ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м.Суми

Справа №587/796/24

Номер провадження 22-ц/816/748/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Богданович Мар`яною Юріївною,

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 17 вересня 2024 року у складі судді Черних О.М., ухваленого в м. Суми, повне судове рішення виготовлено 19 вересня 2024 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернова Сумщина» про стягнення заборгованості з орендної плати та розірвання договору оренди, 3-я особа ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником земельних ділянок з кадастровими номерами :02:003:0205; :02:003:0209; :02:003:0207; :02:003:0253; :02:003:0255; :02:003:0256, які розташовані на території Могрицької сільської ради Сумського району Сумської області.

22 лютого 2021 року між ним та ТОВ «Зернова Сумщина» укладено договір оренди на вказані земельної ділянки, право оренди було зареєстровано за відповідачем 24 лютого 2024 року. 05 березня 2021 року між ним та відповідачем ТОВ «Зернова Сумщина» укладено додаткову угоду до договору оренди земельних ділянок від 22 лютого 2021 року. Умовами укладеного договору визначено, за користування вказаними земельними ділянками товариством вноситься орендна плата, розмір якої становить 25246 грн 80 коп., що повинна вноситися орендарем до 31 грудня кожного поточного року оренди.

Зазначив, що станом на 18 березня 2024 року у відповідача виникла заборгованість зі сплати орендної плати за договором разом з інфляційними витратами та 3% річних.

Крім того, вважає, що фактично відповідач систематично порушував договір оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати, у зв`язку з порушенням своїх зобов`язань, а тому відповідач повинен сплати позивачу суму заборгованості з орендної плати, а також посилаючись на істотні порушення умов договору вважає достатньо підстав для розірвання договору оренди на підставі ст. 651 ЦК України.

Посилаючись на викладене, просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь орендну плату (з інфляційними виплатами та 3% річних) за користування земельною ділянкою за договором оренди землі від 22 лютого 2021 року у розмірі 50493 грн 60 коп., розірвати договір оренди землі від 22 лютого 2021 року укладений між ним та ТОВ «Зернова Сумщина», а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати в розмірі 1211 грн 20 коп.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 17 вересня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Зернова Сумщина» на користь ОСОБА_1 47841 грн 04 коп. - заборгованість з орендної плати; 1646 грн 56 коп. інфляційні витрати та 1065 грн 74 коп. 3% річних.

Стягнуто з ТОВ «Зернова Сумщина» на користь ОСОБА_1 1211 грн 20 коп. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Сумського районного суду Сумської області від 11 жовтня 2024 року стягнуто з ТОВ «Зернова Сумщина» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн 00 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні позову про розірвання договору оренди землі, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Богданович М.Ю., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким розірвати договір оренди земельної ділянки 22 лютого 2021 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у розірванні договору оренди землі, не врахував, що відповідачем не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження неможливості виконання зобов`язання за договором оренди землі у 2022 та 2023 роках. Зокрема, відповідачем не було доведено, що передані ним в оренду товариству земельні ділянки, не могли використовуватися товариством. Питання розташування земельних ділянок, їх конфігурація судом не досліджувалося.

Наголошує на тому, що у спірному періоді відповідач здійснював обробіток орендованих земельних ділянок, проте орендної плати не сплачував.

Звертає увагу на те, що земельні ділянки позивача були передані товариством в суборенду ОСОБА_2 .

Відповідачем, у встановлений апеляційним судом строк, відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за договором оренди від 22 лютого 2021 року сторонами не оскаржується, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

У частинах 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельних ділянок: загальною площею 6,3117 га, у тому числі: рілля 1,0706 га кадастровий номер земельної ділянки :02:003:0256; рілля 3,1804 га кадастровий номер земельної ділянки :02:003:0255; сінокіс 0,6897 га кадастровий номер земельної ділянки :02:003:0253; сінокіс 0,3602 га кадастровий номер земельної ділянки :02:003:0207; сінокіс 0,6372 га. кадастровий номер земельної ділянки :02:003:0209; сінокіс 0,3736 га кадастровий номер земельної ділянки :02:003:0205 (а.с.9-14).

22 лютого 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Зернова Сумщина» укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в оренду товариству вищевказані земельні ділянки строком на 10 років, за умови виплати ТОВ «Зернова Сумщина» орендної плати в розмірі 23920 грн 52 коп. в строк до 31 грудня кожного поточного року оренди (а.с.15-16)

Право оренди було зареєстровано за відповідачем 24 лютого 2021 року (а.с.19-22).

05 березня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Зернова Сумщина» була укладена додаткова угода до договору оренди земельної ділянки від 22 лютого 2021 року, якою визначено, що розмір орендної плати у рік становить 25246 грн 80 коп., який не підлягає перегляду при зміні НГО (а.с.41).

Станом на 18 березня 2024 року у відповідача виникла заборгованість зі сплати орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 22 лютого 2021 року. Загальна сума заборгованості за 2022 та 2023 роки, згідно договору оренди земельної ділянки від 22 лютого 2021 року та додаткової угоди до нього від 05 березня 2021 року, становить 50493 грн 60 коп.

