ПОСТАНОВА

Іменем України

13 листопада 2025 року м. Кропивницький

справа № 404/9953/24

провадження № 22-ц/4809/1523/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

стягувач Комунальне підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №4» Кропивницької міської ради»,

боржник ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №4» Кропивницької міської ради» на ухвалу Фортечного районного суду міста Кропивницького від 07 липня 2025 року у складі головуючого судді Варакіної Н. Б.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви про видачу судового наказу, судового наказу, заяви про скасування судового наказу та ухвали суду першої інстанції.

У листопаді 2024 року Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №4» Кропивницької міської ради» звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 в розмірі 525 грн 49 коп та 302 грн 80 коп витрат по сплаті судового збору.

08 листопада 2024 року Кіровським районним судом м. Кіровограда видано судовий наказ, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь КП «Житлово-експлуатаційна організація № 4 Кропивницької міської ради» заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території в сумі 525,49 грн та стягнуто із боржниці на користь КП «Житлово-експлуатаційна організація № 4 Кропивницької міської ради» судовий збір в сумі 302,80 грн (а.с.11).

12 червня 2025 року ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій просила: скасувати судовий наказ від 08 листопада 2024 року, виданий Кіровським районним судом м. Кіровограда; допустити поворот виконання судового наказу від 08 листопада 2024 року, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда по даній справі та стягнути з КП ««Житлово-експлуатаційна організація № 4 Кропивницької міської ради» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1 261,11 грн, які сплачені приватному виконавцю, 151, 40 грн судового збору та 1500 грн витрат на правничу допомогу (а.с.16-17).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 червня 2023 року задоволено заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда 08 листопада 2024 року по справі №404/9953/24; скасовано судовий наказ, виданий Кіровським районним судом м. Кіровограда 08 листопада 2024 року по справі №404/9953/24 за заявою Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №4» Кропивницької міської ради» про стягнення із боржника ОСОБА_1 на користь КП «Житлово-експлуатаційна організація № 4 Кропивницької міської ради» заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території в сумі 525,49 грн, а також 302,80 грн судового збору. Роз`яснено заявнику право на звернення з тією самою вимогою до суду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.36).

Ухвалою Фортечного районного суду міста Кропивницького від 07 липня 2025 року допущено поворот виконання судового наказу від 08 листопада 2024 року виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда по справі №404/9953/24.

Стягнуто з КП «Житлово-експлуатаційної організації №4» Кропивницької міської ради на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1261,11 грн, 151,40 грн судового збору та 1500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції керувався тим, що ухвалою Фортечного районного суду м. Кропивницького від 23 червня 2025 року задоволено вимогу заявниці про скасування судового наказу. Встановивши, що заявниця не має заборгованості, суд допустив поворот виконання судового наказу від 08 листопада 2024 року, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда по справі № 404/9953/24. Крім того, суд дійшов висновку, що за рахунок стягувача підлягають відшкодуванню понесені заявницею витрати на послуги адвоката у розмірі 1 500 грн, які підтверджені належними та допустимими доказами, відповідають критеріям реальності та розумності адвокатських витрат, а також судовий збір за подачу заяви про скасування судового наказу у розмірі 151, 40 грн, які стягнув на її користь.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №4 «Кропивницької міської ради» подало до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали Фортечного районного суду міста Кропивницького від 07 липня 2025 року в частині стягнення витрат з Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №4 «Кропивницької міської ради» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 151, 40 грн судового збору та стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 в цій частині.

Вказано, що стягнення зі стягувача на користь боржника витрат на сплату судового збору за подання заяви про скасування судового наказу та витрат на правничу допомогу суперечить самій суті наказного провадження. Процесуальний закон не передбачає розподілу будь-яких судових витрат при скасуванні судового наказу за заявою боржника.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу Фортечного районного суду міста Кропивницького від 07 липня 2025 року.

Посилається на те, що питання розподілу судових витрат в наказному провадженні прямо не визначено у цивільному процесуальному кодексі України, а тому згідно вимог ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини, а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

З цих підстав, на переконання ОСОБА_1 , доводи апеляційної скарги не є обґрунтованими, зводяться до незгоди з ухвалою Фортечного районного суду міста Кропивницького від 07 липня 2025 року, яка є законною, обґрунтованою і відповідає принципам цивільного судочинства.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника стягувача адвоката Кривенка М. П., боржниці ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Фортечного районного суду міста Кропивницького від 07 липня 2025 року в частині стягнення з Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №4» Кропивницької міської ради» на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 151, 40 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 1500 грн - скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення із Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №4» Кропивницької міської ради» на користь ОСОБА_1 151, 40 грн судового збору та 1500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст.12,13 ЦПК України, якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з п.11 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі судових наказів.

Згідно з ч. 3 ст. 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. В ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 444 ЦПК України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 02 листопада 2011 року №13-рп/2011 зазначив, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна, оскільки правова підстава для набуття майна відпала.

Отже, поворот виконання це спосіб захисту прав боржника, який полягає у поверненні йому стягувачем всього одержаного за скасованим рішенням.

При розгляді заяви про поворот виконання рішення необхідно з`ясувати, чи порушено скасованим судовим рішенням права сторін, чи виконано рішення суду, що призвело до порушення прав, які потребують відновленню у судовому порядку. Застосовуючи поворот виконання рішення суду, суд повинен зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №336/9595/14 (провадження №61-14640сво18).

Колегія суддів не погоджується із висновками місцевого суду в частині стягнення із стягувача на користь боржника судового збору у сумі 151, 40 грн та витрат на правничу допомогу у сумі 1 500 грн, з огляду на таке.

Судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів частин 3 та 8 ст.141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 ст.141 ЦПК України.

Судові витрати врегульовано нормами глави 8 ЦПК України.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст. 133 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України).

Законом України «Про судовий збір» у підпункті 4-2 пункту 1 статті 4 встановлено справляння судового збору за подання заяви про скасування судового наказу, розмір ставки є безспірним (0,05 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Витрати на професійну правничу допомогу врегульовано статтею 137 ЦПК України, частини 4, 5, 6 даної статті визначають принцип співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката та передбачають у разі недотримання вимог щодо співмірності можливість суду за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, покладають обов`язок доведення неспівмірності витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами.

Розподіл судових витрат між сторонами регулюється статтями 141, 142 ЦПК України, у розумінні яких розподіл судових витрат між позивачем та відповідачем проводиться за результатами розгляду справи по суті чи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, чи закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

Тобто, питання про розподіл судових витрат вирішуються за результатами розгляду спору в порядку позовного провадження.

Відповідно до розділу ІІ ЦПК України наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Суть наказного провадження полягає у безспірності заявлених вимог та спрощеній процедурі судового провадження, спрямованої на ефективність судового розгляду.

В межах наказного провадження боржнику надано право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу (за вимогами про стягнення аліментів), у відповідності до статті 170 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України, у разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплачена за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Отже, положення ст. 164 ЦПК України не передбачають порядку розподілу судових витрат, а саме судового збору за подачу заяви про скасування судового наказу, оскільки частина 2 вказаної статті передбачає лише можливість врахування суми судового збору, сплаченої за видачу судового наказу, до суми судового збору, яка має бути сплачена стягувачем при зверненні до суду в порядку позовного провадження.

Норми ст. 171 ЦПК України також не передбачають відшкодування судових витрат на користь особи, яка звернулась до суду із заявою про скасування судового наказу, в тому числі за рахунок стягувача.

Судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому Розділом ІІ ЦПК, як то за заявою боржника про скасування судового наказу; наслідком скасування судового наказу є роз`яснення судом заявнику (стягувачу) його права звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Отже, подання заяви про скасування судового наказу обумовлено тим, що боржник вважає вимоги стягувача необґрунтованими повністю або частково; скасуванням судового наказу вимоги стягувача не вирішуються, стягувачу надається право звернення до суду із тими самими вимогами в порядку позовного провадження, де стягувач набуває статусу позивача, а боржник набуває статусу відповідача; позовне провадження це спір, розгляд якого передбачає розподіл судових витрат в порядку статей 141, 142 ЦПК України.

Наказне провадження позбавляє стягувача чи боржника можливості доведення неспівмірності, зокрема, витрат на правничу допомогу, заявлення клопотання про зменшення розміру витрат тощо.

У наказному провадженні спір не вирішується, звернення заявника (стягувача) до суду з заявою про видачу судового наказу є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством. У разі скасування судового наказу за заявою боржника заявник (стягувач) позбавлений процесуальної можливості заперечувати проти вимог боржника, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, а суд, відповідно, визначати розмір таких витрат для розподілу.

Цивільний процесуальний кодекс України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, зокрема, не містить норми, відповідно до якої у випадку скасування судового наказу чи повороту виконання судового наказу на заявника, за судовим наказом, покладався би обов`язок відшкодування боржнику судових витрат.

Саме по собі звернення стягувача із заявою про видачу судового наказу не свідчить про необґрунтованість дій останнього (зловживання своїми правами), що могло б бути підставою для стягнення судових витрат, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав для стягнення із стягувача на користь боржника судового збору у розмірі 151,40 грн і витрат на правничу допомогу в розмірі 1 500 грн.

Вимоги апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права.

За викладених підстав ухвалу Фортечного районного суду міста Кропивницького від 07 липня 2025 року в частині стягнення з Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №4» Кропивницької міської ради» на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 151, 40 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 1500 грн слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення із Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №4» Кропивницької міської ради» на користь ОСОБА_1 151, 40 грн судового збору та 1500 грн витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині ухвала Фортечного районного суду міста Кропивницького від 07 липня 2025 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №4» Кропивницької міської ради» задовольнити.

Ухвалу Фортечного районного суду міста Кропивницького від 07 липня 2025 року в частині стягнення з Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №4» Кропивницької міської ради» на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 151, 40 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 1500 грн скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення із Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №4» Кропивницької міської ради» на користь ОСОБА_1 151, 40 грн судового збору та 1500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині ухвалу Фортечного районного суду міста Кропивницького від 07 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 21.11.2025.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник