ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5113/25
провадження № 2/753/5891/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06 жовтня 2025 року Дарницький районний суд міста Києва в складі: головуючого судді Котвицького В.Л., за участі секретаря судового засідання Зеленої К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Білгород-Дністровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Білгород-Дністровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він та ОСОБА_2 з січня 2008 року по лютий 2020 року перебували у незареєстрованому шлюбі, мешкали однією родиною та вели спільний побут.

04.02.2010 від вказаних незареєстрованих шлюбних відносин у нього із ОСОБА_2 народився син - ОСОБА_3 , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області 10.02.2010 складено актовий запис № 64.

Відповідно до актового запису № 64 від 10.02.2010 про народження ОСОБА_3 , здійсненого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, батьком записаний ОСОБА_4 , відповідно до ч.1 ст. 135 СК України - за вказівкою матері.

З лютого 2020 року позивач та ОСОБА_2 не мешкають однією родиною та не ведуть спільного господарства.

Позивач постійно спілкується з сином, повністю його утримує та більшу частину часу син - ОСОБА_3 , мешкає з батьками позивача у місті Києві, оскільки ОСОБА_2 майже постійно перебуває у робочих відрядженнях по Україні та за її межами.

Згідно висновку молекулярно-генетичного дослідження № 46982 від 05.03.2025 Медико - генетичного центру «МАМА ПАПА» встановлено, що ймовірність того, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_5 ) є біологічним батьком дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складає 99,999999%.

Наразі, позивач перебуває у тривалому відрядженні та постійно знаходиться у Сполучених Штатах Америки, бажає зустрітися з сином, але не має фізичної можливості прибути в Україну. Разом з цим, ОСОБА_2 не має можливості вивезти сина до батька у США, а ОСОБА_3 не може самостійно виїхати до батька у гості, як і не може поїхати до батька разом із бабусею, без приведення документів у відповідність і без наявності запису відповідного запису про батька у свідоцтві про народження.

У відповідності до ст.129 СК України просить суд визнати його батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внести зміни до актового запису № 64, складеного 10.02.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши у графі «батько» - ОСОБА_1 , громадянин України, змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08.04.2025 прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21.05.2025

витребувано у Білгород-Дністровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином завірену копію актового запису № 64, складеного 10.02.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород- Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.06.2025 підготовче засідання закрито та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача - адвокат Комліченко В.С., у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом шляхом надсилання судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслала, про причину неявки суд не повідомила, відзив та інші заяви з процесуальних питань від неї до суду не надходили.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Відзив на позов відповідачем не поданий.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України»).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Наведені обставини свідчать, що сторони, треті особи завчасно повідомлені про розгляд справи судом.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - загального провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, третьої особи, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності відповідача, третьої особи за погодженням позивача, третьої особи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням відсутності відзиву відповідача на позов, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що відповідно до наданої позивачем інформації, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з січня 2008 року по лютий 2020 року перебували у незареєстрованому шлюбі, мешкали однією родиною та вели спільний побут.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області 10.02.2010 складено актовий запис № 64.

Відповідно до актового запису № 64 від 10.02.2010 про народження ОСОБА_3 , здійсненого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, батьком записаний ОСОБА_4 , відповідно до ч.1 ст. 135 СК України - за вказівкою матері.

З лютого 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мешкають однією родиною та не ведуть спільного господарства.

Згідно висновку молекулярно-генетичного дослідження № 46982 від 05.03.2025 Медико - генетичного центру «МАМА ПАПА» встановлено, що ймовірність того, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_5 ) є біологічним батьком дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складає 99,999999%.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків.

Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері.

Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Згідно до ч. 1 ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання батьківства.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) зазначено, що: «щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи».

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Таким чином, в судовому засіданні, з урахуванням висновку молекулярно-генетичного дослідження № 46982 від 05.03.2025 року Медико - генетичного центру «МАМА ПАПА», яким визначено, що ймовірність того, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , є біологічним батьком дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складає 99,999999%, доведено, що позивач являється батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є підставою для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Відповідно до п.2.16.4 Розділу ІІ зазначених вище правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Отже, актовий запис № 64, складений 10.02.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області про народження ОСОБА_3 , підлягає зміні, шляхом зазначення у графі «батько» - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, а також шляхом зміни прізвища дитини з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », що є підставою для задоволення позовних вимог в цій частині.

В частині позовних вимог про зміну прізвища дитини з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » суд вважає необхідним зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, шо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже досягнув віку 14 років.

За приписами ч. 2 ст. 295 Цивільного кодексу України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право змінити своє прізвище та (або) власне ім`я, та (або) по батькові за згодою батьків.

Отже, з наведеної норми вбачається, що правовою підставою для зміни прізвища дитини, яка досягла віку чотирнадцяти років, є взаємна згода її батьків.

Враховуючи той факт, що мати дитини - відповідач в цій справі ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явилася, а також не висловила своєї позиції щодо зміни прізвища дитини у будь-яких процесуальних документах, у суду відсутні підстави для застосування норми ч. 2 ст. 295 Цивільного кодексу України

Відповідно до ч. 3 ст. 295 Цивільного кодексу України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право змінити своє прізвище та (або) власне ім`я, та (або) по батькові за згодою одного з батьків, якщо другий з батьків помер, визнаний безвісно відсутнім, оголошений померлим, визнаний обмежено дієздатним, недієздатним, позбавлений батьківських прав стосовно цієї дитини або якщо відомості про батька (матір) дитини виключено з актового запису про її народження, або якщо відомості про чоловіка як батька дитини внесені до актового запису про її народження за заявою матері. У разі заперечення одного з батьків щодо зміни по батькові дитини спір щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків стосовно дитини та інші обставини, що засвідчують відповідність зміни по батькові інтересам дитини.

З цього приводу суд зауважує також на відсутність в матеріалах справи позиції відповідача щодо зміни прізвища дитини з материнського на батьківське, що, в свою чергу, робить неможливим зробити висновок про наявність правового спору між сторонами та, відповідно, необхідність застосування в спірних відносинах норми ч. 3 ст. 295 Цивільного кодексу України.

Окремо, слід зазначити і на відсутність доказів згоди та бажання самої дитини - ОСОБА_3 , змінити прізвище, які, ураховуючи вік дитини (15 років), мають бути цілком зваженими, свідомими, самостійними і формально підкріпленими відповідними заявами його батьків.

Оскільки суду не надано доказів наявності спору між батьками щодо зміни прізвища дитини, а також бажання самої дитини змінити прізвище, суд прийшов до висновку про відмову у позові в частині внесення змін в актовий запис про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині зміни його прізвища.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 129 Сімейного кодексу України, ст. 295 Цивільного кодексу України, та, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 280, 352 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Білгород-Дністровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ), батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внести зміни до актового запису № 64, складеного 10.02.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши у графі «батько» - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга позивачем подається до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06.10.2025.

Суддя В.Л.Котвицький