Справа № 946/3102/23
Провадження № 2/946/715/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Бурнусуса О.О.,

за участю: секретаря судового засідання Коробко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який уточнила та яким просила:

- визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , посвідчений Товарною біржею «Українська» 12.09.2000 року, реєстровий номер 118579;

- визначити, що частка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та частка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є рівними та становлять по 1/2 частці кожному;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

- визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

- визначити, що частка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та частка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0620 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , є рівними та становлять по 1/2 частці кожному.

- визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,0620 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що посвідчення договору купівлі продажу житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , Товарною біржею «Українська» 12.09.2000 року, реєстровий № 118579, суперечить ст. 227 Цивільного кодексу УРСР 1963 року та не був посвідчений нотаріально. А також, у зв`язку із тим, що неотриманням спадкодавцем за життя Державного акту на право приватної власності на землю, загальною площею 0,0620 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель) суперечить ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою уточненні позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити.

Представник відповідача Ізмаїльської міської ради Одеської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточненні позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.10.2025 року закрито підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності на спадкове майно та справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Згідно до вимог статті 47 ЦК УРСР (1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

В судовому засіданні встановлено, що 12 вересня 2000 року між ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 і ОСОБА_1 був укладений договір купівлі продажу житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений Товарною біржею «Українська» 12.09.2000 року, зареєстрований за реєстровим номером 118579.

Протягом всього часу з моменту укладення договору ОСОБА_4 та ОСОБА_1 відкрито володіли та користувалися придбаним майном.

Відповідно до довідки наданої комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 19.04.2023 року за № 472, житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу, посвідченого Товарною біржею «Українська» 12.09.2000 року, реєстровий № 118579.

Таким чином, оскільки при укладенні договору всі умови договору сторонами виконані належним чином, про що свідчить сам договір, однак договір не відповідає вимогам ст.657 ЦК України, суд вважає за необхідне визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , посвідчений Товарною біржею «Українська» 12.09.2000 року, реєстровий номер 118579.

Також, як було встановлено судом, житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить власникам на підставі договору купівлі продажу, посвідченого Товарною біржею «Українська» 12.09.2000 року, реєстровий № 118579, в яких частки співвласників не визначені.

В свою чергу, земельна ділянка загальною площею 0,0620 га, передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі продажу земельної ділянки від 12.09.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимовою Т.І. зареєстрованого в реєстрі за № 11307 належить ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , в яких частки співвласників не визначені.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Таким чином, встановлено, що частки у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку загальною площею 0,0620 га, передану для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі продажу земельної ділянки від 12.09.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимовою Т.І. зареєстрованого в реєстрі за № 11307 є рівними та становлять по 1/2 частки кожному.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 08.09.2020 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті ОСОБА_4 відповідно до ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина, до якої входить:

- 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала йому на підставі договору купівлі продажу, посвідченого Товарною біржою «Українська» 12.09.2000 року, реєстровий № 118579;

- 1/2 частина земельної ділянки загальною площею 0,0620 га, передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі продажу земельної ділянки від 12.09.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимовою Т.І. зареєстрованого в реєстрі за № 11307.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за №73923381 від 13.09.2023 року, згідно якої інформація про заповіт складений та посвідчений від імені ОСОБА_4 відсутня.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_5 , що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 13.01.1964 року, виданого виконавчим комітетом Виноградіської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Так, позивач ОСОБА_1 на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_4 , що підтверджено записом в будинковій книзі на спадковий житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину.

Так в судовому засіданні було встановлено, що відповідно до технічного паспорта, виготовленого ФОП ОСОБА_6 від 16.05.2022 року, станом на цей час житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , побудовано в період 1986-1989 років.

Також, згідно листа КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 29.09.2025 року за вих. № 465 житловий будинок, розташований за вищевказаною адресою побудований у 1986 році та об`єкти, побудовані без дозвільних документів, відсутні.

Згідно п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

У своєму листі № 8.4-35/18/1 від 23.02.2016 року, Міністерство юстиції України зазначило: «Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі».

Листом Державної архітектурно будівельної інспекції України від 01.09.201 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року» зазначено: «Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 ( 449-92-п ) "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України ( 254к/96-ВР ) та Цивільного кодексу України ( 435-15 ) вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти».

Відповідно до п. 3.1 Розділу ІІІ Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних

(садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства 24.06.2011 № 91 (що втратив чинність 30.01.2013 року) документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Приймаючи до уваги що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності на спадкове майнота право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов.

Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області від 22.12.2000 року, РНОКПП НОМЕР_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) до Ізмаїльської міської ради Одеської області (місце знаходження: Одеська область, м. Ізмаїл, пр. Суворова, 62, ) про визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідчений Товарною біржою «Українська» 12.09.2000 року, реєстровий номер 118579.

Визначити, що частка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та частка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є рівними та становлять по 1/2 частці кожному.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Визначити, що частка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та частка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0620 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , є рівними та становлять по 1/2 частці кожному.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,0620 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19 листопада 2025 року.

Суддя: О.О.Бурнусус