Справа № 495/2362/25
№ провадження 2/495/1771/2025
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

12 листопада 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області,

у складі головуючого одноособово судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Тюпи Є.С.

Справа № 495/2362/25

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород - Дністровському Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_3 , Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про оспорювання батьківства,-

представника позивача в режимі відеоконференції - Карандюк Ю.О.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Карандюк Юлія Олександрівна, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_3 , Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про оспорювання батьківства, у якому просить визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , батьком дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; виключити з актового запису про народження ОСОБА_5 за №1050 від 28.07.2023 року (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане Голосіївським ВДРАЦС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) 28.07.2023) всі відомості про батька; внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_5 за №1050 від 28.07.2023 року (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане Голосіївським ВДРАЦС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) 28.07.2023), зазначивши відомості про батька: ОСОБА_1 , змінивши прізвище дитини з « ІНФОРМАЦІЯ_9 » на « ІНФОРМАЦІЯ_9 », по батькові з « ІНФОРМАЦІЯ_9 » на « ІНФОРМАЦІЯ_9 ».

Стислий виклад вимог позивача та відповідача

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 , перебував у близьких стосунках з Третьою особою-1, ОСОБА_3 з січня 2022 року, в той час коли Третя особа-1 фактично перебувала в шлюбі з Відповідачем, ОСОБА_2 , їх шлюб було зареєстровано 27.07.2017.

Після взяття шлюбу стосунки Третьої особи-1 і Відповідача не склалися, у зв`язку з чим почали розвиватися відносити між Позивачем та Третьою особою-1. В кінці 2022 року Третя особа-1 завагітніла від Позивача, але не стала повідомляти Відповідача хто батько дитини щоб уникнути юридичних проблем та колізій в процесі оформлення дитини.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача та Третьої особи-1 народилася спільна донька ОСОБА_5 (копія свідоцтва про народження дитини додається).

Враховуючи те, що Третя особа-1 перебувала в шлюбі з Відповідачем, батьком дитини в свідоцтві про народження визначений Відповідач. Державна реєстрація народження дитини була проведена відповідно до ст. 122 Сімейного кодексу України.

14.08.2023 рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області шлюб між Третьою особою-1 та Відповідачем було розірвано. З моменту народження дитини Позивач проживає разом з Третьою особою-1 та їх донькою однією сім`єю.

Тож, вкрай актуальним зараз для Позивача та його родини, враховуючи обставини в Україні, стало питання офіційного юридичного визнання його батьківства щодо спільної доньки з Третьою особою-1.Тому в лютому 2025 року було проведено Дослідження ДНК на встановлення біологічного батьківства, який показав, що Позивач є батьком ОСОБА_10 .

Позивач вважає, що оскільки при реєстрації народження дитини у відомостях про батька, батьком дитини вказаний Відповідач, хоча в дійсності батьком не являється, а батьком дитини є Позивач, то в даному випадку порушені його права щодо батьківства відносно доньки, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Третя особа-1 позовні вимоги підтримує в повному обсязі і підтверджує, що Позивач є батьком ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , про це свідчить її заява, яку додано до матеріалів справи.

Враховуючи викладене, вважає, що наявні підстави для задоволення позовної заяви.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

25 червня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі відкрито загальне позовне провадження.

08.07.2025 до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 про те, що останній проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить справу розглянути без його участі.

19 вересня 2025 року ухвалою Білгород-дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі закрито підготовче провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом дійсно встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 28 липня 2023 року, виданого Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_5 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 28 липня 2023 року складено відповідний актовий запис № 1050.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 27 липня 2017 року, виданого Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрували шлюб 27 липня 2017 року, про що 27 липня 2017 року складено відповідний актовий запис № 1587.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 серпня 2023 року по справі № 752/3066/23, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб між ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрований у Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1587, свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 27.07.2017 року, розірвано.

Відповідно до копії результатів дослідження ДНК на встановлення біологічного батьківства, проведеного медичним центром «Мати і дитина», передбачуваний батько ( ОСОБА_1 ) у 1,821131855е+001 разів є більш імовірним біологічним батьком дитини ( ОСОБА_5 ) за випадкову особу чоловічої статі.

Враховуючи апріорну ймовірність встановлення батьківства 50 %, апостеріорна ймовірність батьківства в даному випадку становить 99,99999999%. Біологічне батьківство передбачуваного батька ( ОСОБА_1 ) щодо дитини ( ОСОБА_5 ) не виключається.

Ймовірність того, що отриманий результат не є наслідком випадкового збігу алельних варіантів досліджуваних локусів неспоріднених осіб, становить 99,99999999%.

Примітка: результати аналізу є конфіденційним та видаються виключно для особистого користування.

Нормативне обґрунтування.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Матеріалами справи встановлено, та не заперечується жодною із сторін, що позивач з третьою особою ОСОБА_3 не перебували у зареєстрованому шлюбі.

Проте, ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 .

Статтею 122 СК України встановлено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Так, частиною 1 ст. 133 СК України встановлено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Згідно п. 6. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини.

