КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Державного некомерційного підприємства «Державний університет «Київський авіаційний інститут» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 червня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного некомерційного підприємства «Державний університет «Київський авіаційний інститут» про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Національного авіаційного університету про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії.

Позовну заявуобґрунтовувано тим, що ОСОБА_1 з 23 травня 2003 року працює у Національному авіаційному університеті на посаді оператора ПК відділу маркетингу інституту післядипломного навчання.

13 листопада 2020 року його було прийнято на посаду директора Навчально-консультативного Центру комплексної безпеки та захисту критичної інфраструктури навчально-наукового інституту неперервної освіти Національного авіаційного університету.

Протягом багатьох років він сумлінно та професійно виконував свої обов`язки, має відзнаки та заохочення.

Наказом № 808/к від 16 серпня 2024 року його було звільнено з займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважає, що звільнення є незаконним та безпідставним.

Зазначає, що з 03 червня 2024 року щодо нього та співробітників центру почали здійснюватися систематичні прояви мобінгу на робочому місці з боку виконуючої обов`язки директора Навчально-наукового інституту неперервної освіти Національного авіаційного університету ОСОБА_2 .

Це проявлялось у підвищенні тону керівництва під час спілкування, вживання нецензурної лексики, безпідставних звинуваченнях у неналежному виконанні вказівок, тощо. Крім того, ОСОБА_2 спілкувалась виключно російською мовою.

05 серпня 2024 року він подав скаргу Уповноваженому із захисту державної мови, оскільки ОСОБА_2 при спілкуванні із співробітниками, студентами, абітурієнтами та слухачами використовує російську мову, а також у неї відсутній документ, що засвідчує рівень володіння державною мовою.

09 серпня 2024 року та 16 серпня 2024 року у зв`язку із систематичними проявами мобінгу по відношенню до нього та його підлеглих з боку ОСОБА_2 він був змушений звернутись до Державної служби з питань праці із скаргами.

Наказом від 15 серпня 2024 року № 16/к-с «Про оголошення догани ОСОБА_1 » йому було оголошено догану за порушення умов трудової дисципліни, а саме через відсутність на робочому місці 02 серпня 2024 року з 14 години 00 хвилин по 16 годину 00 хвилин.

Наказом від 15 серпня 2024 року № 17/к-с «Про оголошення догани ОСОБА_1 » йому було оголошено догану за порушення посадових обов`язків, визначених п. 2.6. Посадової інструкції директора Навчально-консультативного Центру підтримки соціальних програм Навчально-наукового інституту неперервної освіти НАУ.

З наказу № 17/к-с від 15 серпня 2024 року вбачається, що відповідно до п. 2.6. Посадової інструкції директора Навчально-консультативного Центру підтримки соціальних програм Навчально-наукового інституту неперервної освіти НАУ ОСОБА_1 зазначений працівник складає плани роботи Центру та звіт (квартальний, річний) про надані освітні послуги. ОСОБА_1 звіт про надані Центром освітні послуги за перший квартал не здав.

Підставами для складання наказу № 808/к від 16 серпня 2024 року «Про звільнення ОСОБА_1 » були накази про оголошення йому догани.

Позивач також вказував, що професійна спілка не надавала згоди на його звільнення.

Посилаючись на те, що догани йому було оголошено безпідставно, а звільнення відбулось із грубими порушеннями законодавства про працю, просив суд ухвалити рішення, яким:

-визнати протиправним та скасувати наказ від 15 серпня 2024 року № 16/к-с «Про оголошення догани ОСОБА_1 »;

-визнати протиправним та скасувати наказ від 15 серпня 2024 року № 17/к-с «Про оголошення догани ОСОБА_1 »;

-визнати протиправним та скасувати наказ від 16 серпня 2024 року № 808/к про звільнення ОСОБА_1 ;

-поновити його на посаді директора Центру підтримки соціальних програм Навчально-наукового інституту неперервної освіти Національного авіаційного університету;

-стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі;

-стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі середньомісячної заробітної плати;

-покласти на Голову комісії з реорганізації Національного авіаційного університету в.о. ректора Семенову К.І. обов`язок покрити шкоду, заподіяну Національному авіаційному університету у зв`язку з виплатою ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18 червня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Національного авіаційного університету від 16 серпня 2024 року № 808/к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Навчально-консультативного центру підвищення кваліфікації Навчально-наукового інституту неперервної освіти Державного некомерційного підприємства «Державний університет «Київській авіаційний інститут» з 16 серпня 2024 року.

