Номер провадження: 22-ц/813/6475/25
Справа № 505/4223/24
Головуючий у першій інстанції Ващук О. В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Коновалової В.А.

за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

представник позивача - Осокін Сергій Юрійович

відповідач - ОСОБА_2

третя особа: Орган опіки та піклування Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області

розглянули у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Осокіна Сергія Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Подільського міськрайонного суду Одеської області від 04 червня 2025 року, ухвалене у складі судді Ващук О.В., у приміщенні того ж суду

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Котовського міськрайонного суду Одеської області з позовом, який подано його представником адвокатом Осокіним С.Ю., до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Подільської районної державної адміністрації Одеської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини.

В обґрунтування заявленого позову представник позивача зазначив, що 14 листопада 2023 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб. Сторони мають двох малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник позивача зазначив, що сумісне життя у сторін не склалося внаслідок різних поглядів на вирішення звичайних життєвих проблем, в зв`язку з чим в сім`ї часто виникали непорозуміння, які призвели до того, що між сторонами не залишилося ніяких почуттів. Фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачкою припиненні, впродовж значного періоду часу спільного господарства вони не ведуть та проживають окремо. На переконання позивача відновлення сім`ї неможливе, подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити його інтересам, що має істотне значення.

Після фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин разом з позивачем залишився проживати син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (за адресою: АДРЕСА_1 ), а з відповідачкою проживає молодший син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (за адресою: АДРЕСА_2 ). Представник позивача зазначив, що подальше проживання старшого сина разом з позивачем відповідає дійсним інтересам дитини та її всебічному розвитку, оскільки, належному вихованню, розвитку сина буде сприяти його проживання разом із батьком, де йому налаштовані всі необхідні умови для цього. Позивач має постійний та достатній дохід задля забезпечення сину належних умов існування.

В уточненій позовній заяві зазначено, що відповідачка всіляко заперечує проти проживання сина ОСОБА_5 разом з позивачем, вчиняє скандали та сварки, що і змусило позивача звернутись до суду з даним позовом.

З урахуванням викладеного, представник позивача, який діє в інтересах ОСОБА_1 , просив суд розірвати між сторонами шлюб та визначити подальше місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з позивачем.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Подільського міськрайонного суду Одеської області від 04 червня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини задоволено частково.

Шлюб, зареєстрований 14 листопада 2023 року Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 421, розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211 грн. 20 коп. судового збору.

В іншій частині позову - відмовлено.

В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначив, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а також, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній його волі, відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу, розірвання шлюбу не призведе до порушення особистих та майнових прав сторін та їхніх малолітніх дітей, суд дійшов висновку, що даний шлюб слід розірвати.

Також зазначив, що фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживає і від якого матір дитини не вимагала та не вимагає зміни його місця проживання.

Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав та проживає разом із батьком, а матір дитини не заперечує проти цього. Отже відсутній спір між сторонами щодо визначення місця проживання дитини.

Таким чином, суд доходить висновку, що позов батька дитини про визначення місця проживання сина разом із ним не підлягає задоволенню, так як ним не доведено, що його права порушені. А відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України до суду особа має право звернутися, якщо її права порушені, невизнані або оспорюються. Жодну із цих дій відповідачка не вчиняла.

При цьому, суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, оскільки він не містить належного обґрунтування, викладених у ньому доводів. Та фактично підтверджує той факт, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини.

Доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з оскаржуваним рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якому просить рішення у частині відмовлених позовних вимогах скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване судове рішення в частині відмови позовних вимог є необґрунтованим та незаконним.

Вказує, що та обставина, що відповідачка визнала в цій частині позов свідчить тільки про те, що доводи сторони позивача та докази були переконливими, до того ж на її рішення визнати позов вплинула прихильність дитини до батька та бажання сина проживати саме з батьком, про що вона зазначила у судовому засіданні.

Висновок суду про відсутність спору необґрунтований та по суті є безпідставним припущенням.

Крім того, зазначає, що у разі відсутності спору позивач не звертався б до суду, а суддя за відсутності спору повинна була відмовити у відкритті провадження та залишити позов без розгляду.

Залишивши без задоволення позовну вимогу про визначення місця проживання малолітньої дитини, судом порушені вимоги ст. ст. 2, 4, 5 ЦПК України, ст. 5, 16 ЦК України, порушені вимоги ст. 55 Конституції України, ст. ст. 2, 7, 8 Закону країни «Про судоустрій і статус суддів», ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини основоположних свобод», оскільки порушено право позивача на доступ до суду, на звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки захист права не відбувся.

Крім того, суд безпідставно не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області, оскільки цей висновок складений відповідно до вимог законодавства та є виконанням обов`язку, який покладений на цей орган ст. 19 СК України; в даному висновку жодного нагадування на відсутність між сторонами спору не існує.

Іншими словами, якщо сторони поводять одна до одної цивілізовано, виважено, то це перешкоджає наявності між ними різних та протилежних поглядів на предмет спору.

Щодо явки сторін.

Представник позивача з`явився до судового засідання в режимі відеоконференції та надав свої пояснення до судових дебат, інші учасники справи сповіщались про місце та час судового засідання належним чином, проте не з`явились, клопотань про відкладення до суду не надходило, що у відповідності до вимог ст.372 ЦПК України не заважає апеляційному перегляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак рішення суду першої інстанції в частині оскарження вказаним вимогам не відповідаю в повній мірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, предметом апеляційного перегляду, з огляду на вимоги ч.1 ст. 367 ЦПК України, є рішення Подільського міськрайонного суду Одеської області від 04 червня 2025 року лише в частині відмовлених позовних вимог.

Суд першої інстанції відмовивши у задоволенні позовних вимог у частині визначення місця проживання малолітньої дитини зазначив, що фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживає і від якого матір дитини не вимагала та не вимагає зміни його місця проживання.

Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав та проживає разом із батьком, а матір дитини не заперечує проти цього. Отже відсутній спір між сторонами щодо визначення місця проживання дитини.

Таким чином, суд доходить висновку, що позов батька дитини про визначення місця проживання сина разом із ним не підлягає задоволенню, так як ним не доведено, що його права порушені. А відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України до суду особа має право звернутися, якщо її права порушені, невизнані або оспорюються. Жодну із цих дій відповідачка не вчиняла.

При цьому, суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, оскільки він не містить належного обґрунтування, викладених у ньому доводів. Та фактично підтверджує той факт, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини.

Проте колегія суддів не погоджується з вказаним висновком з огляду на наступне.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, й першочергово повинні бути визначені і враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин, відповідної сімейної ситуації в їх сукупності (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17).

При вирішенні спорів про визначення місця проживання дитини суди враховують спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; стосунки між дитиною і батьками в минулому; бажання батьків бути опікунами; збереження стабільності в оточенні дитини (йдеться про місце проживання, школу, друзів); бажання дитини; безпекові питання. Органам державної влади слід враховувати, чи страждатиме дитина через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки одного з батьків.

У статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Судовою колегією встановлено, що сторони у справі мають двох малолітніх дітей.

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, серії НОМЕР_1 від 28 березня 2018 року, актовий запис №1019, матір`ю дитини є ОСОБА_7 , а батьком - ОСОБА_1 ..

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданого Подільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), серії НОМЕР_2 від 06 жовтня 2020 року, матір`ю дитини є ОСОБА_7 , а батьком - ОСОБА_1 ..

14 листопада 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 укладено шлюб, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 421.

На час розгляду справи сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть.

Судом першої інстанції зазначено що враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а також, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній його волі, відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу, розірвання шлюбу не призведе до порушення особистих та майнових прав сторін та їхніх малолітніх дітей, суд дійшов висновку, що даний шлюб слід розірвати.

Згідно довідки №19-25/26 від 12 лютого 2025 року, виданої старостою Бочманівського старостиного округу О.Тіорою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , але не зареєстрований.

Рішенням виконавчого комітету Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області від 01 квітня 2025 року № 67, затверджено висновок щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканцем с. Бочманівка, згідно якого вирішено за доцільне визначити можливим проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з батьком.

У даному висновку, зокрема зазначено, що батько дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований та проживає в с. Бочманівка, Подільського району, Одеської області. Відповідно до характеристики старости Бочманівського старостинського округу, за місцем проживання ОСОБА_9 характеризується з позитивного боку. У побуті завжди спокійний, тактовний. За характером врівноважений, розсудливий, терплячий, справедливий. До кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався. Скарг від сусідів та жителів села на нього до старостату не надходило. У помешканні створено належні умови для виховання, розвитку та навчання дитини. У хлопчика є окрема кімната, обладнана необхідними меблями та технікою. Збережено належний санітарно-гігієнічний стан житла. В будинку також проживають батьки ОСОБА_10 : ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_12 , які не чинять перешкод у спілкуванні дитини з матір`ю. Мати дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , проживає у місті Подільськ Одеської області. Тимчасово не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває. Постійного доходу не має. Проживає в квартирі батьків у м. Подільськ, Подільського району, Одеської області. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини не заперечувала щодо можливості проживання їх спільного сина разом з батьком, адже вважає, що не має змоги утримувати дитину.

Як вбачається з позовних вимог та наданих пояснень представника позивача, що відповідачка всіляко заперечує проти проживання сина ОСОБА_5 разом з позивачем, вчиняє скандали та сварки, що і змусило позивача звернутись до суду з даним позовом.

В судовому засіданні суду першої інстанції відповідачка не заперечувала проти проживання сина ОСОБА_5 разом з батьком, враховуючи що між ними виникали конфліктні ситуації та бажання самої дитини проживати разом з батьком.

Крім того, колегія суддів бере до уваги те, що інша дитина від вказаного шлюбу залишилась проживати разом з матір`ю, та вона зазначає, що не має змоги утримувати дитину відповідно до висновку органу опіки та піклування.

Також, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що він проживає в с. Бочманівка, добре знає позивача, оскільки навчався з ним у школі, відповідачку ОСОБА_14 знає, оскільки вона проживала разом з позивачем, йому відомо, що близько року відповідачка проживає в м. Подільськ, а позивач разом з старшим сином проживає в с. Бочманівка, також зазначив, що позивач є військовослужбовцем, який добре ставиться до обох дітей.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що у 2022 році після одруження переїхав жити в с. Бочманівка, знає сторін у справі, з позивачем служив в одній роті батальону, як йому відомо сторони жили добре, потім почали сваритися і вже давно не проживають разом. Старший син більше тягнеться до батька, живе разом з ним, за сторін нічого поганого сказати не може, вони як батьки хороші, добре ставляться до обох дітей, особисто не бачив, щоб мама відвідувала старшого сина.

Колегія суддів вважає, посилання суду першої інстанції про відсутність спору у вказаній справі є помилковим.

Згідно зі Сімейним кодексом України, питання, пов`язані з визначенням місця проживання дитини, можуть виникати в разі розлучення батьків або у разі відсутності можливості досягти домовленості щодо цього питання. Визначення місця проживання дитини є важливою складовою справ, що стосуються її благополуччя, адже це безпосередньо пов`язано з її правами на виховання, освіту, медичне обслуговування тощо.

Визнання позову - це акт, коли відповідач погоджується з вимогами позивача, фактично не заперечуючи їх. Це може бути виражено як у повному визнанні всіх вимог позову, так і в частковому.

У контексті справи про визначення місця проживання дитини, визнання позову однією зі сторін означає, що одна зі сторін не має заперечень проти того, щоб дитина проживала з іншою стороною (наприклад, з одним з батьків) або з обома батьками за певними умовами.

Коли одна зі сторін визнає позов, це може спростити розгляд справи. Однак це не автоматично означає, що всі питання у справі вирішуються без суперечок. Визнання позову може вплинути на динаміку судового процесу, але суд все одно залишатиметься зобов`язаним: перевірити чи визнання позову не суперечить інтересам дитини та провести оцінку всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, навіть якщо одна зі сторін визнала вимоги позову.

Те, що одна зі сторін визнає позов, не означає відсутності спору, оскільки інтереси дитини можуть бути визначені як суперечливі між батьками (навіть якщо одна сторона не заперечує проти вимог іншої).

Отже, навіть якщо відповідач (наприклад, мати або батько) визнає вимоги позивача про визначення місця проживання дитини, суд не обмежується формальним прийняттям такого визнання, а зобов`язаний: перевірити, чи відповідає це визнання інтересам дитини; з`ясувати фактичні обставини сімейного життя; дослідити всі докази, подані сторонами, у тому числі висновки органів опіки і піклування.

Тому враховуючи обставини вказаної справи, що відповідачка всіляко заперечувала проти проживання сина ОСОБА_5 разом з позивачем, вчиняла скандали та сварки, як зазначив позивач і визнала позов під час судового засідання у зв`язку із тим, що наявні конфлікті ситуації з сином ОСОБА_5 та лише з врахування його бажанням проживати з батьком, вона не заперечує проживання сина з батьком, свідчить про наявність спору у вказаній справі.

Відповідно до статті 19 СК України, органи опіки і піклування: подають суду висновок про доцільність проживання дитини з одним із батьків; беруть участь у розгляді справи про визначення місця проживання дитини; з`ясовують житлово-побутові умови, психологічний клімат у сім`ї, рівень матеріального забезпечення, а також емоційний зв`язок дитини з кожним із батьків.

Цей висновок має рекомендаційний характер, однак є обов`язковим доказом для дослідження судом під час вирішення справи. Суд не може просто проігнорувати такий документ або відхилити його без належної аргументації - він повинен мотивовано зазначити, чому не погоджується з позицією органу опіки і піклування, посилаючись на конкретні фактичні дані, докази та невідповідності у змісті висновку.

Однак суд не надав належної правової оцінки цьому висновку, обмежившись формальною згадкою про його наявність у матеріалах справи, не навівши жодних об`єктивних аргументів, які б свідчили про його неповноту, упередженість або невідповідність дійсним обставинам.

Верховний Суд неодноразово підкреслював, що суд не може відмовитися враховувати висновок органу опіки і піклування без наведення конкретних доказів, які спростовують його зміст, або посилання на обставини, що ставлять під сумнів його повноту, об`єктивність чи достовірність.

У цій справі жодних доказів, які б підтверджували недоліки, неповноту чи упередженість висновку органу опіки і піклування, судом не наведено. Не зазначено, які саме обставини не були досліджені органом опіки, чи чиї інтереси були порушені.

Фактично суд ухилився від аналізу ключового доказу, що прямо суперечить вимогам статті 263 ЦПК України щодо обов`язку суду ухвалювати законне та обґрунтоване рішення із повним викладенням мотивів прийнятого рішення та оцінкою всіх доказів у їх сукупності.

У даній справі орган опіки та піклування надав висновок, згідно з яким доцільним є визначення місця проживання дитини разом із батьком, оскільки: батько має стабільне місце проживання, належні житлові умови (наявність окремої кімнати, забезпечення гігієнічних, побутових і навчальних потреб дитини); він характеризується позитивно за місцем роботи та проживання; активно бере участь у вихованні, навчанні, дозвіллі та медичному догляді за дитиною;

Колегія суддів вважає, що на момент розгляду справи, з огляду на встановлені судом обставини, вік дитини, створення позивачем усіх умов для повноцінного та гармонійного розвитку дитини відповідного віку, а також ураховуючи нездатність сторін знайти порозуміння у питаннях розподілу батьківського часу, визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.

Мати безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про її здоров`я, розвиток, проводити з сином необхідну кількість часу, незалежно від того, з ким вона буде проживати більшість часу. Визначення місця проживання дітей з одним з батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обоє з батьків.

Більше того, колегія суддів наголошує, що батьки мають співпрацювати у забезпеченні належного контакту між кожним з них з дитиною, встановлення можливості спілкування та спільного проведення часу. У разі істотної зміни обставин сторони мають право ініціювати визначення іншого порядку батьківської опіки щодо дитини, зокрема спільної батьківської опіки, про що неодноразово вказував Верховний Суд (зокрема, постанови Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20, від 04 жовтня 2023 року у справі № 208/4667/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21, від 10 січня 2024 року у справі № 183/3958/20, від 16 лютого 2024 року у справі № 465/6496/19).

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції передчасно, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, належним чином не встановив обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та постановлення нового судового рішення про задоволення позову в цій частині.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення єпорушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, за наведених обставин, доводи апеляційної скарги є такими, що ґрунтуються на нормах процесуального та матеріального закону, а тому рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову у цій частині.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу адвоката Осокіна Сергія Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Подільського міськрайонного суду Одеської області від 04 червня 2025 року в частині відмови визначення місця проживання малолітньої дитини скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини - задовольнити.

Визначити подальше місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , спільно з позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за адресою: АДРЕСА_3 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді Ю.П. Лозко

В.А. Коновалова