Номер провадження: 22-ц/813/5767/25
Справа № 522/3526/24
Головуючий у першій інстанції Ярема Х. С.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Карташова О.Ю., Коновалової В.А.,

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство «Сенс Банк», відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2025 року, ухвалене Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Яреми Х.С. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року позивач АТ «Сенс Банк» звернулося до суду з вказаним позовом, який мотивувало тим, що 09.01.2023 ОСОБА_1 уклала з АТ «Альфа Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630999935.

Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Банк свої зобов`язання по вищевказаному кредитному договору виконав, проте відповідачка свої зобов`язання по кредитному договору не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 80484,40 грн. З метою досудового, добровільного врегулювання спору, на адресу позичальника направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, однак дані вимоги залишено відповідачем без реагування.

12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2025 року позовні вимоги АТ «Сенс Банк» задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 80484,40 гривень.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» судовий збір у розмірі 3028 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2025 року та ухвалити нове, яким у задоволенні АТ «Сенс Банк» відмовити, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводами апеляційної скарги є те, що позивач заявляв про укладення між ним та ОСОБА_1 саме 09.01.2023 угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, за якою, нібито, виникла заборгованість у сумі 80484,4 грн, а також позивач надав копію досудової вимоги щодо виконання договірних зобов`язань від 25.01.2024, яка, нібито, ним направлялася на адресу ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у сумі 80484,4 грн за кредитним договором від 09.01.2023 № 630999935, тому представником Самодурової Н.В. надавався відзив на позовну заяву, виходячи з того, що ОСОБА_1 ніколи не укладала кредитного договору від 09.01.2023 № 630999935 з позивачем.

Повідомляє, що ОСОБА_1 в жодний спосіб не отримувала від позивача пояснень про те, що у позовній заяві, нібито, було допущено описку, а саме: замість дати кредитного договору «17.08.2018», нібито, помилково вказано «09.01.2023». Наведене, призвело до порушення права ОСОБА_1 щодо формування та подання до суду заяви про застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог, а також формування правової позиції у відповідності до цієї обставини.

Судом встановлено розмір заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем за, нібито, угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 17.08.2018 на підставі доказів, які не відповідають вимогам належності, допустимості та достатності.

Судом першої інстанції проігноровано та не надано жодної оцінки аргументам відповідача, що підпис, зазначений в графі « ОСОБА_1 », в наданих позивачем копіях документів, а саме в: заяві про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа банк» від 17.08.2018; акцепті на укладення договору про використання факсимільного відтворення аналогу власноручного підпису та відбитку печатки про укладенні договору добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток та договір добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток від 17.08.2018, паспорті споживчого кредиту від 17.08.2018, договору добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби для держателів кредитних карток від 17.08.2018, виконано іншою особою, не належить відповідачу, що може бути підтверджено змістом першої сторінки паспорта ОСОБА_1 , з якого вбачаються значні відмінності у підписі, виконаному у паспорті і в документах.

Розрахунок заборгованості за кредитом № 630999935 за період з 17.08.2018 по 17.07.2023 не є доказом у розумінні статей 76, 95 ЦПК України, а є результатом вчинення арифметичних дій стороною, зокрема, позикодавцем, з метою визначення суми боргу з урахуванням умов договору, періоду користування кредитними коштами тощо, з яким суд може погодитись або ж навести свій розрахунок, виконуючи обов`язок щодо визначення належної до стягнення суми заборгованості (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.02.2023 по справі № 464/3214/16-ц, від 09.08.2023 по справі № 266/4900/21).

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення коштів у розмірі 80484,40 грн, тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 вказаної норми).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог та стягуючи з відповідачки на користь позивача 80484,40 грн, суд першої інстанції виходив із того, що банк підтвердив виконання ним зі своєї сторони зобов`язання щодо надання кредиту. Відповідачка користувалася кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість, проте ОСОБА_1 допустила порушення умов договору щодо своєчасного повернення кредиту, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

У відповідності до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недійсність правочину визначається статтями 203, 215 ЦК України.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України).

Частинами першою та третьою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вказані норми цивільного права свідчать про те, що правочин може бути визнаний недійсним, якщо волевиявлення учасника правочину не є вільним, не відповідає його внутрішній волі.

Як на підставу для задоволення вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що скаржник підписував документи, на які банк посилається, як на підставу позову. На переконання скаржника, банком не доведено існування кредитних правовідносини між сторонами.

З матеріалів справи убачається, що метою отримання кредиту у цій справі є споживчі потреби, тому на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування».

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України "Про споживче кредитування", який набрав чинності 10 червня 2017 року.

За статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

У статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції на день укладення кредитного договору) наведено визначення термінів, які вживаються в цьому законі, зокрема: договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місце знаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 17.08.2018 ОСОБА_1 звернулась до АТ «Альфа-Банк», яке змінило найменування на АТ «Сенс Банк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим уклала угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630999935 (а.с. 4)

17.08.2018 ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», за умовами якої просила відкрити поточний рахунок у гривні/доларах США на її ім`я у порядку, передбаченому чинним законодавством України та відповідно до умов Договору (а.с. 4зв).

З Оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії вбачається, що така підписана 20.08.2018.