19 січня 2024 року та 13 березня 2024 року позивачем було надіслано заяву, на адресу відповідача з вимогою оплати заборгованості за договором оренди від 22 лютого 2021 року та додаткової угоди від 05 березня 2021 року (а.с.30).

13 березня 2024 року ОСОБА_1 направив ТОВ «Зернова Сумщина» вимогу про сплату заборгованості за договором оренди від 22 лютого 2021 року та додаткової угоди від 05 березня 2021 року (а.с.24).

Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду судом не встановлено істотного порушення умов договору оренди земельної ділянки з боку ТОВ «Зернова Сумщина», оскільки несплата орендної плати за два роки обумовлена рядом істотних причин, які могли стати та стали враховуючи, що з 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, так як вони не відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків законодавець у пункті 1 частини другої статті 11 ЦК України вирізняє, зокрема, договори.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

У частині 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (ч. 2 ст. 792 ЦК України).

Правилами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Отже, оренда землі є окремим випадком найму майна, загальні правила якого визначені приписами цивільного (приватного) права. Відповідно й законодавче регулювання підстав припинення права оренди землі складається з норм цивільного та земельного законодавства.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а приписи статей 24, 25 цього Закону визначають права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення орендної плати, а також право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також орендної плати за водний об`єкт (абз. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі»).

Орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт (ч. 2 ст. 25 Закону України «Про оренду землі»).

Підстави припинення договору оренди землі - це законодавчо закріплені обставини, які передбачають припинення договірних відносин.

Відповідно до спеціальної норми ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно з п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, для того щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України, суд має встановити такі обставини, як «систематичність» та «несплату», зокрема, орендної плати.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Судова практика у розумінні поняття «систематичність» у подібних правовідносинах є усталеною (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 277/1186/18-ц, від 29 липня 2020 року у справі № 277/526/18, від 20 серпня 2020 року у справі № 616/292/17, від 08 травня2024 року у справі № 629/2698/23; постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: від 24 листопада 2021 року у справі № 922/367/21, від 04 липня 2023 року у справі № 906/649/22, від 20 лютого 2024 року у справі № 917/586/23, від 02 квітня 2024 року у справі № 922/1165/23 та інші).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 918/391/23 (провадження № 12-19гс24) зазначено, що підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма у такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби, оскільки вона передбачає саме додаткову (до основної) підставу для розірвання договору оренди землі.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем у 2022 та 2023 роках не виплачувалася орендна плата, загальний розмір боргу склав 47841 грн 04 коп., які і були стягнуті на користь позивача. Рішення суду в цій частині сторонами в апеляційному порядку не оскаржується.

Ухвалюючи оскаржуване рішення в частині розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі, суд першої інстанції не взяв до уваги положенням ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» та п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, якими визначено, що сам факт систематичної несплати орендної плати є підставою для розірвання договору оренди. При цьому, встановлення істотності порушення прав сторони договору для його розірвання законом не вимагається.

Таким чином, зважаючи на те, що відповідач у 2022 та 2023 роках не виконав умови договору щодо виплати орендної плати, такі порушення носили системний характер, колегія суддів дійшла до висновку про наявність правових підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Зернова Сумщина» 22 лютого 2021 року.

Виходячи з викладеного, на підставі п. 3) та п. 4) ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог про розірвання договору оренди землі, з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення цих вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Підлягає зміні також рішення суду і в частині розподілу судових витрат.

З огляду на те, що за наслідками апеляційного перегляду рішення суду, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача належить стягнути 2422 грн 40 коп. судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої інстанції.

Зі змісту додаткового рішення Сумського районного суду Сумської області від 11 жовтня 2024 року вбачається, що при визначенні розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу, що підлягаю стягненню на його користь, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги були задоволені частково, а тому вважав, що заява представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

З огляду на задоволення вимог позивача, за результатами апеляційного перегляду рішення суду, понесені позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн 00 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Крім того, з відповідача на користь позивача належить стягнути 1453 грн 44 коп. судового збору, який підлягав сплаті за апеляційне оскарження рішення суду.

Відповідно до приписів п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню, що відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 5 червня 2024 року № 583/2206/23.

Керуючись ст.ст. 206, 255, 373, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Богданович Мар`яною Юріївною, задовольнити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 17 вересня 2024 рокув оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернова Сумщина» про розірвання договору оренди задовольнити.

Розірвати договір оренди землі від 22 лютого 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернова Сумщина» щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:003:0205; :02:003:0209; :02:003:0207; :02:003:0253; :02:003:0255; :02:003:0256, які розташовані на території Могрицької сільської ради Сумського району Сумської області.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 17 вересня 2024 року змінити в частині розподілу судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернова Сумщина» на користь ОСОБА_1 2422 гривні 40 копійок судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої інстанції.

Додаткове рішення Сумського районного суду Сумської області від 11 жовтня 2024 року змінити, стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернова Сумщина» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 гривень 00 копійок, а не в розмірі визначеному судом першої інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернова Сумщина» на користь ОСОБА_1 1453 гривні 44 копійки судового збору, сплаченого за апеляційне оскарження рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов