ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2025 року місто Чернівці справа №724/1562/25

провадження №22-ц/822/870/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Черновська А.К.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа: Рукшинська сільська рада Дністровського району Чернівецької області

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 05 серпня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Рукшинська сільська рада Дністровського району Чернівецької області про витребування майна із чужого незаконного володіння, головуючий в суді першої інстанції суддя Гураль Л.Л.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Рукшинська сільська рада Дністровського району Чернівецької області про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Посилався на те, що 19 квітня 1982 року він набув право приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Рукшинською сільською радою, зареєстрованого за №36 в книзі обліку нотаріальних дій Рукшинської сільської ради за 1981-1982 роки.

Вказаний факт підтверджується виписками із погосподарської книги №310 від 03 квітня 2025 року про право власності позивача на будинок на підставі вказаного договору.

09 квітня 2024 року рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області у справі №724/443/24 розірвано шлюб між позивачем та відповідачем, укладений 26 червня 1984 року.

В квітні 2025 року відповідачка повідомила позивача про необхідність забрати свої речі з будинку та виселитися у зв`язку з тим, що будинок належить їй на праві приватної власності, до будинку він ніякого відношення не має.

З довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №421000522 від 03 червня 2025 року позивач дізнався, що право власності на будинок з 29 червня 2017 року зареєстровано за відповідачкою.

Підставою слугували подані відповідачкою документи, а саме: заява від 29 червня 2017 року, довідка про стан майна №50 від 06 березня 2017 року, видана Хотинським КБТІ, витяг з погосподарської книги №111 від 08 лютого 2017 року, виданий виконавчим комітетом Рукшинської сільської ради, довідка №109 від 08 лютого 2017 року, видана виконавчим комітетом Рукшинської сільської ради, рішення виконавчого комітету Рукшинської сільської ради №127, сесії 7, скликання 7 від 12 лютого 2017 року.

Згідно листа №211 від 14 квітня 2025 року Рукшинська сільська рада повідомила, що копія договору купівлі-продажу від 19 квітня 1982 року з невідомих причин відсутня, копії витягу Рукшинської сільської ради з погосподарської книг №111 від 08 лютого 2017 року та довідки №109 від 08 лютого 2017 року відсутні, так як вони не зберігаються в архіві сільської ради, копія рішення сільської ради від 12 лютого 2017 року відсутня, оскільки цього дня не проводилося ні засідання виконавчого комітету, ні сесії сільської ради.

За таких обставин, за твердженнями позивача, відповідачем для проведення державної реєстрації права власності на будинок приватному нотаріусу, як державному реєстратору, подані завідомо підроблені (такі що містять завідомо недостовірну інформацію) від імені сільської ради документи.

Також стверджує, що відповідачці достеменно було відомо про факт недостовірності вищезазначених документів, оскільки вона ніколи не набувала право власності на будинок та їй було відомо, що власником будинку є позивач на підставі договору купівлі-продажу, який укладений задовго до реєстрації шлюбу між ними.

Пояснює, що не може надати суду договір купівлі-продажу спірного будинку, оскільки він зник з його будинку, а в сільській раді також не виявилося іншого примірника договору.

Одночасно стверджує, що згідно записів погосподарських книг, саме позивач є власником спірного будинку, і момент набуття на нього права власності не залежав від державної реєстрації, згідно з вимогами чинного на той час законодавства.

Крім того, за позивачем закріплена присадибна ділянка в розмірі 0,52 га.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідачка незаконно та без відповідної правової підстави заволоділа будинком, який належить позивачу на праві власності, просить суд витребувати вказаний будинок з незаконного володіння ОСОБА_2 у власність ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 05 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Витребувано на користь ОСОБА_1 із незаконного володіння ОСОБА_2 житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 250.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 11095,76 грн. (одинадцять тисяч дев`яносто п`ять гривень 76 коп.).

Повне рішення складено 05 серпня 2025 року.

Додатковим рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 14 серпня 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_3 про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 коп.), 28000,00 (двадцять вісім тисяч) гривень в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді.

Повне рішення складено та підписано 14 серпня 2025 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційних скарг

Не погоджуючись з рішенням суду від 05 серпня 2025 року відповідачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі вказує, що твердження ОСОБА_1 про те, що він є власником житлового будинку за адресою с. Рукшин Дністровського (Хотинського) району Чернівецької області на підставі договору купівлі-продажу, примірник якого не було надано і якого не існує в Рукшинській сільській раді, є такими, що не відповідають дійсності та ввели суд в оману, що послужило для винесення завідомо протиправного рішення

Вказує, що у неї є документи, які підтверджують її право власності, зареєстроване в порядку, встановленому чинним законодавством України, на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: витяг з погосподарської книги №111 від 08 лютого 2017 року; довідка №109 від 08 лютого 2017 року; технічний паспорт від 06 березня 2017 року; довідка про технічний стан нерухомого майна №50 від 06 березня 2017 року (додаток 2); а також реєстрація у встановленому порядку, що підтверджується Інформаційною довідкою від 03 липня 2017 року, №90979506.

Згідно наявного доказу, який міститься в матеріалах справи, а саме копія нотаріального реєстру, який поданий сільською радою - не можна вважати належним доказом по визнанню договору купівлі продажу вищезгаданого будинку, оскільки присутній запис та підпис щодо лише однієї особи без зазначення продавця чи покупця, в тому числі не зазначено реквізити нерухомого майна, щодо якого вчинялися такі дії.

Відсутність примірника та змісту щодо такої угоди договору купівлі-продажу суттєва юридична недостовірність, яка не дозволяє встановити факт здійснення такого правочину щодо саме цього житлового будинку. Тому висновок, який зроблено судом першої інстанції, є протиправним.

Дії позивача свідчать про факт наявності спроб незаконно позбавити відповідачку законної власності та її законного права на проживання у її власному будинку, який по суті є спільною власністю подружжя, адже реєстрація проведена на час перебування в шлюбі подружжя.

Зазначені сільською радою господарські книжки не можуть слугувати як доказ по справі, оскільки у них за 1981-1982 роки зазначено двох різних осіб, а в 2021 році одна особа ОСОБА_1 . Це ставить під сумнів їхню достовірність та офіційність. У тому числі на підставі чого було зроблено запис, за яким вважався в 2021 році лише один власник ОСОБА_1 .

Звертає увагу на той факт, що судом першої інстанції не встановлені технічні параметри житлового будинку та господарських споруд, які будівлі та споруди існували станом на 1982 рік та яка була площа даних будівель та споруд, які існують на теперішній час, адже ці матеріали судом не були досліджені.

За роки перебування з позивачем в зареєстрованому шлюбі було проведено дуже багато будівельних робіт згідно технічного паспорту та довідки про технічний стан нерухомого майна №50 від 06 березня 2017 року виданого Хотинським КР БТІ де зазначено що будівлі літ Б - літня кухня 1984 року побудови, Літ б - ганок 1984 р.п. літ. В - гараж, 1988 р.п, літ. літ. Г - сарай 1989 р.п., літ. г - ганок, 1989 року побудови, літ.. Д - сарай, 1990 року побудови, літ.Ж навіс, 1990 року побудови, літ. З вбиральня, 1984 року побудови, літ. ПГ - погріб, 1990 року побудови, №1 - ворота, 1992 року побудови, №2 - огорожа, 1992 року побудови, №3 огорожа, №4 огорожа, №5 криниця 1985 року побудови, І замощення, так і сам будинок був повністю перебудований і змінена його площа, які були побудовані під час перебування в шлюбі, тобто дане майно вже по факту є спільним майном подружжя, якого її позбавив суд першої інстанції, адже згідно вищезгаданого рішення виходить, що її частки в даному майні немає.

Також лист адресований їй, у якому ОСОБА_1 вказує, що: « ОСОБА_4 хата і користуватися я не можу, те робить, що ти», чим визнає, що вказаний будинок її. Тобто, він все життя знав, що це її будинок, визнавав факт того, що вона є власницею будинку, але після розлучення у нього з`явилася інша родина, та він вирішив позбавити її майна.

Також не погоджується, що за ОСОБА_5 закріплена земельна ділянка площею 0,52 га, оскільки він не виготовив на себе жодних дозвільних документів.

Копії по господарських книг не можна брати як доказ, оскільки в копії по господарської книги з 1980 по 1982 р.р. зазначено двоє членів сім`ї - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в книзі наступній з 2021-2024 р.р. - двоє ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а уже в 2025 - один ОСОБА_1 , і там же описано кількість житлових кімнат в будинку - 1, житлова площа 42 кв.м., що повністю не відповідає технічному паспорту на будинок та тому, що є по факту, що видає повну необізнаність ОСОБА_6 та сільською радою стану та опису будинку, на який вони робили запис з його слів.

Працівники сільської ради, які працюють станом на зараз, не можуть знати, що відбувалося в 1980-х роках та «хто що купував та писав», адже докази цьому - відсутні, що знову ж таки дозволяє думати про зацікавленість виконавчого комітету Рукшинської сільської ради, працівники якої переслідують власні інтереси.

Екземпляр копії з реєстру для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Рукшинської сільської ради, який подали як доказ стороною Позивача, вели з порушенням норм, а саме: незастережні закреслення, без дотримання принципу дат та черговості (від 1982 до 1981 року на одній і тій самій сторінці), без вказування даних обох сторін.

В даному випадку, якщо ОСОБА_1 і купив щось, то не зазначені відомості у кого і що саме.

Просила рішення скасувати і позов залишити без задоволення.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Дубіцький А.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Вказав, що посилання апелянта про те, що ОСОБА_1 ввів в оману суд з приводу належності йому на праві власності будинку на підставі договору купівлі-продажу, примірник якого не надано і якого не існує в Рукшинській сільській раді, та відповідно до норм закону, в т.ч. «ст.227 УК УРСР даний договір зобов`язаний бути нотаріально посвідчений і згідно цієї статті недодержання цієї вимоги тягне недійсність правочину» є помилковими та суперечать нормам законодавства, чинного на момент придбання позивачем спірного будинку, адже статтею 4 ЦК Української РСР (в редакції, чинній станом на момент укладення договору купівлі-продажу спірного будинку, тобто станом на 19.04.1982 року) визначалось, що цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Частиною 2 цієї статті визначалось, що відповідно до цього цивільні права і обов`язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, тощо.

Статтею 227 ЦК Української РСР визначалось, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Водночас, статтею 14 Закону Української РСР від 25 грудня 1974 року № 3377-VІІІ "Про державний нотаріат" (в редакції, чинній на час укладення позивачем договору купівлі-продажу спірного будинку від 19 квітня 1982 року) до повноважень виконавчих комітетів міських, селищних, сільських Рад народних депутатів у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, належало право посвідчувати угоди (договори, довіреності та ін.), крім договорів про надання у безстрокове користування земельних ділянок для спорудження індивідуальних житлових будинків і угод, які стосуються майна, що знаходиться за кордоном, або прав, які мають бути здійснені за кордоном.

Зважаючи на факт надання третьою особою по справі Рукшинською сільською радою на підтвердження позовних вимог Книги обліку нотаріальних дій є достатньо підстав вважати, що на момент укладення позивачем договору купівлі-продажу будинку на території села Рукшин не було державної нотаріальної контори, тому право посвідчувати угоди, в т.ч. й купівлі-продажу будинків, відносилось до повноважень виконавчого комітету сільської ради.

Доказів іншого на спростування цього факту відповідачем суду не надано.

При цьому, статтею 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 19.01.1976 року № 1/5 (в редакції, чинній на момент укладення договору купівлі -продажу спірного будинку), було передбачено, що нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад народних депутатів трудящих вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної ради трудящих покладено вчинення нотаріальних дій.

Тобто, уклавши 19 квітня 1982 року договір купівлі-продажу будинку , який посвідчений у Рукшинській сільській раді та зареєстрований за №36 в книзі обліку нотаріальних дій Рукшинської сільської ради за 1981-1982 роки позивач набув право власності на спірний будинок у встановленому на той час законом порядку.

Підтвердженням набуття права власності позивача на спірний будинок є також відповідні записи в досліджених судом першої інстанції погосподарських книгах Рукшинської сільської ради за 1980-2025 роки, яким надана правова оцінка в оскаржуваному рішенні.

Відтак твердження апелянта в цій частині нібито недодержання позивачем норм діючого законодавства на момент придбання спірного будинку є необґрунтованим та безпідставним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 наголошує на наявність у неї документів, які нібито «підтверджують її право власності на спірний будинок» та на підставі яких проведена державна реєстрація права власності на будинок.

Однак, як встановлено судом першої інстанції в ході судового розгляду справи, наданий відповідачці ОСОБА_2 та використаний нею при державній реєстрації права власності на будинок витяг з погосподарської книги № 111 від 08 лютого 2017 року є таким , що містить неправдиві відомості в частині належності їй будинку, адже будь-яких правочинів щодо будинку вона ніколи не вчиняла, рішень сільради як органу місцевого самоврядування про передачу їй будинку у власність в порядку приватизації чи іншим способом не приймалось.

Тим більше, як повідомила Рукшинська сільська рада своїми листами на адвокатські запити, рішень про передачу прав на будинок чи земельну ділянку на користь ОСОБА_2 сільрадою не приймалось, а 12 лютого 2017 року, тобто в день, яким датоване надане нотаріусу рішення сільради, не проводились ні засідання виконавчого комітету ні сесії.

Водночас, відповідачкою ОСОБА_2 суду не наданого жодного доказу правомірності/достовірності записів про належність їй будинку у наданих нотаріусу для вчинення реєстраційної дії документах. Викладене вказує на недоведеність нею обставин, на які вона посилається як на підстави своїх заперечень проти позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 наголошує на тому , що спірний будинок є нібито «спільною власністю подружжя, адже реєстрація проведена на час перебування в шлюбі подружжя» і за час перебування її із позивачем у шлюбі нібито проведено «дуже багато будівельних робіт…». Однак, ці «твердження» не були предметом доказування в суді першої інстанції, що фактично позбавляє суд апеляційної інстанції надавати правову оцінку цим «твердженням».

Водночас ймовірні проведення ремонтних робіт у спірному будинку чи на прибудинковій території за час перебування сторін у шлюбі жодним чином не спростовують незаконність набуття відповідачкою ОСОБА_2 права власності на спірний будинок, відтак не можуть бути підставою для задоволення її апеляційної скарги

В скарзі ОСОБА_2 посилається на адресований їй «лист» нібито позивача ОСОБА_1 , в якому він нібито визнавав факт належності їй будинку, однак надавати правову оцінку цьому «листу» суд апеляційної інстанції не може, зважаючи на те, що: 1) відповідачем порушено визначений ст.83 ЦПК України порядок подання доказів; 2) на аркуші паперу, названому апелянтом як «лист» відсутні дані особи, яка вчиняла рукописний запис, часу й місця цих записів; 3) зміст рукописних записів не дають змоги оцінити їх суть.

Інші наведені ОСОБА_2 у апеляційній скарзі її твердження щодо нібито незаконності оскаржуваного рішення є необґрунтованими та безпідставними, тому не заслуговують на увагу та не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції як підстави для скасування рішення суду першої інстанції, яке прийняте з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд ураховує, що апеляційна скарга містить доводи щодо оскарження рішення суду від 05 серпня 2025 року, а тому додаткове рішення від 14 серпня 2025 року не переглядається.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступних висновків.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що 26 червня 1984 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб, який згідно рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 09 квітня 2024 року був розірваний. Рішення набрало законної сили 22 травня 2024 року (том 1 а.с.10).