Стягнуто з Державного некомерційного підприємства «Державний університет «Київський авіаційний інститут» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 серпня 2024 року по 18 червня 2025 року у розмірі 114613 гривень 65 копійок, на відшкодування моральної шкоди 2000 гривень та 1211 гривень 20 копійок судового збору.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Навчально-консультативного центру підвищення кваліфікації Навчально-наукового інституту неперервної освіти Державного некомерційного підприємства «Державний університет «Київській авіаційний інститут» з 16 серпня 2024 року допущено до негайного виконання.

Стягнуто з Державного некомерційного підприємства «Державний університет «Київський авіаційний інститут» на користь держави 3633 гривні 60 копійок судового збору.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, відповідач Державне некомерційне підприємство «Державний університет «Київський авіаційний інститут» подавапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 червня 2025 року скасувати, увалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 було звільнено з посади з дотриманням усіх вимог чинного законодавства.

Вказує, що суд помилково дійшов висновку про відсутність нового дисциплінарного проступку після застосування попередніх стягнень, не врахувавши, що триваюче порушення щодо подання звітності за другий квартал 2024 року продовжувалося і після винесення наказів про оголошення доган.

Зазначає, що у зв`язку з відсутністю в Державному некомерційному підприємстві «Державний університет «Київський авіаційний інститут» структурного підрозділу «Навчально-консультативний центр підвищення кваліфікації», поновлення працівника на посаді директора такого структурного підрозділу не є можливим, а отже, при встановленні судом першої інстанції ознак неправомірності звільнення, застосуванню підлягали положення статті 240-1 КзПП України.

Посилається також на те, що позовна заява від імені ОСОБА_1 була подана представником позивача - адвокатом Дорофеєвим Д.А., який представляв інтереси позивача на підставі ордеру, який не відповідає вимогам статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та усталеній судовій практиці, оскільки у графі «назва органу» зазначено надто загальне формулювання: «у всіх судових, правоохоронних та державних органах і установах».

Тому апелянт вважає, що позовна заява підлягала поверненню як така, що підписана особою, яка не мала права на її подання.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Дорофеєв Д.А. проти задоволення апеляційної скарги заперечила. Вказує, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

У судовому засіданні взяли участь позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Дорофєєв Д.А., які проти апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 23 травня 2003 року працював у Національному авіаційному університеті на посаді оператора ПК відділу маркетингу інституту післядипломного навчання.

13 листопада 2020 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду директора Навчально-консультативного Центру комплексної безпеки та захисту критичної інфраструктури навчально-наукового інституту неперервної освіти Національного авіаційного університету, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 .

Наказом від 15 серпня 2024 року № 16/к-с «Про оголошення догани ОСОБА_1 » позивачу було оголошено догану за порушення умов трудової дисципліни, а саме через відсутність на робочому місці 02 серпня 2024 року з 14 години 00 хвилин по 16 годину 00 хвилин.

Оскільки позивач не надав суду належних доказів на підтвердження перебування його на робочому місці 02 серпня 2024 року з 14 години 00 хвилин до 16 години 00 хвилин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наказ від 15 серпня 2024 року № 16/к-с «Про оголошення догани ОСОБА_1 » скасуванню не підлягає.

Також встановлено, що наказом від 15 серпня 2024 року № 17/к-с «Про оголошення догани ОСОБА_1 » позивачу було оголошено догану за порушення посадових обов`язків, визначених п. 2.6. Посадової інструкції директора Навчально-консультативного Центру підтримки соціальних програм Навчально-наукового інституту неперервної освіти НАУ.

З наказу № 17/к-с від 15 серпня 2024 року вбачається, що відповідно до п. 2.6. Посадової інструкції директора Навчально-консультативного Центру підтримки соціальних програм Навчально-наукового інституту неперервної освіти НАУ ОСОБА_1 зазначений працівник складає плани роботи Центру та звіт (квартальний, річний) про надані освітні послуги. ОСОБА_1 звіт про надані Центром освітні послуги за перший квартал не здав. За таких обставин, розпорядженням від 12 серпня 2024 року № 17/74 «Про надання пояснень» ОСОБА_1 було зобов`язано надати письмові пояснення щодо зазначеного порушення посадових обов`язків. ОСОБА_1 із розпорядженням ознайомився 12 серпня 2024 року о 09 годині 00 хвилин та надав письмові пояснення, де зазначив, що відповідно до п. 2.6. Посадової інструкції складає плани роботи Центру та звіт про надані освітні послуги та передає його на підпис керівнику (директору інституту). На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_1 надав:

- звіт про роботу Навчально-консультативного Центру підтримки соціальних програм ННІНО НАУ 2022-2023 навчального року на ім`я т.в.о. директора ННІНО НАУ ОСОБА_2 за підписом ОСОБА_1 без резолюції керівництва;

- два різні примірники плану роботи за серпень 2024 року ім`я т.в.о. директора ННІНО НАУ ОСОБА_2 за підписом ОСОБА_1 без резолюції керівництва;

- примірник плану роботи Навчально-консультативного Центру підтримки соціальних програм ННІНО НАУ за серпень 2024 року за підписами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Встановивши, що надані ОСОБА_1 документи не містять інформації про надані Центром освітні послуги, а наданий звіт за 2022-2023 навчальний рік містить ознаки недостовірності (складений на ім`я особи, яка на той період не була керівником ННІНО), суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наказ від 15 серпня 2024 року № 17/к-с «Про оголошення догани ОСОБА_1 » скасуванню також не підлягає.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана;

2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Статтею 148 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Встановлено, що наказом № 808/к від 16 серпня 2024 року позивача було звільнено з займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є систематичне невиконання працівником трудових обов`язків, при цьому систематичним невиконанням трудових обов`язків вважається факт третього порушення, якщо за попередні два протягом року були застосовані дисциплінарні стягнення, крім того таке звільнення допускається тільки за наявності вини працівника.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Таким чином, власник або уповноважений ним орган може розірвати трудовий договір з підстав п. 3 ст. 40 КЗпП України у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. За такими підставами працівник може бути звільнений за проступок по роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання трудових обов`язків. При цьому обов`язковим є дотримання передбачених ст. 149 КЗпП правил та порядку застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Звільнення працівника за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачає винні дії працівника та невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, на укладення якого була його вільна згода.

При застосуванні п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, з урахуванням положень ч. 3 ст. 149 КЗпП України, значення має кількість застосовуваних до працівника стягнень, ступінь тяжкості проступку, завдана ним шкода та обставини, за яких вчинено правопорушення, і попередня робота працівника.

Крім того, у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

При оскарженні до суду наказу про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП суд зобов`язаний перевірити всі накази про накладення дисциплінарного стягнення, які ввійшли в систему для звільнення, незалежно від того, чи оскаржувався кожен наказ окремо в установлений законом строк; у даному випадку головним є те, чи оспорюються ці накази позивачем при оспоренні самого звільнення.

Як уже встановлено судом, до позивача були застосовані дисциплінарні стягнення:

наказом від 15 серпня 2024 року № 16/к-с «Про оголошення догани ОСОБА_1 » позивачу було оголошено догану за порушення умов трудової дисципліни, а саме через відсутність на робочому місці 02 серпня 2024 року з 14 години 00 хвилин по 16 годину 00 хвилин;

наказом від 15 серпня 2024 року № 17/к-с «Про оголошення догани ОСОБА_1 » позивачу було оголошено догану за порушення посадових обов`язків, визначених п. 2.6. Посадової інструкції директора Навчально-консультативного Центру підтримки соціальних програм Навчально-наукового інституту неперервної освіти НАУ.

Судом встановлено, що підставою для видачі наказу № 808/к від 16 серпня 2024 року «Про звільнення ОСОБА_1 » була наявність двох наказів «Про оголошення догани ОСОБА_1 » від 15 серпня 2024 року.

Зі змісту наказу № 808/к від 16 серпня 2024 року вбачається, що зазначені обставини свідчать про систематичність невиконання ОСОБА_1 без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

Таким чином, необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше.

Звільнення за систематичне невиконання трудових обов`язків передбачає здійснення працівником щонайменше двох дисциплінарних проступків, за наслідками вчинення яких виносяться наказ про оголошення догани та наказ про звільнення внаслідок систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Іншими словами, за умов відсутності випадків попереднього притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, вони (дисциплінарні проступки) не можуть вплинути на наявність порушення при звільненні останнього, що є безспірною підставою для визнання такого звільнення незаконним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28 травня 2020 року у справі № 215/2049/16-ц.

