10 листопада 2025 року
судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Калараша А. А.
до ухвали Верховного Суду від 10 листопада 2025 року
постановлену під час розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 24 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оріана» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
1. У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Акціонерного товариства «Оріана» (далі - АТ «Оріана») з позовом про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
2. Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області рішенням від 28 лютого 2025 року позов задовольнив. Визнав незаконним та скасував наказ виконуючого обов`язки генерального директора Акціонерного товариства «Оріана» № 51 від 26 листопада 2024 року «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновив ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера АТ «Оріана» з дати звільнення, а саме: 13 січня 2025 року, з виплатою на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 13 січня 2025 року до дня фактичного поновлення на роботі. Відмовив у задоволенні іншої частини позовних вимог. Вирішив питання про розподіл судових витрат. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допустив до негайного виконання.
3. Ухвалою від 14 квітня 2025 року Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області задовольнив заяву АТ «Оріана» про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Визнав таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист № 345/7003/24, виданий 03 березня 2025 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера АТ «Оріана» з дати звільнення, а саме з 13 січня 2025 року.
4. Івано-Франківський апеляційний суд постановою від 24 червня 2025 року рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2025 року скасував, ухвалив нове судове рішення, яким відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 , а також залишив без змін ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2025 року про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
5. У вересні 2025 року ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 24 червня 2025 року та залишити в силі рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2025 року.
6. За результатами розгляду питання про відкриття/відмову у відкритті касаційного провадження колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження з підстав, що оскаржуване судове рішення ухвалене у справі з ціною позову, яка не перевищує суму двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а отже не підлягає касаційному оскарженню.
7. З таким висновком не погоджуюся з таких підстав.
8. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
9. У статті 176 ЦПК України законодавець визначив правила обчислення ціни позову.
10. Аналіз частини першої статті 176 ЦПК України дає підстави для висновку про те, що ціна позову наявна виключно у позовах, в яких заявлені вимоги майнового характеру. У позовах немайнового характеру ціна позову не визначається.
11. На мою думку відмова у відкритті касаційного провадження з тієї підстави, що ціна позову у справі не перевищує суму двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб можлива у справах, в яких заявлені виключно позовні вимоги майнового характеру, які складають ціну позову та підлягають обчисленню відповідно до приписів статті 176 ЦПК України. Водночас, за умови пред`явлення у цій справі також позовних вимог немайнового характеру виключно застосування встановленого законодавством порогу мінімальної ціни позову для встановлення неможливості касаційного оскарження судових рішень вважаю помилковим.
12. Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
13. Отже, законодавець уповноважив суд визнавати малозначними справами справи незначної складності крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
14. Відповідно да частини четвертої статті 19 ЦПК України трудові спори входять до переліку справ, які можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження, тобто які потребують якнайскорішого вирішення по суті та не вимагають значної кількості часу для реалізації сторонами процесуальних прав в світлі принципу змагальності цивільного судочинства.
15. Вважаю, що ця справа незначної складності, якe суд міг визнати малозначною відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України за умови, що ціна позову не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки у позові були заявлені також вимоги немайнового характеру, то відмовляючи у відкриття касаційного провадження, слід керуватися пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України в поєднанні з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
16. Вважаю, що колегія суддів зазначене не взяла до уваги, внаслідок чого дійшла помилкового висновку щодо відмови у відкритті касаційного провадження виключно з тієї підстави, що ціна позову не перевищує встановлений законодавством рівень.
Суддя: А. А. Калараш