Справа153/398/25
Провадження2/153/131/25-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2025 р. м.Ямпіль

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Швеця Р.В.

за участю секретаря судового засідання Гуцол Т.Ю.

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Пограничного А.М.

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Мишковської Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 152773 гривні 00 копійок; моральну шкоду в розмірі 50000 гривень 00 копійок та судові витрати по сплаті судового збору та на правничу допомогу адвоката. Свої вимоги мотивує тим, що 21 квітня 2024 року о 13 годині 05 хвилин по вулиці Свободи, 1 в місті Ямпіль водій ОСОБА_2 керувала транспортним засобом RENAULT KOLEOS д.н.з НОМЕР_1 , перед зміною напрямку руху, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкоди та небезпеки, почала здійснювати поворот ліворуч, внаслідок чого здійснила зіткнення з транспортним засобом BMV 530 D д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками, чим порушила п. 10.1, 10.4 ПДР України. Постановою Ямпільського районного суду Вінницької області по справі№153/624/24 від 22.10.2024 ОСОБА_2 визнано винуватою у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження в справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Не погодившись з даною постановою, представник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій не оскаржувала обставини зазначені в постанові, які доводять її винуватість в адміністративному правопорушенні, а просила скасувати постанову суду через те, що при закритті справи в резолютивній частині постанови зазначили, що ОСОБА_2 винна в адміністративному правопорушенні. Постановою Вінницького апеляційного суду від 25.11.2024 апеляційну скаргу на постанову Ямпільського районного суду задоволено та зазначено, що з правового аналізу п.7 ст. 247 КУпАП вбачається, що застосування цієї норми можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні ДТП провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Провадження відносно ОСОБА_2 закрито не по реабілітуючи підставах, а тому її вина доводиться обставинами, зазначеними у постанові Ямпільського районного суду Вінницької області в повному обсязі. Внаслідок ДТП, позивач як власник транспортного засобу поніс матеріальні збитки, які відповідно до висновку експертного дослідження Вінницького НДЕКЦ від 26.04.2024 №ЕД-19/102-24/7793-АВ складають 312773,00 грн. Позивачем отримано від страхової компанії «Перша» максимальну суму 160000 гривень страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну, а тому просить суд стягнути різницю між нарахованою експертизою сумою та виплаченою страховою компанією, а саме 152,773,00 гривні. Крім матеріальної шкоди, позивач зазнав моральної шкоди, яку оцінює у 50000 гривень. Моральна шкода для позивача полягає у порушенні звичного стану життя у зв`язку із відсутністю автомобіля вже майже протягом року, незручності, які він переносить у зв`язку з вирішенням спору у судовому порядку справа про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності розглядалась у суді 6 місяців. Протиправні дії відповідача спричинили позивачу не тільки матеріальну, але й моральну шкоду, якою є порушення налагодженого стану життя у зв`язку з відсутністю автомобіля на час його ремонту, у зв`язку з необхідністю вирішувати питання відшкодування шкоди в судовому порядку. Тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 26.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання, встановлено відповідачу строк для подання відзиву.

11.04.2025 за вх.№2279 представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Мишковська Т.М. надала відзив на позовну заяву в якому заперечує проти позовних вимог, просить відмовити в задоволенні позову. В обгрунтування своїх заперечень зазначає, що за обставинами справи, 21.04.2024 о 14.52 год. в Вінницькій області, Могилів-Подільському районі місті Ямпіль по вулиці Свободи, 1, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем RENAULT KOLEOS д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в лівій крайній смузі, зменшила швидкість (приблизно до 3-5 км/год., увімкнула лівий покажчик повороту, переконалась у тому, що цей маневр буде повністю безпечним і почала здійснювати розворот в дозволеному для цього місці, при цьому виїхавши на смугу зустрічного руху її транспортний засіб отримав удар в ліву передню частину автомобілю від транспортного засобу BMW 530D д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку але в момент зіткнення перебував на смузі зустрічного руху. Дана пригода, завдала транспортним засобам механічних пошкоджень та матеріальних збитків. При цьому, з схеми ДТП, яку склали працівники поліції, загальний гальмівний шлях транспортного засобу BMW 530D д.н.з. НОМЕР_2 становив 18.78 метрів праві колеса та 18.15 метрів ліві колеса. Також відповідно до схеми дорожньо-транспортної пригоди, яку склали працівники поліції - зафіксовано, що місце зіткнення транспортних засобів і подальша зміна траєкторії руху транспортного засобу BMW 530D д.н.з. НОМЕР_2 відбулось на смузі зустрічного руху, що прямо вказує на те, що ДТП відбулось при безпосередньому здійсненні маневру саме розвороту водієм транспортного засобу RENAULT KOLEOS д.н.з. НОМЕР_1 . За таких обставин, для встановлення вини, потрібно встановити чи дійсно дії ОСОБА_2 стоять в причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортної пригодою. Як вбачається з доводів позову, страхова компанія ПрАТ «СК «Перша» виплатила позивачу 160000,00 грн. страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну. При цьому, враховуючи предмет позову, вважає необхідним доказом, який містить інформацію про предмет доказування у даній справі є матеріали страхової справи за дорожньо-транспортною пригодою, що мала місце 21.04.2024 о 14.52 год. в Вінницькій області, Могилів-Подільському районі, місті Ямпіль по вулиці Свободи, 1, за участю водія автомобіля RENAULT KOLEOS д.н.з. НОМЕР_1 , та водія автомобіля BMW 530D д.н.з. НОМЕР_2 . Для отримання даного доказу, зокрема копій матеріалів страхової справи, представником відповідача подано відповідний запит до страхової - ПрАТ «СК «Перша», оскільки позивач таких доказів до позову не надав. Як вбачається з матеріалів позову вартість відновлювального ремонту автомобіля BMW 530D д.н.з. НОМЕР_2 станом на 21.04.2024 могла становити 358891,40 грн., а вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля BMW 530D д.н.з. НОМЕР_2 станом на 12.01.2024 могла становити 312773,00 грн., тобто вартість відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, тому розмір шкоди було визначено за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження, оскільки ремонт є економічно необґрунтованим. В такому випадку має застосовуватись норма закону, що регулює порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 ЗУ №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. Якщо ТЗ вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю ТЗ до та після ДТП. Для повного відшкодування завданої шкоди і страховиком, і винним водієм судам необхідно встановити ринкову вартість автомобіля до ДТП та вартість деталей, вузлів та агрегатів фізично знищеного ТЗ після ДТП. При цьому, наданий до позову висновок експертного дослідження не містить інформації про вартість утилізації пошкодженого КТЗ. Крім того, у позивача залишився автомобіль, вартість утилізації якого не визначена. Таким чином, помилковими є доводи позову, що різниця між розміром збитків та виплаченим страховим відшкодуванням відшкодовується за рахунок винуватця ДТП. З огляду на вищезазначене, позов є необґрунтованим та не підтвердженим належними і допустимими доказами, в зв`язку з чим такий позов не підлягає задоволенню. Також зазначила, що позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Однак, позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Пограничний А.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі. Вказав, що Вінницький апеляційний суд у своїй постанові виключивши із резолютивної частини постанови посилання суду першої інстанції на винність ОСОБА_2 , не закрив провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_2 . Відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини ОСОБА_2 в скоєнні ДТП та заподіяні шкоди. ОСОБА_1 не визнає пошкоджений транспортний засіб фізично знищеним, хоч і вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу. Позивач почав ремонтувати автомобіль після того, як судом було відмовлено у повторному призначенні експертизи. На сьогоднішній день автомобіль відремонтований. Водночас під час виступу в судових дебатах представник позивача повідомив, що транспортний засіб на даний час не відремонтований. Зазначив, що ОСОБА_1 з квітня 2024 року залишився без транспортного засобу та вже більше півтора року судиться, витрачає час на те, аби довести винність ОСОБА_2 та стягнути з неї кошти, а саме шкоду яку вона завдала.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Мишковська Т.М. в судовому засіданні заперечувала щодо заявлених позовних вимог. Зазначила, що в матеріалах справи відсутні належні, достовірні та достатні докази того, що порушення ПДР вчинено ОСОБА_2 стоїть в причинно-наслідковому зв`язку з нанесеною шкодою і з даною ДТП. При цьому, безпосередньо постанова суду про притягнення до адміністративної відповідальності і постанова апеляційного суду про скасування постанови Ямпільського районного суду Вінницької області та виключення із резолютивної частини висновку про наявність вини в діях ОСОБА_2 не може бути належним, достатнім та допустимим доказом, який містить обов`язок ОСОБА_2 відшкодувати шкоду, заподіяну ОСОБА_1 . Також вказала, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач у справі вчинив ремонт даного автомобіля, а за наявними в матеріалах справи - висновку експертного дослідження, який долучений до позовної заяви від 26.04.2024 вбачається та обставина, що вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля на момент ДТП. За таких обставин, доказом наявності шкоди не може бути ринкова вартість автомобіля до ДТП. Згідно висновку експертного дослідження від 26.04.2024 вбачається, що вартість відновлювального ремонту перевищує вартість автомобіля, тому в такому випадку вважається, що здійснення відновлювального ремонту автомобіля є економічно недоцільним. В даному випадку автомобіль є знищеним і власнику автомобіля може бути відшкодована лише різниця між вартість транспортного засобу до ДТП та вартістю залишків після ДТП, тобто залишків автомобіля. Долучений до матеріалів справи висновок експертного дослідження не містить інформації про ринкову вартість даного транспортного засобу до ДТП та після ДТП. У зв`язку із чим, неможливо встановити розмір того збитку, який може бути відшкодований навіть за умови доведення вини ОСОБА_2 у ДТП і доведення причинно-наслідкового зв`язку між виною ОСОБА_2 та шкодою, заподіяною позивачу. Будь-яких доказів обґрунтування розміру моральної шкоди матеріали справи не містять. У зв`язку із наведеним вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, суд встановив наступні фактичні обставини справи та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 182060 від 21 квітня 2024 року, водій ОСОБА_2 21 квітня 2024 року о 13 годині 05 хвилин в місті Ямпіль по вулиці Свободи,1, керувала транспортним засобом RENAULT KOLEOS д.н.з. НОМЕР_1 , перед зміною напрямку руху, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкоди та небезпеки, почала здійснювати поворот ліворуч, внаслідок чого здійснила зіткнення з транспортним засобом BMW 530 D д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушила п.10.1, 10.4 ПДР України (а.с.11).

