Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.10.2025 Справа №607/12368/25 Провадження №2/607/3828/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Позняка В.М.,

з участю секретаря судового засідання Козак О.Є., представника позивача Сабатюк Н.П., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Вароди П.Б.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільська міська рада, про припинення права спільної власності на земельну ділянку, виділ в натурі частки із земельної ділянки, встановлення сервітуту, -

ВСТАНОВИВ:

17.06.2025 ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Сабатюк Н.П., звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить:

1) припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,0600 га, кадастровим номером №:07:006:0025 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом поділу її в натурі;

2) в порядку поділу виділити в натурі у приватну власність ОСОБА_2 1/2 земельної ділянки, що становить 0,0300 га із земельної ділянки площею 0,0600 га з кадастровим номером №:07:006:0025, за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

3) встановити на користь ОСОБА_1 на виділену ОСОБА_2 частку земельної ділянки - передбачений пунктами а, б, г, ґ, ж, з статті 99 Земельного кодексу України сервітут, площею 0,0019 га, межі дії якого визначено у додатку №1 до Висновку експертів за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи за №60-08/24 від 05.08.2024 року.

Позов обґрунтований тим, що земельну ділянку площею 0,0600 га з кадастровим номером №:07:006:0025 у спільну власність позивача та відповідача безоплатно передав їх батько ОСОБА_3 , згідно із договором дарування земельної ділянки ВСР № 058578 від 05.05.2006. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд АДРЕСА_1 . Окрім того, на підставі договору дарування, ОСОБА_3 безоплатно передав у спільну власність сторін також і житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 . Сторони не досягли згоди щодо поділу земельної ділянки в натурі, яка фактично перебуває у спільній сумісній власності. Згідно висновку експерта, було запропоновано два варіанти поділу земельної ділянки. Вважає, що запропонований експертом Варіант № 2 є найбільш доцільним та економічно правильним, оскільки такий варіант виділу не передбачає виконання будь-яких робіт з перепланування чи переобладнання. Такий варіант виділу відповідає усталеному порядку користування ним співвласниками. Окрім того, ввважає за доцільне встановлення земельного сервітуту на користь відповідача ОСОБА_1 задля обслуговування відповідачем свого гаража.

13.07.2025 від відповідача, в інтересах якого діє адвокат Варода П.Б., надійшов відзив на позов, згідно якого позивач визнає позов частково. Вважає обґрунтованим варіант поділу земельної ділянки № 2, запропонований судовим експертом Ярмолом В.М. у висновку за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 05.08.2024 № 60-08/24. Вказує, що на відміну від варіанта №1, на якому наполягає позивач, варіант №2 більшою мірою забезпечує баланс інтересів співвласників та зберігає функціональну придатність кожної із земельних ділянок після поділу. Варіант №2 передбачає максимально можливе дотримання принципу пропорційності часток у спільній власності з урахуванням конфігурації, площі, доступу до дороги та цільового призначення земельної ділянки. Поділ у вказаний спосіб забезпечує кожному співвласнику можливість самостійного та ефективного використання своєї частини земельної ділянки. Відповідно до варіанта №2, межі між ділянками проходять з урахуванням фактичного користування, особливостей рельєфу, розташування наявних споруд та доступу до комунікацій. Це унеможливлює перехрещення інтересів сторін після поділу, на відміну від варіанта №1, який потенційно створює умови для подальших спорів. Варіант №2 ураховує фактичне цільове використання землі, а тому сприяє збереженню економічної цінності кожної з частин. Поділ за варіантом №1 порушує компактність та логіку забудови, знижуючи вартість ділянки і створюючи незручності для використання. Окрім того, вказує, що окрема вимога про припинення права спільної сумісної власності є неефективним способом захисту, оскільки при виділі часток право спільної сумісної власності припиняється в силу закону.

04.08.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вказує на те, що позивачем у позовній заяві також зазначалось про те, що запропонований експертом Варіант №2 є найбільш доцільним та економічно правильним, оскільки, такий варіант виділу не передбачає виконання будь-яких робіт з перепланування чи переобладнання. Крім того, цей варіант виділу відповідає усталеному порядку користування ним співвласниками. Також зазначає, що позивачка просила про встановлення сервітуту лише для відповідача щодо обслуговування належного йому гаража площею 0,0019га, що відповідає запропонованому варіанту №2. За таких обставин, фактично між сторонами немає спору щодо обрання варіанту №2, що запропонований у Висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи за №60-08/24 від 05.08.2024. Також звертає увагу суду на те, що частина земельної ділянки площею 0,0071га, яка запропонована для використання для заїзду Позивачки у варіанті №2, є землями комунальної власності міста, що належать Тернопільській міській раді.

Ухвалою від 19.06.2025 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду.

Протокольною ухвалою суду від 07.08.2025 до участі у справі в якості третьої особи залучено Тернопільську міську раду.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала з підстав, викладених у ньому, та просила його задоволити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали, просили його задоволити.

Представник третьої особи Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином.

