Справа № 2-130/10
Провадження № 6/331/389/2025
УХВАЛА

іменем України

12.11.2025

Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі судді Н.В.Фісун , при секретарі Коростельовій К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова про поновлення процесуального строку, -

ВСТАНОВИВ:

Представник Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова Негода В.В. звернувся до суду із заявою про поновлення процесуального строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Свою заяву обґрунтовує тим, що 12.04.2010 рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя позов Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова по справі №2- 130/10 про стягнення з ОСОБА_1 коштів за навчання у ВВНЗ задоволено у повному обсязі та зобов`язано стягнути з Боржника 11 069 гривень 13 копійок.

12.04.2010 Жовтневим районним судом міста Запоріжжя видано виконавчий лист про стягнення з Боржника на користь ЖВІ 11 069 гривень 13 копійок.

11.02.2013 державним виконавцем Жовтневого ВДВС Запорізького міського управління юстиції у винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження №36413309 про стягнення з Боржника на користь ЖВІ 11 069 гривень 13 копійок.

07.05.2014 на адресу ЖВІ надійшла Постанова про повернення виконавчого документу стягувачу від 19.03.2014, державного виконавця Жовтневого ВДВС Запорізького міського управління юстиції по виконавчому провадженню №36413309, у зв`язку з відсутністю майна Боржника.

14.04.2015 до ЖВІ надійшла інформація від Жовтневого ВДВС Запорізького міського управління юстиції про те, що ними винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження (без номера) про стягнення з Боржника на користь ЖВІ 11 209 гривень 13 копійок.

29.04.2015 на адресу ЖВІ надійшла Постанова про повернення виконавчого документу стягувачу від 29.04.2015, державного виконавця Жовтневого ВДВС Запорізького міського управління юстиції по виконавчому провадженню №47191464, у зв`язку з відсутністю майна Боржника.

10.09.2015 на адресу Жовтневого ВДВС Запорізького міського управління юстиції повторно відправлено оригінал виконавчого листа, однак з цього часу незважаючи на неодноразові запити і нагадування офіційна відповідь про відкриття виконавчого провадження або повернення виконавчого листа до ЖВІ не надходила.

Вжитими заходами встановити місцезнаходження виконавчого листа станом на 29.09.2025 не вдалось.

Станом на 29.09.2025 строк пред`явлення виконавчого документу до виконання з поважної причини сплив, а тому є необхідність у поновленні процесуального строку для продовження вжиття заходів зі стягнення коштів з боржника.

19.06.2025 на адресу Відповідача направлено клопотання із додатками рекомендованим листом, однак він був повернутий за спливом строку зберігання.

Позивач просить поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання по справі №2-130/10.

Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки з повідомленням. До суду повернувся конверт з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Такі строки встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Частиною першою статті 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 23 вересня 2020 року у справі №27/2-3538/10 поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, в редакції, яка діяла на час видачі виконавчого листа передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року, а Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року втратив чинність.

Частиною 1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явленідо примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Частинами 4 і 5 зазначеної статті передбачено, що у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, при цьому у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Згідно з п.п.5, 7 Прикінцевих та перехідних положеннях Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Виходячи з системного аналізу вимог Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIIIвід 02 червня 2016 року та п.5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом (протягом 3-х років), тобто має місце пряма вказівка законодавця про надання зворотної дії в часі положенню щодо поширення 3-х річного строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, які були видані до 05 жовтня 2016 року, а не лише після набрання чинності Закону від 02 червня 2016 року.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі №910/7155/14, від 28 грудня 2018 року у справі №910/11424/15, від 20 травня 2019 року у справі №904/10285/15.

Відповідно до ч.5 ст.37 вказаного Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що 12.04.2010 рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя позов Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова по справі №2- 130/10 про стягнення з ОСОБА_1 коштів за навчання у ВВНЗ задоволено у повному обсязі та зобов`язано стягнути з Боржника 11 069 гривень 13 копійок.

12.04.2010 Жовтневим районним судом міста Запоріжжя видано виконавчий лист про стягнення з Боржника на користь ЖВІ 11 069 гривень 13 копійок.

11.02.2013 державним виконавцем Жовтневого ВДВС Запорізького міського управління юстиції у винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження №36413309 про стягнення з Боржника на користь ЖВІ 11 069 гривень 13 копійок.

07.05.2014 на адресу ЖВІ надійшла Постанова про повернення виконавчого документу стягувачу від 19.03.2014, державного виконавця Жовтневого ВДВС Запорізького міського управління юстиції по виконавчому провадженню №36413309, у зв`язку з відсутністю майна Боржника.

14.04.2015 до ЖВІ надійшла інформація від Жовтневого ВДВС Запорізького міського управління юстиції про те, що ними винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження (без номера) про стягнення з Боржника на користь ЖВІ 11 209 гривень 13 копійок .

29.04.2015 на адресу ЖВІ надійшла Постанова про повернення виконавчого документу стягувачу від 29.04.2015, державного виконавця Жовтневого ВДВС Запорізького міського управління юстиції по виконавчому провадженню №47191464, у зв`язку з відсутністю майна Боржника.

10.09.2015 на адресу Жовтневого ВДВС Запорізького міського управління юстиції повторно відправлено оригінал виконавчого листа, однак з цього часу незважаючи на неодноразові запити і нагадування офіційна відповідь про відкриття виконавчого провадження або повернення виконавчого листа до ЖВІ не надходила.

Вжитими заходами встановити місцезнаходження виконавчого листа станом на 29.09.2025 не вдалось.

Суд зазначає, що згідно рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відтак, фактичні обставини справи свідчать про пасивну поведінку стягувача, який протягом тривалого часу, з 2015 по 2025 року не вживав заходів щодо виконання рішення суду.

У матеріалах справи відсутні належні докази, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, які не залежали від волевиявлення заявника, та були пов`язані з дійсно істотними перешкодами для своєчасного вчинення процесуальних дій щодо виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова про поновлення процесуального строку.

Керуючись ст. ст. 81, 260, 354, 433 ЦПК України, 17.4 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова про поновлення процесуального строку відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а сторонами, які не були присутні при проголошенні ухвали суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії до Запорізького апеляційного суду.

Ухвала суду виготовлена 12 листопада 2025 року.

Суддя: Н.В.Фісун