Провадження № 2-з/522/625/25
УХВАЛА

19 листопада 2025 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Чорнуха Юлія Вікторівна, розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гришка Сергія Олександровича про забезпечення позову, подану разом із позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,-

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси через підсистему «Електронний суд ЄСІТС» надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями заява з додатками передана на розгляд судді Чорнусі Ю.В.

Одночасно з позовною заявою представник ОСОБА_1 адвокат Гришко С.О. подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 просила вжити заходи забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна шляхом накладення арешту на транспортний засіб Toyota Land Cruiser 150, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна та просить суд визнати за нею право власності на транспортний засіб Toyota Land Cruiser 150, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску. Так, на момент подання заяви про забезпечення позову спірний транспортний засіб Toyota Land Cruiser 150, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску, зареєстрований саме за ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_3 про реєстрацію 20.02.2019 транспортного засобу та копією відповіді від РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях за №31/30/6541/1128 аз/08-2025-1173-2025 від 18.09.2025. Невжиття судом заходів забезпечення позову може зумовити в подальшому відчуження спільно набутого майна третім особам або вчинити інші дії, що об`єктивно унеможливить виконання рішення суду та ефективний захист прав та інтересів позивача.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14 червня 2021 у справі № 308/8567/20, згідно з якою системне тлумачення частини першої статті 153, частини тринадцятої статті 158, частини першої статті 187 ЦПК України дає можливість дійти висновку, що: законодавець передбачив відповідний процесуальний порядок розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі; для розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлені різні процесуальні строки: два та п`ять днів відповідно;

першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті;

у випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову;

у разі повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у справі передбачений процесуальний механізм скасування заходів забезпечення позову,

Отже, заява про забезпечення позову представника ОСОБА_1 адвоката Гришка С.О., подана разом з позовною заявою, має бути розглянута незалежно від вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, матеріали справи у межах вирішення заяви про забезпечення позову, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно з правовою позицією Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.12.2020 за № 756/2609/20 (провадження № 61-11479св20), метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника)».

При розгляді заяви про забезпечення позову суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно з п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 51-52 рішення «Юрій Миколайович Іванов проти України» Європейский суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (див., серед інших джерел, згадане вище рішення у справі Войтенка ( 980_223 ), п. 53).»

Отже, право на суд включає не тільки можливість особи звернутись до суду за захистом своїх прав, а й можливість у подальшому отримати виконання рішення суду, ухваленого на її користь.

Відповідно до п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже зазначене питання є предметом дослідження суду під час розгляду спору по суті. До предмета доказування на цій стадії входить лише питання про те, чи може існуючий стан організації правовідносин ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення.

Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 904/1934/23 зазначив, що вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір про поділ спільного майна. В позовній заяві ОСОБА_1 серед інших позовних вимог просить суд визнати за нею право власності на транспортний засіб Toyota Land Cruiser 150, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску.

На підтвердження факту належності спірного автомобіля ОСОБА_2 на праві власності представник ОСОБА_1 до заяви про забезпечення позову долучив інформаційний лист Територіального сервісного центру №6541 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях №31/30/6541/1128-аз/08-2025-1173-2025 від 18.09.2025, з якого вбачається, що згідно з даними Єдиного державного реєстру МВС транспортний засіб Toyota Land Cruiser 150, 2013 року випуску з 31.07.2018 по теперішній час зареєстрований за ОСОБА_2 .

Отже, ОСОБА_2 може вчинити дії, спрямовані на відчуження спірного транспортного засобу, який є предметом спору у справі.

Враховуючи наявність спору між сторонами, наявність ризику того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду у справі, суд вважає, що наявні підстави для вжиття заходу забезпечення позову у виді накладення арешту на транспортний засіб.

Захід забезпечення позову у виді накладення арешту на спірний транспортний засіб є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки вжиття такого заходу забезпечення позову не обмежить права володіння і користування майном та лише тимчасово обмежить права щодо розпорядження майном, в той час як вжиття такого заходу забезпечить можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі задоволення позову.

Обставини, за яких є обов`язковим застосування зустрічного забезпечення, не встановлені.

На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 149, 150, 151, 153, 258-261, 352-355 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гришка Сергія Олександровича про забезпечення позову, подану разом із позовоною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна задовольнити.

Накласти арешт на транспортний засіб марки TOYOTA модель LAND CRUISER 150, 2013 року випуску, колір чорний, VIN код: НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2982, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Направити примірник ухвали про забезпечення позову заявнику та всім особам для негайного виконання, яких стосуються заходи забезпечення позову, і відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили з моменту її підписання суддею та підлягає негайному виконанню незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки.

Суддя Юлія ЧОРНУХА