Звільняючи ОСОБА_1 із займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, відповідач при застосуванні такого крайнього заходу, як звільнення, обмежився лише загальним посиланням на систематичне невиконання позивачем трудових обов`язків.

З оспорюваного наказу про звільнення вбачається, що він за своїм змістом не є послідовним та містить протиріччя. У ньому як на підставу звільнення є посилання на два накази про накладення дисциплінарного стягнення, проте немає посилання на факт нового дисциплінарного правопорушення.

Тобто, підставою для звільнення зазначено лише дисциплінарні правопорушення, за які позивач вже був притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, при звільненні позивача не враховано положення ч. 3 ст. 149 КЗпП України й не надано оцінку наявності нового проступку та його ступеню тяжкості, вини в діях працівника та заподіяної ним шкоди, обставини, за яких вчинено проступок, не враховано попередню роботу.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що звільнення позивача відбулось з грубим порушенням порядку застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, тому наказ № 808/к від 16 серпня 2024 року про звільнення ОСОБА_1 є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на те, що наказ про звільнення визнаний судом незаконним, підлягає задоволенню і вимога про поновлення позивача на посаді директора Навчально-консультативного центру підвищення кваліфікації Навчально-наукового інституту неперервної освіти Державного некомерційного підприємства «Державний університет «Київській авіаційний інститут» з 16 серпня 2024 року.

Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до пунктів 4, 5 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У довідці про середню заробітну плату (дохід) ДНП «Державний університет «Київській авіаційний інститут» № 661/258 від 28 травня 2025 року наведено розмір заробітної плати позивача помісячно за період з серпня 2023 року по липень 2024 року.

Заробітна плата ОСОБА_1 за останні два повні місяці (квітень та травень 2024 року) роботи складала 23550 гривень 68 копійок (15550,68 + 8000 = 23550,68). Відповідно середньоденна заробітна плата становить 523 гривні 35 копійок (23550,68 / 45 днів = 523,35).

За період з 16 серпня 2024 року по 18 червня 2025 року (день ухвалення рішення суду) кількість робочих днів складає 219 днів.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 серпня 2024 року по 18 червня 2025 року (219 робочих днів) становить 114613 гривень 65 копійок (219 х 523,35= 114613,65).

Такий розрахунок не спростований відповідачем та не викликає у апеляційного суду сумнівів у його правильності.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з ДНП «Державний університет «Київській авіаційний інститут» підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 серпня 2024 року по 18 червня 2025 року у розмірі 114613 гривень 65 копійок.

Посилання апелянта на дотримання встановленого законом порядку звільнення ОСОБА_1 із займаної посади колегія суддів відхиляє, оскільки у наказі про звільнення ОСОБА_1 відсутня вказівка на вчинення ним конкретного порушення трудової дисципліни, яке слугувало підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності та застосування стягнення у вигляді звільнення із займаної посади.

При цьому, відповідач не надав суду доказів вчинення ОСОБА_1 нового порушення, за яке ОСОБА_1 ще не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Твердження відповідача про те, що порушення щодо подання звітності за другий квартал 2024 року є триваючим, оскільки продовжувалося і після винесення наказу про оголошення догани є безпідставним та таким, що ґрунтується винятково на власному розумінні відповідачем норм закону щодо дисциплінарної відповідальності працівників.

Отже, відповідач не довів суду існування передбачених законом підстав для звільнення позивача із займаної посади.

Доводи апеляційної скарги про те, що поновлення працівника на посаді директора структурного підрозділу «Навчально-консультативний центр підвищення кваліфікації» не є можливим у зв`язку із відсутністю у структурі відповідача такого підрозділу станом на час розгляду справи також не впливають на висновки суду першої інстанції щодо неправомірності звільнення позивача, оскільки у разі відсутності посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису - ввести посаду, яка була скорочена.

За змістом роз`яснень, викладених у п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» та положень ст.240-1 КЗпП України неможливість поновлення працівника на попередній посаді може бути пов`язано виключно з однією обставиною - ліквідацією підприємства, чого у справі, що переглядається, встановлено не було.

Посилання апелянта на відсутність повноважень у адвоката Дорофєєва Д.А. на підписання позовної заяви від імені та в інтересах позивача також є необґрунтованим, оскільки повноваження адвоката підтверджуються наявним у матеріалах справи ордером, форма та зміст якого відповідають встановленим законом вимогам.

Отже, доводи, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуДержавного некомерційного підприємства «Державний університет «Київський авіаційний інститут» залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено14 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома