Провадження № 2/522/2007/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є., Гудзюк Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з заявою про встановлення факту батьківства ОСОБА_3 щодо ОСОБА_4 . Під час розгляду цієї справи від ОСОБА_5 надійшла заява про залишення заяви без розгляду, в якій вона зазначила, що не визнає факт батьківства ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно ОСОБА_4 , а також зазначила про наявність між сторонами спору про право на спадщину. Враховуючи зазначене, Малиновський районний суд залишив без розгляду заяву ОСОБА_1 по справі № 521/3009/22.

В зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_5 , яка є матір`ю померлого ОСОБА_3 не визнає факт батьківства щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є дочкою позивача, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом.

Позивачка у позові зазначає, що з 2007 року по 2017 р. ОСОБА_1 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З 2004 року по 2007 р. ОСОБА_1 з ОСОБА_3 мешкали у квартирі батька ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 . Після цього, з 2007 р. по 2017 р. ОСОБА_1 разом с ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_2 .

У зв`язку з труднощами у стосунках, пов`язаними з вихованням дитини на час її народження, ОСОБА_7 зареєструвала народження доньки у Першому Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Її ім`я та по батькові у Книзі реєстрації народжень було записано відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України за її вказівкою, а саме прізвище батька вказано « ОСОБА_8 » (підтверджується Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статі 135 Сімейного кодексу України від 10.02.2022 р.).

Підтвердженням того, шо ОСОБА_9 фактично проживала також разом з ОСОБА_3 є різні медичні довідки, де зазначена адреса місця проживання саме: АДРЕСА_2 . Зокрема в обмінній картці пологового будинку, зазначено місце проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 .

В медичній картці історії розвитку дитини зазначено, що батько дитини ОСОБА_3 .

Наприкінці липня 2010 року позивач завагітніла від ОСОБА_3 і ІНФОРМАЦІЯ_4 народила дочку ? ОСОБА_4 . ОСОБА_3 визнавав себе її батьком, однак сімейне життя у ОСОБА_1 не склалось разом з батьком її дитини. До 2017 року усі жили однією сім`єю, вели спільне господарство.

ОСОБА_3 ставився до ОСОБА_4 як до своєї дочки, вони спілкувались, проводили час разом, він купував іграшки, одяг та інші речі. ОСОБА_10 та ОСОБА_3 називали один одного як батько та дочка відповідно. Зазначені обставини були встановлені Малиновським районним судом по справі № 521/3009/22 під час допиту наступних свідків:

- ОСОБА_11 , який є племінником ОСОБА_3

- ОСОБА_12 , яка є матір`ю позивача.

- ОСОБА_13 , який є братом позивача.

- ОСОБА_14 , яка є подругою позивача.

- ОСОБА_15 , яка є подругою позивача.

А також поясненнями зацікавленої особи, ОСОБА_16 , яка є сестрою ОСОБА_3 .

Свідки під час допиту у Малиновському районному суді м. Одеси підтвердили, що добре знають ОСОБА_17 та знали ОСОБА_3 , оскільки частина з них є родичами ОСОБА_3 , а частина ОСОБА_1 , інша частина друзі, які товаришували з ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , коли вони перебували у фактичних шлюбних відносинах та коли народилась донька.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 14 серпня 2021 року.

За життя ОСОБА_3 визнавав себе батьком дитини, що підтверджує той факт, що він залишив заповіт 3 червня 2014 року на випадок своєї смерті та розпорядився належною йому квартирою під АДРЕСА_3 , яку заповів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначений заповіт посвідчений державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори і зареєстрований за №2-449.

Також підтверджують той факт, що ОСОБА_3 є батьком дитини ОСОБА_20 - спільні фото та відеозаписи. Після того як ОСОБА_7 з ОСОБА_21 перестали разом жити, він продовжував проводити час с дитиною, що підтверджує пост на фесбуці від 22.06.2020 р. Коли ОСОБА_9 пішла у школу, в перший клас, ОСОБА_18 також був на першому дзвонику в 2018 році, про що ОСОБА_18 також зробив пост на фейсбуці.

