.

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

В матеріалах справи містяться докази, в яких сторони належним чином повідомлялись про судові засідання, їх повідомлення здійснювалось з дотриманням процесуального законодавства.

На адресу суду від представника позивача неодноразово надавались заяви про відкладення розгляду справи (а.с.111-115, 118-119, 199-204, 207-211, 218-221, 226-231, 234-237, 239).

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Сторони по справі до суду не з`явилися, що не перешкоджає продовженню розгляду справи без їх участі на підставі доказів наявних в матеріалах даної цивільної справи з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання.

Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд звертає увагу, що провадження в цій справі відкрито ще 22.04.2024 (існує тривалий розгляд справи), тому з метою уникнення порушень вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна та яка гарантує кожному учаснику процесу право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, суд дійшов до висновку про продовження розгляду справи без участі сторін на підставі доказів, наявних в матеріалах даної цивільної справи.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 (а.с.39), після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.20).

Позивач є рідним братом відповідача.

Також, позивач вказує, що ОСОБА_3 була його майновим поручителем згідно договору про внесення змін до іпотечного договору від 30.04.2009, відомості щодо якого внесено до Державного реєстру іпотек за №8880136 (а.с.19-20).

Вказані обставини підтверджуються копією іпотечного договору (майнової поруки) (а.с.21-22).

ТОВ «Укрдебт Плюс» є правонаступником ПАТ «Дельта Банк» (а.с.23-25).

Згідно копії матеріалів спадкової справи №02/2015 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , вбачається, що:

- померла ОСОБА_3 за життя склала заповіт від 18.04.2014 на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.170-171);

- до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що діють як законні представники свого малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.164).

ІV. Оцінка Суду.

Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд виходив з наступного.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч.1 статті 190 Цивільного кодексу України: майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Вимогами ст.392 ЦК України та наданих до неї роз`яснень у листі ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Окрім того, у згаданому листі зазначено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач є рідним братом відповідача.

Також, позивач вказує, що ОСОБА_3 була його майновим поручителем згідно договору про внесення змін до іпотечного договору від 30.04.2009, відомості щодо якого внесено до Державного реєстру іпотек за №8880136.

ТОВ «Укрдебт Плюс» є правонаступником ПАТ «Дельта Банк».

Звертаючись із позовними вимогами про визнання права власності на спадкове майно, позивач помилково вважав належним обґрунтуванням для такого позову саме відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із пропуском строку прийняття спадщини.

При цьому, стороною позивача не надано суду доказів порушення його прав саме відповідачем ОСОБА_2 у частині можливого невизнання відповідачем його права на спадкування.

Крім того, згідно копії матеріалів спадкової справи №02/2015 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , вбачається, що до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що діють як законні представники свого малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.164).

У даному випадку, суд вважає, що позивачем обраний невірний спосіб захисту його прав спадкоємця та невірно визначений відповідач.

За змістом ст.392 ЦК України належним відповідачем є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у разі їх відсутності, територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З огляду на викладене, а також враховуючи ту обставину, що позивач не є єдиним спадкоємцем щодо спірного майна та після смерті спадкодавця не вчинив усі дії, які були необхідними для видачі свідоцтва про право на спадщину, суд приходить до переконання, що позов є безпідставним та не підлягає до задоволення.

Обґрунтовуючи дане судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського судуз прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст.6 (право на справедливий суд), ст.13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст.17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст.1 Протоколу 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Одеської області Куркан Наталія Федорівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс») про визнання права власності на спадкове майно за законом відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Чорноморського міського

Суду Одеської області М.І.Петрюченко