Постановою судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 22 жовтня 2024 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого КУпАП; провадження у справі закрито на підставі пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 25.11.2024 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 адвоката Мишковської Т.М. задоволено. Постанову судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 22.10.2024 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, змінено, виключено з резолютивної частини постанови посилання на визнання винною ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В іншій частині постанову залишено без змін (а.с.13-16).

Згідно полісу АР/6482392 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого ПрАТ «СК «ПЕРША» встановлено, що ОСОБА_2 05.01.2024 застрахувала автомобіль марки RENAULT KOLEOS д.н.з. НОМЕР_1 . Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 312000 грн.; за шкоду заподіяну майну 160000 грн. (а.с.12).

Із копії висновку експертного дослідження №ЕД-19/102-24/7793-АВ від 26.04.2024 встановлено, що вартість відновлювального ремонту, автомобіля «BMW 530D» реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на 21.04.2024 могла становити 358891,40 грн. Вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «BMW 530D» реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на 12.01.2024 могла становити 312773,00 грн. (а.с.17-42).

Із копії скрін-шоту смс-повідомлення встановлено, що 10.01.2025 о 15:56 год. на картку ОСОБА_3 № НОМЕР_3 «Картка для виплат Голд» від ПрАТ «СК «ПЕРША» здійснено страхову виплату згідно страхового акту №ТsV28638 у сумі 159950,00 грн. без ПДВ (а.с.44).

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19 зазначено про те, що тлумаченняст.1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі № № 686/4557/18.

А отже, не притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП не свідчить про відсутність її вини у завданні шкоди, оскільки закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбаченихст.38 КУпАП не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

При цьому, у постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо».

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідач ОСОБА_2 не надала суду доказів, які б спростовували її вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 21 квітня 2024 року о 13 годині 05 хвилин у місті Ямпіль по вулиці Свободи, внаслідок якої ОСОБА_3 , як власнику автомобіля BMW 530D, д.н.з. НОМЕР_2 , була завдана шкода.

Слід зазначити, що ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 29.05.2025 у справі була призначена комплексна транспортно-трасологічна та автотехнічна судова експертиза, проведення якої доручено експертам Вінницького НДЕКЦ МВС України.

Як вбачається із висновку № СЕ-19/102-25/14256-ІТ від 29.07.2025, експерту не вдалося встановити, чи перебувають порушення вимог п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху в діях водія автомобіля Renault Koleos (д.н.з. НОМЕР_1 ) ОСОБА_4 у прямому причинному зв`язку з настанням ДТП через відсутність можливості встановити, чи мав водій автомобіля BMW 530D (д.н.з НОМЕР_2 ) ОСОБА_3 технічну можливість уникнути зіткнення. Водночас експерт дійшов висновку, що в досліджуваній дорожній ситуації, за наявними вихідними даними, у діях водія автомобіля Renault Koleos ОСОБА_4 наявні невідповідності вимогам п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху (а.с. 114118).

Таким чином, з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів, які б спростовували презумпцію вини заподіювача шкоди, відповідач повинна нести цивільно-правову відповідальність за спричинення шкоди власнику автомобіля BMW 530D, д.н.з. НОМЕР_2 , як особа, винна у її заподіянні.