Згідно паспорту споживчого кредиту сторони узгодили наступні умови: максимальна сума кредиту: 200000 грн; строк кредитування 12 з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору, процентна ставка відсотків річних 39,99%, тип процентної ставки фіксований (а.с. 5зв).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором загальна сума заборгованості станом на 17.07.2023 становить 80484,40 грн (а.с. 8).

З довідки АТ «Сенс Банк» від 07.08.2024 № 18426-57.2/2024 вбачається, що в межах оферти на укладення угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630999935 від 17.08.2028, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк», випущено кредитну картку № НОМЕР_1 , яка зареєстрована в системі неіменної картки 20.06.2018, терміном дії до 30.06.2021. (а.с. 67)

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі № 274/7221/19 (провадження № 61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Водночас, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (що було чинним на час видачі кредиту), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій, призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічне за змістом правило закріплене у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (яке є чинним на час вирішення справи судом апеляційної інстанції).

Відповідно виписка за рахунком, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Подібні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 16 вересня 2020 року у справі N 200/5647/18 (провадження N 61-9618св19), від 20 жовтня 2020 року у справі N 456/3643/17 (провадження N 61-9882св20), від 28 жовтня 2020 року у справі N 760/7792/14-ц (провадження N 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі N 278/2177/15-ц (провадження N 61-22158св19).

Користування відповідачкою кредитними коштами вбачається з виписки по рахунку за кредитною карткою за період з 17.08.2018 по 17.07.2023, по якій боржниця здійснювала покупки, робила оплати в закладах харчування, знімала та поповнювала картку, і така виписка є належним та допустимим доказом у розумінні вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ № 566 від 30 грудня 1998 року (чинного на час проведення грошових операцій за кредитним договором). (а.с. 10-15)

За матеріалами справи, 25.01.2024 на адресу ОСОБА_1 за адресою, повідомленою відповідачкою позивачу в анкеті-заяві від 17.08.2018, направлено досудову вимогу про виконання договірних зобов`язань, відповідно до якої АТ «Сенс Банк» вимагає протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов Кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання, - достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме 80484,40 грн (а.с. 16-17).

01.12.2022 найменування АТ «Альфа - Банк» змінено на АТ «Сенс Банк» (а.с. 22-25).

Отже, сукупність наданих позивачем доказів переконливо свідчить про те, що відповідачка користувалася кредитними коштами, однак свої зобов`язання за Договором № 630999935 щодо повернення кредитних коштів та сплати за їх користування належним чином не виконувала.

Щодо доводів скарги, що підпис, на наданих документах позивача, виконано іншою особою, колегія суддів вказує таке.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів справи, відповідачка була повідомлена про розгляд справи, подавала через свого представника до суду першої інстанції відзив на позовну заяву. (а.с. 38-56)

Водночас, під час вирішення судом спору по суті, відповідачем не порушувалося питання щодо проведення у справі судової почеркознавчої експертизи.

Установивши, що ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що не підписувала документи, долучені банком в обґрунтування позовних вимог, клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи не заявляла, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку про існування між сторонами кредитних правовідносин, а також щодо неналежного виконання відповідачем обов`язку, покладеного на нього умовами кредитного договору.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що 17.08.2018 між ОСОБА_1 та ПАТ «Страхова компанія «Альфа-Страхування» підписано Акцепт на укладення договору про використання факсимільного відтворення аналогу власноручного підпису та відбитку печатки при укладенні договору добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток, відповідно до п. 2 якого визначено, що підписанням цього акцепту ОСОБА_1 підтверджує свою беззаперечну згоду на використання факсимільного відтворення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи та відбитку печатки повіреного, що відтворенні засобами механічного або іншого копіювання, зразки яких містяться в п. 1 цього Акцепту, для вчинення від імені страховика правочинів, визначених п. 1 цього Акцепту, а також підтверджує, що вчинення правочинів, що вказані в п. 1 цього акцепту із використанням факсимільного відтворення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи та відбитку печатки повіреного, що відтворенні засобами механічного або іншого копіювання є її вільним волевиявленням, відповідає її внутрішній волі та ніяким чином не порушує права сторін. (а.с. 5)

Отже, аргументи скаржника стосовно не підписання нею документів, зазначених в апеляційній скарзі, колегія суддів відхиляє з підстав їх недоведеності.

Щодо доводу скарги скаржника, що матеріали справи не містять належних доказів, на підставі яких можна дійти висновку про обґрунтованість позовних вимог, то колегія судів вказує, що факт укладення 20.08.2018 між сторонами кредитного договору на вищезазначених умовах підтверджується наведеними доказами, зокрема, в оферті на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яку було підписано відповідачкою, остання підтвердила, що підписанням оферти беззаперечно підтверджує, що попередньо ознайомлена у письмовій формі зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання Кредиту; з інформацією, надання якої передбачене нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ, а також підписанням акцепту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість, яка не спростована, тому висновок суду про обґрунтованість та доведеність позовних вимог протягом розгляду справи є правильним та неспростованим помилковими доводами апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Дата складення повного тексту постанови - 18 листопада 2025 року

Судді: М.В. Назарова

О.Ю. Карташов

В.А. Коновалова