Справа № 395/1288/25 Провадження № 2/395/433/2025

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 листопада 2025 року м. Новомиргород
Новомиргородський районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого - судді Забуранного Р.А.
при секретарі Таран С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомиргороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
В обґрунтовування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 24 липня 2021 року між ОСОБА_1 та Відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого відповідач отримав від позивача в борг для вирішення особистих проблем 6000,00 гривень, про що відповідачем було складено розписку від 24 липня 2021 року. Відповідно до умов договору позики (розписки), відповідач зобов`язується повернути зазначену суму до 15 серпня 2021 року включно.
Відповідно до умов договору позики (розписки) відповідач взяв на себе зобов`язання щодо виплати позивачу відсотка за користування коштами, а саме: Відсоток за користування коштами становить 30 (тридцять) % від позиченої суми за один місяць, які відповідач зобов`язався виплатити ОСОБА_1 при поверненні всієї суми коштів. ОСОБА_2 зобов`язався повернути кошти у розмірі 6000 грн. та відсотки за користування коштами у розмірі 1800,00 грн. до 15.08.2021 року включно.
Тобто, суму 1800 грн., передбачена як відсотки за користування коштами, слід кваліфікувати як проценти, встановлені договором, у розумінні ст. 1048 ЦК України, які підлягають обов`язковому стягненню разом з основним боргом, оскільки їх сплата була безпосередньо передбачена договором позики.
Розпискою від 24 липня 2021 року передбачено, що у випадку прострочення повернення коштів до 15 серпня 2021 року сплатити штраф у розмірі 3 ,(три) відсотки за кожен день користування коштами від суми несвоєчасно повернутих коштів.
Також, 17 вересня 221 року між тими ж сторонами було укладено ще один договір позики грошових коштів, згідно з яким відповідач отримав від позивача для вирішення особистих проблем ще 15 000,00 гривень, про що відповідачем було складено відповідну розписку від 17 вересня 2021 року. Відповідно до умов договору позики (розписки) від 17.09.2021 року відповідач зобов`язався повернути зазначену суму до 20 вересня 2021 року включно, а у випадку прострочення повернення коштів до 20.09.2021 року сплатити штраф у розмірі 2 (два) відсотки за кожен день користування коштами від суми несвоєчасно повернутих коштів.
Станом на дату подання цього позову відповідач не повернув зазначені суми боргу, від виконання своїх зобов`язань ухиляється. На неодноразові вимоги позивача щодо повернення позики відповідач ніяким чином не реагує.
У зв`язку з наведеним, позивач просить суд визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договорами позики на загальну суму 105 637,08 грн., яка складається з: За договором позики (розпискою) від 24.07.2021 року: 6000 грн. - сума боргу; 1800 грн. - проценти за користування позикою за період з 24.07.2021 року по 15.08.2021 року; 34 560,00 грн. штрафні санкції (пеня) 3% за кожен день прострочення за період з 16.08.2021 року по 23.02.2022 року включно; 94,68 грн. 3% річних від простроченої суми; 394,18 грн. збитки інфляції. За договором позики (розпискою) від 17.09.2021 року: 15 500 грн. - сума боргу; 46 800,00 грн. штрафні санкції (пеня) 2% за кожен день прострочення за період з 21.09.2021 року по 23.02.2022 року включно; 192,33 грн. 3% річних від простроченої суми; 795,89 грн. збитки інфляції.
14.07.2025 року до суду надійшла заява про усунення недоліків від позивача ОСОБА_1 , де він просив прийняти позовну заяву з урахуванням усунених недоліків та визнати позивача звільненим від сплати судового збору, оскільки ОСОБА_1 є учасником бойових дій.
Позивач у судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи від позивача ОСОБА_1 , де він просив розглядати справу та приймати рішення за наявними в матеріалах справи документами без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується відповідними оголошеннями, розміщеними на офіційному сайті суду від 15.07.2025 року та від 24.09.2025 року, про причини неявки не повідомив.
Отже, за вищевказаних обставин у відповідності до ст. 130 ЦПК України ОСОБА_2 про час та місце розгляду у справі повідомлений належним чином.
У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України: суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу за відсутності сторін та зі згоди позивача, ухвалити рішення при заочному розгляді справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та ст. 321 ЦК України, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, 24 липня 2021 року між ОСОБА_1 та Відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого відповідач отримав від позивача в борг для вирішення особистих проблем 6000,00 гривень, про що відповідачем було складено розписку від 24 липня 2021 року. Відповідно до умов договору позики (розписки), відповідач зобов`язується повернути зазначену суму до 15 серпня 2021 року включно.
Відповідно до умов договору позики (розписки) відповідач взяв на себе зобов`язання щодо виплати позивачу відсотка за користування коштами, а саме: Відсоток за користування коштами становить 30 (тридцять) % від позиченої суми за один місяць, які відповідач зобов`язався виплатити ОСОБА_1 при поверненні всієї суми коштів. ОСОБА_2 зобов`язався повернути кошти у розмірі 6000 грн. та відсотки за користування коштами у розмірі 1800,00 грн. до 15.08.2021 року включно.
Тобто, суму 1800 грн., передбачена як відсотки за користування коштами, слід кваліфікувати як проценти, встановлені договором, у розумінні ст. 1048 ЦК України, які підлягають обов`язковому стягненню разом з основним боргом, оскільки їх сплата була безпосередньо передбачена договором позики.
Розпискою від 24 липня 2021 року передбачено, що у випадку прострочення повернення коштів до 15 серпня 2021 року сплатити штраф у розмірі 3 ,(три) відсотки за кожен день користування коштами від суми несвоєчасно повернутих коштів.
Також, 17 вересня 221 року між тими ж сторонами було укладено ще один договір позики грошових коштів, згідно з яким відповідач отримав від позивача для вирішення особистих проблем ще 15 000,00 гривень, про що відповідачем було складено відповідну розписку від 17 вересня 2021 року. Відповідно до умов договору позики (розписки) від 17.09.2021 року відповідач зобов`язався повернути зазначену суму до 20 вересня 2021 року включно, а у випадку прострочення повернення коштів до 20.09.2021 року сплатити штраф у розмірі 2 (два) відсотки за кожен день користування коштами від суми несвоєчасно повернутих коштів.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першоюстатті 1049ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
За приписами частини третьої статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частинами першою та другою статті 612 ЦК Україниборжник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно довимог частини першої та другої статті 625ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Пунктами 1, 3 частини першої статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом; розірвання договору; сплата неустойки.
Відповідно до п.6 ч.3 ст. 175 ЦПК України, заходи досудового врегулювання спору позивачем було проведено шляхом усних звернень до відповідача, на які останній не реагує та відмовляється виконувати зобов`язання у добровільному порядку.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються інваліди Великої Вітчизняної війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.
За ст. 4 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветерані війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Згідно з п.23 ст.13 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам надаються пільги з сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства.
Позивач не сплатив судовий збір, тому, що він є інвалідом ІІІ групи, що дає право пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни ті інвалідів війни, тому відповідно до вищевказаних правових норм він звільнений від сплати судового збору.
Суд приймає наданий позивачем розрахунок 3% річних та не ставить його під сумнів, оскільки відповідачем не надано суду заперечень щодо розрахунку заборгованості та контррозрахунку.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов підлягає до задоволення, та з відповідача на користь позивача слід стягнути суму у розмірі 105 637,08 гривень.
Суд вважає, що відповідно до вимог ст. 4 Закону України Про судовий збір, ст. 141 ЦПК України судовий збір у сумі 2422,40 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 273, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість за договорами позики від 24.07.2021 року та від 17.09.2021 року на загальну суму 105 637 (сто п`ять тисяч шістсот тридцять сім) гривень 08 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили якщо протягом вказаного строку не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Р. А. Забуранний
Повний текст судового рішення виготовлений 13 листопада 2025 року.