Згідно виписки з погосподарської книги №310 від 03 квітня 2025 року, виданої виконкомом Рукшинської сільської ради ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в тому, що він є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19 квітня 1982 року, посвідченого Рукшинською сільською радою, зареєстрованого за №36 в книзі обліку нотаріальних дій Рукшинської сільської ради за 1981-1982 роки, згідно погосподарської книги №01, особового рахунку № НОМЕР_1 (том 1 а.с.13-14).

Згідно копії книги обліку нотаріальних дій Рукшинської сільської ради за 1981-1982 роки міститься запис під №36, про те, що 19 квітня 1982 року було посвідчено договір купівлі-продажу та прізвище особи для якої вчинено нотаріальну дію ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_2 від 11 березня 1977 року (том 1 а.с.16-17).

Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав станом на 03 квітня 2025 року право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 , розмір частки 1, дата реєстрації 29 червня 2017 року.

Підставою для державної реєстрації слугували, подані ОСОБА_2 документи, а саме: заява від 29 червня 2017 року, довідка про стан майна №50 від 06 березня 2017 року, видана Хотинським КБТІ, витяг з по господарської книги №111 від 08 лютого 2017 року, виданий виконавчим комітетом Рукшинської сільської ради, довідка №109 від 08 лютого 2017 року, видана виконавчим комітетом Рукшинської сільської ради, рішення виконавчого комітету Рукшинської сільської ради №127, сесії 7, скликання 7 від 12 лютого 2017 року (том 1 а.с.14).

Зі змісту листа Рукшинської сільської ради Дністровського району Чернівецької області від 14 квітня 2025 року №211 вбачається, що копія договору купівлі-продажу від 19 квітня 1982 року з невідомих сільській раді причин відсутня, однак наявна довідка, що підтверджує власність земельної ділянки, на якій розташований спірний будинок. Також зазначено про відсутність рішення виконавчого комітету, оскільки 12 лютого 2017 року не проводилися ні засідання виконавчого комітету, ні сесії сільської ради (том 1 а.с.15).

Відповідно до відповіді ДМС України в Чернівецькій області від 04 червня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був документований паспортом громадянина колишнього СРСР (зразка 1974 року) серії НОМЕР_2 від 11 березня 1977 року (том 1 а.с.112).

Згідно з відомостями з погосподарської книги №1 по с. Рукшин, господарства №1-99 за 1980-1982 роки (с. Рукшин) ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) є головою господарства, також ОСОБА_7 (1958 р.н.) значиться як жінка (в графі відношення до голови сім`ї) (том 1 а.с.91-92).

З погосподарської книги за 1983-1985 роки вбачається, що головою господарства є ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), а в графі «відношення до голови сім`ї» значиться жінка ОСОБА_8 (закреслено) ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) (том 1 а.с.93-94).

В погосподарських книгах за 1986-1990 роки, за 1991-1995 роки, за 1996-2000 роки, за 2001-2005 роки, за 2006-2010 роки, за 2011-2015 роки містяться аналогічні записи щодо голови господарства за адресою АДРЕСА_1 , а саме: голова ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), дружина ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) (том 1 а.с.95-104).

Судом першої інстанції досліджено копію погосподарської книги за 2016-2020 роки №1 стор.100, де зазначено, що власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , номер об`єкта 0034-1 є ОСОБА_1 , за будинком закріплена земельна ділянка 0,55 га (том 1 а.с.105-106).

Разом з цим, згідно Витягу з погосподарської книги №1, особовий рахунок № НОМЕР_1 Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області за 2016-2020 роки, ОСОБА_2 , 1958 р.н. є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с.62).

Вищезазначений витяг від 08 лютого 2017 року №111 містить відомості, що він підписаний сільським головою Горбатюком О.В.

Відповідно до листа Рукшинської сільської ради Дністровського району Чернівецької області від 29 травня 2025 року №306, на витязі з погосподарської книги №1 за 2016-2020 роки, який зареєстровано за №111 від 08 лютого 2017 року стоїть резолюція на підпис сільським головою Горбатюком Олегом Васильовичем, однак дана довідка підписана колишнім секретарем сільської ради Гермаківською Ю.М. (том 1 а.с.90).