Інших дітей померлий не мав, ОСОБА_9 є його єдиною дитиною.

Померлий ОСОБА_3 один раз офіційно перебував у шлюбі. Згідно з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 07 вересня 2021 року, ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_22 20 березня 1992 р., 18 березня 1997 р. відомості про розірвання шлюбу вніс Другий Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції.

Встановлення факту батьківства є необхідним для захисту майнових та немайнових прав малолітньої дитини, зокрема оформлення спадщини та пенсії по втраті годувальника.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 07.06.2023 по справі відкрито провадження, встановлений загальний порядок розгляду справи.

11.07.2023 до суду надійшли пояснення Приморського відділу ДРАЦС у місті Одесі, в яких зазначено, що 29.03.2011року Відділом зареєстровано актовий запис народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Державна реєстрація відповідно до частини 1ст.135 Сімейного кодексу України (запис батька за вказівкою матері. Актовий запис підписаний матірю дитини, складений з дотриманням вимог діючого законодавства, порушень щодо державної реєстрації народження з боку відділу не було, права заявниці порушені не були.

28.07.2023 до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення доказів, протокол судового засідання та робоча копія аудіозапису судового засідання у справі № 521/3009/22.

Також 28.07.2023 представник позивача звернулась до суду з клопотанням про призначення судово молекулярно - генетичної експертизи.

29.01.2024 до суду надійшла копія актового запису про смерть № 10056 від 19.10.2023 року, складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), відносно відповідача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 01.02.2024 зупинено провадження у справі до залученні у справі правонаступника відповідачки ОСОБА_5 .

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 23.04.2024 поновлено провадження у справі.

17.05.2024 до суду надійшла копія спадкової справи №47/2023, заведенаприватнимнотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальовою О.А. після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 .

21.06.2024 до суду надійшло клопотання представника позивача про заміну відповідача ОСОБА_5 на правонаступника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 24.06.2024, яка винесена протокольно, замінено відповідачку ОСОБА_5 на правонаступника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

06.02.2025 до суду надійшла заява преставника відповідача про застосування строків позовної давності, встановлених ст. 138 СК України.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 20.03.2025 закрито підготовче судове засідання, справа призначена до розгляду.

20.05.2025 до суду надійшли письмові пояснення представника позивача.

24.06.2025 до суду надійшли пояснення представника відповідача ОСОБА_2 , правонаступника померлої ОСОБА_5 , в яких просить відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні позивачка та ії представник підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позову.

Начальник Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у наданих неоднаразово суду письмових поясненнях зазначила, просисть розглянути справу за відсутністю представника Відділу.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників справи, допитавши свідків, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Так, згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_4 , про що Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції складено актовий запис за № 111.

Згідно актового запису про народження відомості про батька ОСОБА_23 записані відповідно до частини 1 ст. 135 СК України, відомості про матір: ОСОБА_1 .

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 23.07.2025 складено актовий запис за № 9565.

Згідно з частиною першою статті 130 Сімейного кодексу України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

За життя ОСОБА_3 склав заповіт 3 червня 2014 року на випадок своєї смерті та розпорядився належною йому квартирою під АДРЕСА_3 , яку заповів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначений заповіт посвідчений державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори і зареєстрований за №2-449.

Позивачка звернулась до Малиновського районного суду міста Одеси з заявою про встановлення факту батьківства ОСОБА_3 , померлого в липні 2021 проку відносно дитини ОСОБА_4 народженої нею ІНФОРМАЦІЯ_12 .

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 29.05.2023 у справі № 521/3009/22 заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_16 , Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації, Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_5 про встановлення факту батьківства залишено без розгляду.

В ухвалі зазначено, що ОСОБА_5 зазначила, що намагаючись встановити батьківство після смерті сина заявниця бажає отримати спадщину у вигляді частини кватири, яку вже прийняла ОСОБА_5 . Окрім того, факт батьківства ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно ОСОБА_4 не визнається зацікавленою особою ОСОБА_5 по справі, яка також зазначила про наявність між сторонами спору про право на спадщину, а тому цей спір підлягає розгляду в загальному позовному порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_13 померла ОСОБА_5 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управлення Міністерства юстиції (м. Одеса) складено актовий запис за № 10056 від 19.10.2023

Клопотання представника позивача, яке було подано до суду 28.07.2023 про призначення судово молекулярно - генетичної експертизи було знято з розгляду за клопотанням представника позивача, в зв`язку зі смертю відповідачки.

Верховний Суд у постановах від 31 січня 2024 року у справі № 752/13549/22, від 13 вересня 2023 року у справі № 552/4291/22 виснував, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання або оспорення батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.

Проблема виникає у разі смерті й неможливості отримання біологічних зразків потенційного батька.

Однак у випадку смерті чоловіка існує процесуальна можливість проведення ДНК-дослідження на спорідненість між дитиною (тобто онукою) та його батьками (тобто дідом чи бабою дитини). Це дозволяє визначити наявність чи відсутність біологічного споріднення з високим рівнем вірогідності.

Мати померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , про що 19.10.2023 року складено актовий запис № 10056 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Одеса).

06.09.2021 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким на випадок смерті зробила розпорядження щодо всього майна, де б воно не знаходилось на ім`я ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 квітня 2024 року, виданим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальовою К.І., зареєстрованим в реєстрі за № 678 ОСОБА_2 набув право власності на 167/1000 часток квартири АДРЕСА_4 , реєстровий № 673.

Допитані в якості свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 підтвердили, що позивачка з померлим перебували деякий час в фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 .. Мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте за життя оформити батьківство не встигли.

Так, відповідно до частини першої статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51 Основного Закону України).

Частиною першою статті 126 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч. 2 ст. 128 Сімейного кодексу України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

При цьому, зважаючи на предмет доказування у даній категорії справи, СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06 листопада 2019 року у справі №757/26284/14-ц.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) зазначено, що: «щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи».

При цьому, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» надано роз`яснення, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України УРСР (1969 року), суди вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпІІІС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини (п.3).

Таким чином, для встановлення батьківства правове значення мають не лише фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Як вбачається із наданих суду матеріалів справи, медична документація новонародженої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_14 зазначена з адресою проживання: АДРЕСА_2 .

Представником відповідача, який є спадкоємцем майна ОСОБА_5 та матір`ю ОСОБА_3 , яка останні роки проживала разом з відповідачем після неї залишились папери як її особисті так і її сина.

Надано суду копію листа Приморського районного у міста Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 12.03.2020 року № 12/49-119 на ім`я ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), в результаті його звернення до Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Одеса) для зміни прізвища дитини на « ОСОБА_6 » та отримання повторного свідоцтва про народження ОСОБА_4 , але йому було відмовлено та роз`яснено, що це не можливо, оскільки народження вже зареєстроване та оскільки він не є батьком дитини може лише встановити батьківство через суд чи здійснити усиновлення.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення від 07 травня 2009 року у справі «Калачова проти російської федерації», заява № 3451/05, § 34).

Таким чином, враховуючи все вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання батьківства законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, згідно ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до п.п.20 п. 1 Розділу ІІІ «Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні» затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Пунктом 2.13.1. «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, передбачено, що підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є в тому числі рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька, матір дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, суд приходить до висновку про наявність підстав щодо внесення зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 ..

Керуючись ст.ст. 3, 12, 141, 206, 258, 259, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , уродженця міста Одеси, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно дитини громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , уродженки міста Одеси.

Внести зміни до актового запису № 111 про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , вчиненого 29.03.2011 року Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, а саме: змінити відомості про батька дитини з « ОСОБА_23 , громадянин України» на «ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , громадянин України»; прізвище дитини, ім`я, по батькові дитини, дату народження та місце народження - залишити без змін.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 20.11.2025.

Суддя Р.Д. Абухін

11.11.25