Щодо розміру сум, які відповідно до законодавства має відшкодувати заподіювач шкоди.

Частиною другою статті 22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Частиною 3 статті 22 ЦК України передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, однак виключно якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Тобто вказана норма права не встановлює абсолютне право на відшкодування збитків у повному обсязі, оскільки прямо передбачає, що збитки не завжди можуть відшкодовуватись у повному обсязі, зокрема договором або законом можуть бути передбачені випадки коли відшкодування збитків здійснюється у меншому розмірі.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу.

Порядок відшкодування шкоди у разі пошкодження або знищення транспортного засобу регламентовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який відповідно до ст.8 ЦК України може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Відповідно до п.30.1 ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин), транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

За визначенням ч.1 ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який введений в дію з 01 січня 2025 року, транспортний засіб вважається знищеним, якщо вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу станом на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц зазначено, що у випадку, якщо транспортний засіб є фізично знищеним, то його власнику відшкодовується виключно різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 752/13375/19.

Згідно правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 17.02.2021 у справі №753/11069/16-ц, задоволення вимог про відшкодування майнової шкоди в повному обсязі, виходячи з вартості автомобіля до ДТП, без врахування залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу, і одночасне залишення у власності позивача цього автомобіля, не можна визнати обґрунтованим.

Транспортний засіб позивача BMW 530D, д.н.з. НОМЕР_2 , вважається фізично знищеним, оскільки його ремонт є економічно необґрунтованим, так як витрати на відновлювальний ремонт (358891,40 грн.) такого автомобіля перевищують його ринкову вартість (312773,00 грн.), що підтверджується висновком експертного дослідження №ЕД-19/102-24/7793-АВ від 26.04.2024, який був складений експертом на замовлення позивача.

При цьому, посилання представника позивача про можливість ремонту належного позивачу автомобіля не заслуговують на увагу, оскільки закон визначає фізичне знищення автомобіля як технічною неможливістю його ремонту, так і економічною необґрунтованістю такого ремонту. Фактичне знищення транспортного засобу як об`єкту (речі) правового значення для визнання транспортного засобу фізично знищеним не має.

Відповідно до п.30.2 ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин), якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки належний позивачу транспортний засіб вважається знищеним, останній має право на відшкодування різниці між вартістю матеріального збитку, що дорівнює ринковій вартості автомобіля на момент ДТП, та вартістю автомобіля після ДТП.

Проте, позивач не надав жодних доказів, і в матеріалах справи такі відсутні, які б підтверджували не тільки вартість автомобіля позивача до ДТП, а й після ДТП. Надані суду документи, на підставі яких позивачу було здійснено відшкодування страховиком відповідача у розмірі 159950 грн. також не підтверджують того, що воно було здійснено саме для реалізації вказаного права позивача, тобто що вказана сума відшкодування була різницею між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

Суд зауважує, що без доказів визначення вартості автомобіля після ДТП і різниці між вартістю автомобіля до та після ДТП, та здійсненням страхового відшкодування, неможливо встановити факт того, що у відповідача дійсно виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду у вигляді різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, за вирахуванням розміру сплаченого страхового відшкодування.

Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено розміру сум, які відповідно до законодавства має відшкодувати заподіювач шкоди у разі недостатності суми страхового відшкодування, тобто ту обставину, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди задоволенню не підлягають

При вирішенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди суд враховує наступне.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, роз`яснення, наведені у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Крім цього, при визначенні розміру відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року в справі №752/17832/14 (провадження №14-538цс19).

Суд погоджується з доводами представника позивача, що внаслідок ДТП і пошкодження транспортного засобу позивача йому була спричинена моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню, однак суд не може погодитись з заявленим розміром такої. Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню, суд враховує, що саме по собі пошкодження автомобіля внаслідок ДТП і не можливість користуванням ним протягом тривалого часу створює душевні страждання та певні незручності, що зумовлює зміну звичного способу життя та спричиняє певний дискомфорт, беручи до уваги психологічно-травмуючий фактор (неправомірних дій відповідача), користуючись принципами розумності, співмірності та справедливості, розмір моральної шкоди слід визначити у сумі 7000 (сім тисяч) гривень, що буде достатнім для розумного задоволення потреб позивача та не призведе до його безпідставного збагачення.

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 1622,18 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №0.0..1 від 15.03.2025.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, то понесені судові витрати за подання позовної заяви відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 56 грн., що пропорційно розміру задоволених позовних вимог (1622,18х7000/202773=56).

На підставі викладеного вище та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , судовий збір в сумі 56 (п`ятдесят шість) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складено 21 листопада 2025 року.

Суддя Р.В. Швець