Також судом досліджено копію погосподарської книги за 2021-2025 роки, де зазначено, що власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , номер об`єкта 0034-1 є ОСОБА_1 , за будинком закріплена земельна ділянка 0,55 га (том 1 а.с.107-108).

Згідно копії погосподарської книги №3 по с. Рукшин за 1980-1982 роки, господарства №199-296, міститься запис, що головою сім`ї є ОСОБА_1 (закреслено), також запис про ОСОБА_2 (невістка) (закреслено), та про голову господарства ОСОБА_9 . Одночасно записано, про вибуття в господарство №26 в квітні 1982 року, та відомості про договір дарування (том 1 а.с.109-110).

Судом встановлено, що за ОСОБА_1 закріплена присадибна земельна ділянка в розмірі 0,52 га, про що свідчить довідка колгоспу ім. Хотинського повстання с. Рукшин №24 від 10 квітня 1982 року (том 1 а.с.21).

Згідно Запису акту про укладення шлюбу №20 від 26 червня 1984 року ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_10 , а після укладення шлюбу прізвище чоловіка та дружини ОСОБА_11 . Також міститься запис про те, що ОСОБА_1 розірвав попередній шлюб 19 червня 1981 року, актовий запис 88, а ОСОБА_10 розірвала попередній шлюб 04 лютого 1983 року актовий запис 13 (том 1 а.с.147).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права переглядаючи рішення по суті позовних вимог

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов прийшов до висновків, що витяг з погосподарської книги №111 від 08 лютого 2017 року про те, що позивачка є власником будинку не відповідає записам погосподарської книги за 2016-2020 роки, копія якої була досліджена в судовому засіданні, а також на підставі рішення виконавчого комітету Рукшинської сільської ради №127 від 12 лютого 2017 року, яке відсутнє в учасників справи та за твердженнями сільської ради взагалі не приймалося, а тому відповідач заволоділа спірним житловим будинком без відповідної правової підстави.

Таким чином, встановивши, що власником спірного житлового будинку є позивач ОСОБА_1 , то він має право на підставі ст. 387 ЦК України витребувати своє майно у всіх випадках і без будь-яких обмежень при володінні цим майном набувачем без правових підстав, тобто недобросовісним набувачем, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Основним речово-правовим способом захисту права власності є віндикаційний позов.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Велика Палата Верховного Суду нагадувала неодноразово, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19) та багатьох інших.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2024 року в справі №204/8017/17 (провадження № 14-29цс23).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 набув право власності на спірний будинок за адресою: АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 19 квітня 1982 року.

Надати договір купівлі-продажу від 19 квітня 1982 року позивач не зміг, оскільки пояснив, що вказаний договір був викрадений відповідачкою.

Проте вказана обставина підтверджується наступними доказами.

Так, з реєстру реєстрацій нотаріальних дій Рукшинської сільської ради за 1981-1982 роки вбачається, що 19.04.1982 року був посвідчений договір купівлі-продажу, запис під №36, прізвище особи для якої вчинено нотаріальну дію ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_2 від 11 березня 1977 року (том 1 а.с.16-17).

Крім цього, до погосподарської книги №1 за 1980-1982 роки (с. Рукшин) внесено запис про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - голова господарства, а запис щодо попереднього власника ОСОБА_12 закреслений. Крім того, наявний запис про договір купівлі-продажу 1982 року квітень місяць (том 1 а.с.91-92).

Також, згідно довідки колгоспу ім. Хотинського повстання с. Рукшин №24 від 10 квітня 1982 року вбачається, що за ОСОБА_1 закріплена присадибна земельна ділянка в розмірі 0,52 га (том 1 а.с.21).

Отож, вказані документи підтверджують, що власником спірного будинку починаючи з 1982 року (моменту придбання будинку) був ОСОБА_1 , що жодними доказами та показами в апеляційній інстанції не спростовано стороною відповідача.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідачка пояснила, що вказаний вище будинок був куплений її батьками та записаний на неї та позивача по частці. Проте дану обставину вона не підтвердила належними та допустимими доказами, як і не змогла спростувати запис реєстрації нотаріальних дій про те, що договір купівлі-продажу укладений з ОСОБА_1 .

Крім цього, колегія суддів зауважує, що станом на 19 квітня 1982 року (день укладення договору купівлі-продажу) відповідачка була перебувала в іншому зареєстрованому шлюбі, що виключає можливість придбання будинку в шлюбі з ОСОБА_1 та виникнення права спільної сумісної власності подружжя.

Доводи відповідачки про те, що майно в період перебування в шлюбі з ОСОБА_1 істотно збільшилось у своїй власності, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки виходять за межі предмету спору.

Відповідачка в поданій апеляції вказує, що саме вона є власником спірного будинку, що підтверджується витягом з погосподарської книги №111 від 08 лютого 2017 року; довідкою №109 від 08 лютого 2017 року; технічним паспортом від 06 березня 2017 року; довідкою про технічний стан нерухомого майна №50 від 06 березня 2017 року (додаток 2); а також Інформаційною довідкою від 03 липня 2017 року, №90979506 про реєстрацією будинку у встановленому порядку.

Однак вказані доводи відповідачки спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, в матеріалах справи відсутнє рішення виконавчого комітету Рукшинської сільської ради №127 від 12 лютого 2017 року, яке в тому числі слугувало підставою виникнення права власності на спірний житловий будинок, про що зазначено у відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Судом першої інстанції виносилась ухвала суду від 22 травня 2025 року про витребування у Дністровській районній військовій адміністрацій копії реєстраційної справи з усіма додатками, які стали підставою для внесення приватним нотаріусом Масловською І.Ю. 29 червня 2017 року запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_2 на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.72-73).

13 червня 2025 року Дністровська районна військова адміністрація надала суду відповідь за №01-33/1073, з якої вбачається, що при пошуку реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 250 щодо права власності ОСОБА_2 не виявлено (а.с.120-121).

24 червня 2025 року судом першої інстанції була винесена ухвала про витребування в приватного нотаріуса Дністровського районного нотаріального округу Масловської І.Ю. та в державного підприємства «Національні інформаційні системи» Чернівецької регіональної філії ДП НАІС копії реєстраційної справи з наявними у ній документами, які стали підставою для внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_2 на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Також цією ухвалою витребувано у відповідача ОСОБА_2 оригінали документів для огляду судом, які вона подавала приватному нотаріусу Масловській І.Ю. для реєстрації права власності на житловий спірний житловий будинок (а.с.137-138).

04 липня 2025 року від приватного нотаріуса Дністровського районного нотаріального округу Масловської І.Ю. надійшла відповідь про те, що реєстраційна справа №250 знищена (а.с.142).

Відповідачка ОСОБА_2 на виконання ухвали суду від 24 червня 2025 року не надала документи, які стали підставою для реєстрації за нею права власності на спірний будинок, зокрема, рішення виконавчого комітету Рукшинської сільської ради №127 від 12 лютого 2017 року.

В той же час Рукшинська сільська рада Дністровського району Чернівецької області надала відповідь про те, що ні сесією, ні виконавчим комітетом сільської ради рішення про передачу у власність ОСОБА_2 житлового будинку по АДРЕСА_1 не приймалось (а.с.90). 12 лютого 2017 року не проводились ні засідання виконавчого комітету, ні сесії сільської ради (а.с.15).

Встановивши, що реєстрація права власності за відповідачкою ОСОБА_2 на спірний житловий будинок була проведена на підставі неіснуючого (підробленого) рішення органу місцевого самоврядування, тобто житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами вибув з володіння власника не з його волі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в цій справі підлягають застосуванню норми 387 ЦК України про витребування майна.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження судом першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, які ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, і з якими погоджується суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками суду першої інстанції та стосуються переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Додаткове рішення суду першої інстанції від 14 серпня 2025 року не оскаржується, а тому відповідно судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 05 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено судом 20 листопада 2025 року.

Головуючий: Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк