Справа № 305/3107/25
Провадження по справі 2-др/305/12/25
УХВАЛА

про відмову в ухваленні додаткового рішення

18.11.2025 Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ємчука В.Е.

за участю секретаря судового засідання Шемоти М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Андрущенка Михайла Валерійовича, який представляє інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННОВА-НОВА" про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу,

ВСТАНОВИВ :

У провадженні Рахівського районного суду перебувала цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННОВА НОВА", представником якого є Андрущенко Михайло Валерійович, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рахівський районний суд 03 листопада 2025 року постановив рішення у цій справі, відповідно до якого позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННОВА ФІНАНС" загальну суму заборгованості за договором позики № у розмірі - 11 792 (одинадцять тисяч сімсот дев`яносто дві) гривень 00 копійок та 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривень 40 копійок судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННОВА ФІНАНС" загальну суму заборгованості за договором позики № у розмірі - 11 792 (одинадцять тисяч сімсот дев`яносто дві) гривень 00 копійок та 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривень 40 копійок судових витрат.

Представник позивача Андрущенко Михайло Валерійович 13.11.2025 подав заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННОВА-НОВА" професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 5000 гривень.

Сторони в судове засідання, відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, не викликалися.

Дослідивши доводи заяви, матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до статті 1 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 1 частини 2 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Водночас, за приписами статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Стаття 279 ЦПК України передбачає особливості розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до якої розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

З аналізу наведених норм процесуального закону вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.

За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Водночас суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви «про це» до закінчення судових дебатів, а у випадку розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до першого судового засідання у справі.

Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).

Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 340/2823/21 зауважила, що вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Проте, підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 270 ЦПК України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Суд наголошує, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Згідно з матеріалами справи, заява про вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, а також докази на їх підтвердження не були подані в межах строку, встановленого частиною 8 статті 141 ЦПК України.

Як було зазначено вище відповідно до позиції об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 340/2823/21 саме своєчасне звернення сторони із заявою про стягнення судових витрат є передумовою розгляду судом питання про розподіл судових витрат.

У позовній заяві Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА» позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики, а також сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 гривні. При цьому вимоги про стягнення витрат на оплату правничої допомоги Позивач не пред`явив ні у цій позовній заяві, ні до початку розгляду справи (про дату судового засідання був повідомлений 05.09.2025 та 06.10.2025).

Заяву про відшкодування судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн, останній висловив і подав до суду лише 13.11.2025, тобто після ухвалення рішення у цій справі.

Слід також зазначити, що зазначення у позовній заяві орієнтованого розміру судових витрат при незазначенні у прохальній частині позовної заяви вимоги про стягнення цих витрат, не є підставою для їх стягнення відповідно до ст. 13 ЦПК України, оскільки сторона, яка понесла витрати, понесених на професійну правничу допомогу має ініціювати питання про розподіл витрат, й для цього треба щонайменше заявити/повідомити суду про необхідність їх розподілу за наслідками розгляду справи. Власне з цим - з об`єктивованою формою вираження наміру сторони щодо розподілу витрат ще до завершення розгляду справи (чи то в порядку письмового провадження, чи в судовому засіданні) - пов`язується можливість як потім подати протягом п`яти днів докази на підтвердження цих витрат, так і ухвалення на цій підставі додаткового судового рішення відповідно до статті 270 ЦПК України.

З огляду на викладене, у зв`язку з недотриманням позивачем положень частини 8 статті 141 ЦПК України в частині належного та своєчасного звернення із клопотанням про стягнення витрат на правову допомогу, суд вважає безпідставною вимогою позивача про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст.ст. 13, 141, 258, 270, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

У задоволенні заяви Андрущенка Михайла Валерійовича, який є представником Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННОВА-НОВА" про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою у розмірі 5000 гривень в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННОВА НОВА", представником якого є Андрущенко Михайло Валерійович, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя: В.Е.Ємчук