Законодавець у частині першій статті 20 СК України закріпив вичерпний перелік статей цього Кодексу і відповідно вимог, що випливають із сімейних відносин, до яких застосовується позовна давність. До цього переліку належить у відповідності до частини другої статті 129 СК України вимога про визнання батьківства особою, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком. Тому положення частини другої статті 129 СК України, яке є спеціальним, не може бути поширене на положення про визнання батьківства, передбачені у статті 128 СК України.

Крім того, законодавець у частині другій статті 20 СК України передбачив субсидіарне застосування положень ЦК України, які стосуються позовної давності, до сімейних відносин у випадках, передбачених частиною першої статті 20 СК України.

Тому у випадках передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 СК України мають застосовуватися правові приписи, закріплені в частині третій статті 267 ЦК України. Тобто, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2017 року у справі № 6-617цс17.

Разом з тим, відповідач у справі вимог про застосування позовної давності не заявляв.

Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до ст. ст. 6, 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Згідно пунктів 2.16.4, 2.16.7 Розділу ІІ «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року за № 96/5 , на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

На підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду.

Оцінка аргументів сторін, висновки суду

Судом враховуються приєднані позивачем письмові докази надані до суду.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.06.2006 року, №3 роз`яснюється, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Доказами походження дитини від певної особи можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, визнання особою батьківства, а також інші обставини, що засвідчують походження дитини від певної особи.

Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).

Батьківство може бути визнано особою як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Вказані обставини та інші обставини, що стосуються справи, можуть бути підтверджені поясненнями сторін і третіх осіб, показаннями свідків, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів.

Зокрема, доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Слід зазначити, що одним із доказів про наявність кровного споріднення між ймовірними батьками та дитиною є експертиза ДНК, яка на основі вивчення набору хромосом батьків і дитини може підтвердити походження дитини від конкретних батька та/або матері.

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, та має вирішальне значення у вирішенні спору цієї категорії справ.

Суд також звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 17.02.2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).

Крім того, для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

У постанові від 16.05.2018 року у справі № 591/6441/14-ц, провадження № 61-6030св18 Верховний Суд зазначив, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. А доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07.05.2009 року).

У постанові Верховного Суду від 30 травня 2023 року по справі № 592/4443/17 акцентовано увагу на тому, що відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як докази для встановлення батьківства в суді можуть бути досліджені зокрема: листи, телеграми відповідача, в яких він повідомляє про можливість народження чи народження його дитини певною жінкою; заява відповідача за місцем роботи про надання йому відпустки у зв`язку з народженням дитини; показання свідків про виявлення відповідачем турботи про дитину та її матір, обрання імені дитини тощо.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Але передумовою звернення до суду в справах про встановлення батьківства є, зокрема, наявність кровного споріднення між особою, яку позивач просить визнати батьком, і дитиною.

Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням статті 89 ЦПК України, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України.

У справі, що розглядається, позивачем на підтвердження позовних вимог надано виключно копію свідоцтва про народження дитини, свідоцтва про шлюб, копію рішення про розірвання та шлюбу та результати дослідження ДНК, проведеного медичним центром «Мати і дитина».

Суд, надаючи оцінку належності, допустимості, достатності та об`єктивності вищеописаним доказам у їх логічному взаємозв`язку, вважає, що відсутні підстави стверджувати, що позиція позивача є обґрунтованою.

Так, позивач зазначає, що після взяття шлюбу стосунки третьої особи та відповідача не склались, у кінці року третя особа завагітніла від позивача, дитина записана відповідно до ст. 122 СК України, але з моменту народження дитини позивач проживає разом з третьою особою та донькою однією сім`єю.

Втім, жодних доказів на підтвердження вказаного не надає: не підтверджує спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ведення ними спільного господарства до народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства дитини.

Врахуванню підлягає і те, що клопотання про проведення експертного дослідження сторонами не надавалось, підготовче засідання по справі закрито без участі сторін, з урахування заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Висновок медичного центру, у якому зазначається, що такий наданий для особистого користування, не є за своєю суттю висновком експерта, тобто докладним описом проведених експертом, повідомленим про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, досліджень, зроблених у результаті них висновків та обґрунтованими відповіддями на питання, поставлені експертові, складеному у порядку, визначеному законодавством.

Водночас, наданий до суду результат дослідження містить примітку, згідно з якою надається для особистого користування.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги усі докази надані позивачем, суд вважає батьківство ОСОБА_1 щодо ОСОБА_5 , недоведеним.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із норм права, що врегульовують дані правовідносини та з урахуванням висновків Верховного Суду, з огляду на те, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження ведення позивачем та третьою особою спільного господарства до народження, спільного виховання чи утримання дитини, докази, що підтверджують визнання особою батьківства дитини, а також вимновок експертного дослідження, суд вважає за необхідне в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_3 , Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про оспорювання батьківства, відмовити.

На підставі викладеного, ст.ст. 121,122, 125, 128, 129, 133, 134 СК України, ст.ст. 12,13,81,82, 200,206, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_3 , Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про оспорювання батьківства - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Третя особа: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Третя особа: Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), адреса; 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 92, .

Повний текст судового рішення складено 12 листопада 2025 року.

Суддя