Суд встановив, що ОСОБА_2 є власником 1/2 частини земельної ділянки площею 0,06 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :07:006:0025, на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Олексишин З.З. за № 1637, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 90685498 від 27.06.2017.

Відповідно до Договору дарування земельної ділянки серії ВСР № 058578 від 05.05.2006, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу № 1637, ОСОБА_3 (Дарувальник) передав безоплатно у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (Обдаровувані) в рівних частках земельну ділянку, площею 0,06 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд під АДРЕСА_1 .

Вказана земельна ділянка належала ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку ТР № 040476, виданого Тернопільською міською радою 28.12.2004 на підставі Рішення 9 сесії 4 скликання Тернопільської міської ради від 12.12.2003 № 4/9/93 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 76.

Окрім того, ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 43/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування № 058577 від 05.05.2006, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Олексишин З.З., за реєстровим № 1632.

Як вбачається із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 від 18.12.2009, Позивачу ОСОБА_2 належить 43/100 розміру частки власності та Відповідачу - ОСОБА_1 належить 57/100 розміру частки власності відповідно.

Висновком щодо технічної можливості поділу та виділу часток об`єкта нерухомого майна від 28.07.2021 за № 508/21 встановлено, що внаслідок поділу будинковолодіння загальна площа зменшилася на 0,8 м2 і становить 15.9,6 м2, та житлова площа-зменшилася на 0,8 м2 і становить 66,3 м2. Даним висновком також встановлено, що згідно Постанови КМУ № 1024 від 28.12.2016, проведене внутрішнє перепланування не потребує дозволу на виконання будівельних робіт та відповідає державним стандартам, будівельним нормам і правилам, нормативним актам з пожежної безпеки, санітарному законодавству. Як результат, визначено, що за технічними показниками об`єкт може бути поділено.

Також позивачем надано технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями АДРЕСА_1 від 28.07.2021, із якого прослідковується лише та частина будинковолодіння, яку позивачка отримала згідно договору дарування будинковолодіння НОМЕР_1 від 05.05.2006р. Також вбачається, що тепер у кожного із співвласників будинку наявний свій особистий вхід в житловий будинок.

Відповідно до Висновку судового експерта Ярмола В.М. за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 60-08/24 від 05.08.2024, проведеного за заявою ОСОБА_2 , поділ між громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :07:006:0025, площею 0.0600 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), при спільній сумісній власності, частки на земельну ділянку є рівними, тобто кожен із співвласників повинен володіти площею по 0.0300 га (300 мг) земельної ділянки. Експертом запропоновано два варіанти поділу:

- Згідно першого варіанту поділу, обидва співвласники мають однакові рівні площі земельних ділянок, проходи та доїзди до житлового будинку (з врахуванням земельного сервітуту). Першому співвласнику ( ОСОБА_1 ) пропонується виділення дві земельні ділянки загальною площею 0.0300 га (0.0254+0.0046) га. На першій земельній ділянці (площею 0.0254 га) розташований житловий будинок, а на другій (площею 0.0046 га) розташований гараж, також визначено сервітутне обслуговування даного гаража площею 0.0019 га. Через першу земельну ділянку запроектований сервітутний проїзд до земельної ділянки другого співвласника. Другому співвласнику ( ОСОБА_2 ) запропонована одна цілісна земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок та господарські будівлі, загальною площею 0.0300 га. Доїзди до даної земельної ділянки запропонований через земельну ділянку першого співвласника з наданням земельного сервітуту.

- Згідно другого варіанту поділу, було визначено, що між співвласниками земельна ділянка розділена на дві рівні за площею частини по 0,0300 га. Першому співвласнику ( ОСОБА_1 ) виділяється дві земельні ділянки площею 0,0254 га та площею 0,0046 га, а другому співвласнику ( ОСОБА_2 ) одна земельна ділянка площею 0.0300 га. Заїзд до другої земельної ділянки запроектований через вільні землі, які є в користуванні співвласників земельної ділянки.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Ця засада означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Поняття, зміст права власності та його реалізація закріплено у ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, згідно з якими право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, а за відсутності згоди - спір вирішується судом.

Також, із змісту статті 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до частин першої, третьої статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

За приписами статті 87 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна.

Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт.

Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна.

Враховуючи те, що у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знаходиться земельна ділянка площею 0,06 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :07:006:0025, між сторонами в позасудовому порядку не досягнута домовленість про варіанти розподілу, спір повинен вирішуватися судом.

Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 визнав позов, тому є підстави для ухвалення судового рішення за результатами підготовчого судового засідання.

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд встановив, що земельна ділянка площею 0,06 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :07:006:0025, знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , кожному із них належить 1/2 частини на підставі договору дарування земельної ділянки ВСР № 058578 від 05.05.2006, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Олексишин З.З.

Враховуючи те, що в позасудовому порядку між сторонами не було досягнуто домовленості про поділ земельної ділянки, а спільне користування та володіння цим нерухомими майном є неможливим, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 має право на виділення в натурі 1/2 частини земельної ділянки відповідно до її частки у спільній частковій власності з метою припинення права спільної часткової власності із ОСОБА_1 на це майно.

Вирішуючи питання про варіант розподілу земельної ділянки, суд враховує, що позивач та відповідач визнали, що запропонований експертом Варіант № 2 є найбільш доцільним та економічно правильним. Цей варіант виділу відповідатиме усталеному порядку користування співвласниками, особливостям рельєфу та наявній забудові, а тому є найбільш збалансованим та обґрунтованим способом поділу в натурі.

Тому, суд доходить переконання, що ОСОБА_2 в порядку поділу необхідно виділити в натурі у приватну власність 1/2 частину земельної ділянки, що становить 0,0300 га із земельної ділянки площею 0,0600 га з кадастровим номером №:07:006:0025, за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до Варіанта № 2, викладеного у висновку судового експерта Ярмоли Володимира Михайловича за результатами судової земельно-технічної експертизи від 05.08.2024 № 60-08/24.

Щодо встановлення сервітуту.

Позивачка просить суд встановити земельний сервітут на користь відповідача на частину своєї земельної ділянки, площею 0,0019 га для обслуговування відповідачем свого гаража. Встановлення такого сервітуту передбачено варіантами № 1 і № 2 поділу земельної ділянки відповідно до висновку експерта.

Частиною першою статті 98 ЗК України встановлено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Види права земельного сервітуту передбачені статтею 99 ЗК України. З передбаченого вказаною статтею переліку земельних сервітутів позивачка просить встановити на користь відповідача наступні види: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.

Згідно із частиною першою статті 100 ЗК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до положень статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом.

Згідно зі статтею 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Статтею 404 ЦК України та статті 99 ЗК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Враховуючи наведене, а також визнання позову відповідачем, на користь ОСОБА_1 на виділену ОСОБА_2 частку земельної ділянки необхідно встановити передбачений пунктами а, б, г, ґ, ж, з статті 99 Земельного кодексу України сервітут, площею 0,0019 га, межі дії якого визначено у додатку №1 до Висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи за №60-08/24 від 05.08.2024.

Щодо вимоги про припинення права спільної сумісної власності, суд виходить з наступного.

Так, позивачем заявлено також позовну вимогу про припинення спільної сумісної власності сторін на спірну земельну ділянку.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у Постанові від 23.01.2024 у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20), задоволення вимоги про поділ майна як спільної сумісної власності шляхом визнання за позивачем права власності на її частину саме собою свідчить про припинення правового режиму спільної сумісної власності на такий об`єкт. Тому відсутні підстави зазначати в резолютивній частині рішення про припинення такого режиму щодо спірної земельної ділянки.

В даній справі суд встановив, що спірна земельна ділянка належить сторонам на праві спільної часткової власності.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постанові від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20).

Задоволення вимоги про виділ позивачці в натурі 1/2 частини земельної ділянки в порядку поділу свідчить про припинення правового режиму спільної часткової власності на такий об`єкт в силу вимог статті 367 ЦК України.

Отже, відсутні підстави для задоволення вимоги про припинення права спільної сумісної власності на земельну ділянку.

Щодо судового збору.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Згідно із частиною першою статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 від 11.06.2025, за подання позовної заяви ОСОБА_2 сплачено судовий збір в розмірі 2879,12 грн.

З огляду на зазначені вимоги закону, беручи до уваги визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд доходить переконання, що позивачу ОСОБА_2 з державного бюджету слід повернути 50% судового збору у розмірі 1 439,56 гривень, сплаченого нею при поданні до суду позовної заяви, а решту судового збору в розмірі 1 439,56 гривень слід стягнути з відповідача ОСОБА_1 в користь позивачки ОСОБА_2 .

На підставі ст.ст.12, 12, 81, 82, 133, 137, 141, 258, 259, 264, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільська міська рада, про припинення права спільної власності на земельну ділянку, виділ в натурі частки із земельної ділянки, встановлення сервітуту - задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_2 в натурі земельну ділянку площею 0,0300 га, що відповідає 1/2 частці у праві власності на земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер №:07:006:0025, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту поділу № 2, викладеного у висновку експерта ОСОБА_5 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 60-80/24 від 05.08.2024, який відображений на схемі у додатку №2, як другому співвласнику, за яким площа земельної ділянки другого співвласника складає 0,0300 га.

Встановити на користь ОСОБА_1 на виділену ОСОБА_2 частину земельної ділянки сервітут, передбачений пунктами а, б, г, ґ, ж, з статті 99 Земельного кодексу України, а саме: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути, площею 0,0019 га, межі дії якого визначено у додатку №1 до висновку експерта ОСОБА_5 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 60-80/24 від 05.08.2024.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 1 439,56 гривень судового збору.

Повернути ОСОБА_2 з державного бюджету 1 439,56 гривень судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду учасниками справи подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17.10.2025.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа: Тернопільська міська рада, , місцезнаходження: вулиця Листопадова, 5, Тернопіль.

Головуючий суддяВ. М. Позняк