Справа № 450/5125/24 Провадження № 2/450/696/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"19" вересня 2025 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Данилів Є.О.

секретаря судового засідання Хохолик О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовною заявою представника позивача адвоката Скочиляс Ірини Мирославівни, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про (предмет спору) відшкодування моральної шкоди, -

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): представник позивачки ОСОБА_1 , адвокат Скочиляс І.М. звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. 24.06.2024 року близько 23.20 год. на а/д Львів-Пустомити-Меденичі поблизу с. Щирець Пустомитівського району Львівської області, відбулася дорожньо-транспортна пригода, у якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Рено Трафік», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 . Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди. Кримінальне провадження за фактом даного ДТП було закрито постановою від 31.07.2024 року у зв`язку з відсутністю складу злочину. Причиною смерті ОСОБА_3 були тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження та перебувають в прямому причинному зв`язку із смертю. Внаслідок смерті ОСОБА_3 в результаті ДТП матері загиблого було завдано моральну шкоду, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. Зазначає, що відсутність вини ОСОБА_2 та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати шкоду потерпілим, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Внаслідок ДТП загинула матір позивачки, яка була опорою та підтримкою в її житті, підтримувала її як морально, так і матеріально; повернення до звичного ритму життя є неможливим, а нормалізація потребуватиме надзвичайно великих зусиль, часу та грошей. Позивачка постійно думає про матір, не може змиритися, що її вже немає, не зважаючи на те, що вже минув певний час. Позивач втратила сон, що погіршилося на стані її здоров`я. Позивач проживала з матір`ю однією сім`єю, вела спільний побут та спільне господарство. Це свідчить про стійкість життєвих зв`язків та про сталий життєвий устрій в родині. Відсутність єдиної рідної людини, люблячої матері вона відчуватиме протягом усього свого життя. Це впливатиме на її морально-психологічний стан роками, так як ніхто і ніколи не зможе замінити їй матір. До того ж, ОСОБА_4 живе спогадами про свою матір, а не можливість обійняти її, відчути, побачити, не покидають її навіть через увесь цей час. Для доньки загиблої ОСОБА_3 життя розділилося на «до» ІНФОРМАЦІЯ_3 і «після». Вона ніколи не зможе повернутися до свого попереднього психоемоційного стану. Немає більшого горя, ніж хоронити свою найближчу людину. Все це призводить до великих страждань. Величину моральної шкоди позивач оцінює у 500 000 грн. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Рено Трафік», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно договору № 211570212 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 31.07.2024 року до страховика була подана заява про виплату страхового відшкодування пов`язаного із заподіянням моральної шкоди в розмірі 96000 грн., відшкодування на утримання - 288 000,00 грн. Станом на дату позовної заяви позивач отримала відшкодування моральної шкоди та витрат на утримання у розмірі встановленому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Однак розмір страхового відшкодування моральної шкоди не є співрозмірним із фактичним розміром заподіяної моральної шкоди позивачу. А тому просить стягнути з відповідача 500 00,00 грн. моральної шкоди. 16.09.2024 року позивач уклала з адвокатом Скочиляс І.М. договір про надання професійної правничої допомоги. Зазначає, що орієнтовний розмір судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, які позивач очікує понести, становить 35000,00 грн. Докази сплати судових витрат будуть подані суду протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення.

В судове засідання представник позивача, адвокат Скочиляс І.М. не з`явилася, подала заяву згідно якої заявлені позовні вимоги підтримала, просить такі задоволити з підстав, викладених у позовній заяві.

Позиція відповідача: відповідач в судове засідання не з`явився, хоч був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

У встановлений строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України без поважних причин та, виходячи із принципу змагальності цивільного судочинства (ст. 12 ЦПК України ), тим самим фактично відмовилися від захисту своїх прав в суді.

Проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 280 ЦПК України для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за наявними у матеріалах справи доказами та ухвалення заочного рішення, відповідно до ст. 282 ЦПК України.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

05.11.2024 року ухвала суду про відкриття провадження.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 15 ЦПК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Позивач ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 від 12.09.1984 року.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 66 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Стрийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відповідний актовий запис №561.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Рено Трафік», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно договору № 211570212 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Судом встановлено що 24.06.2024 року близько 23 год. 20 хв. на автодорозі «Львів-Пустомити - Меденичі» поблизу с. Щирець Пустомитівського району Львівської області, автомобіль марки «Рено Трафік», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , 1957 року народження. Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесних травм померла на місці пригоди, а транспортний засіб зазнав технічних пошкоджень.

Постановою старшого слідчого ВРЗуСТ СУ ГУ НП у Львівській області від 31.07.2024 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000667 від 25.06.2024 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Як вбачається з копії постанови, під час досудового слідства, на підставі отриманих даних, призначено та проведено інженерно-транспортну експертизу, згідно висновку якої за № СЕ-19/114-24/15323-ІТ встановлено, що максимально допустима швидкість автомобіля Рено Трафік д.н.з. НОМЕР_1 по умовах видимості проїзної частини дороги складає величину приблизно 92…94 км/год. Водій автомобіля Рено Трафік д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_3 , шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. В даній дорожній ситуації в діях автомобіляРено Трафік д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 не вбачається невідповідностей вимогам ПДР, які знаходились у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної пригоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно з ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

З огляду на викладене, відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19, провадження № 61-6775 св 20, від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17, провадження № 61-22598св18.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

Як зазначено в постанові Касаційного цивільного суду від 01.09.2020 року у справі № 357/6237/19-ц шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що узгоджується з пунктом 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки".

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, у спірному випадку, ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого. Оскільки, відповідачем належними, допустимими та достовірними доказами не доведено, що зазначена подія сталася внаслідок непереборної сили або умислу ОСОБА_3 а ступінь вини потерпілого є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України, та не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №161/3557/19 (провадження №61-18595св19) та від 12 грудня 2018 року у справі №355/981/16-ц (провадження №61-28019св18).

Отже, шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець ( джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише спричиненням шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Обставин непереборної сили або умислу потерпілого судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК України, виключно суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Суд враховує, що питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За приписами ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Суд приймає до уваги, що сам факт загибелі ОСОБА_3 за викладених обставин, є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань потерпілих, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Однак, в даному випадку, позивачем не обґрунтовано розмір 500 000 грн. моральної шкоди (позивачу), не наведено критеріїв з яких особа виходила, визначаючи саме такий розмір, не надано доказів в підтвердження такої вимоги.

При цьому, з урахуванням постанови старшого слідчого від 31.07.2024 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000667 від 25.06.2024 за ч. 2 ст. 286 КК України, де з посиланням на висновок експерта № СЕ-19/114-24/15323-ІТ зазначено,що водій автомобіля Рено Трафік д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_3 , шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. В даній дорожній ситуації в діях автомобіля Рено Трафік д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 не вбачається невідповідностей вимогам ПДР, які знаходились у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної пригоди. Суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні докази, що зазначена постанова слідчого скасована.

Підсумовуючи вищевикладене, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_2 загинула ОСОБА_3 . Позивач ОСОБА_1 безповоротно втратила близьку їм людину. Виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що завдана позивачам моральна шкода підлягає відшкодуванню. Проте, суд також враховує поведінку, як водія ОСОБА_2 в діях якого відсутня вина за ДТП, що встановлено постановою про закриття кримінального провадження. А також ураховуючи поведінку самого потерпілого. Керуючись принципом законності та співмірності, суд дійшов переконання, що розмір компенсації моральної шкоди в сумі 150 000,00 грн. потерпілій ОСОБА_1 є достатнім та не призведе до збагачення за рахунок відповідача й не поставить його в край тяжке матеріальне становище.

Інші доводи, зазначені сторонами в судовому засіданні, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Отже, на підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Так, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, такий підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 141, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 22 , 23, 1167, 1168, 1187, 1188, 1193, 1194 ЦК України, суд,-

ухвалив:

позовні вимоги представника позивача, адвоката Скочиляс Ірини Мирославівни, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 150 0000 (сто п`ятдесят тисяч гривень) моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 в дохід держави 1211,20 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 19.09.2025 року.

СуддяЄ. О. Данилів