ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м.Суми

Справа №577/4905/24

Номер провадження 22-ц/816/1054/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

у присутності :

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Розуменка Олександра Юрійовича,

представника відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Матях Наталії Іванівни ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2024 року у складі судді Рідзевської І.О., ухваленого в м. Конотоп Сумської області, повне судове рішення виготовлено 29 листопада 2024 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення коштів за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 02 серпня 2018 року перебуває у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця», працює на посаді інженера лісового господарства 1 категорії виробничого підрозділу Бахмацька дистанція захисних лісонасаджень Регіональної філії «Південно-західна залізниця». Наказом від 02 січня 2024 року №1/ос його було звільнено з роботи за п 3 ст. 40 КЗпП Україна за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин. Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 липня 2024 року, яке набрало законної сили, визнано незаконним та скасовано наказ про його звільнення, поновлено його на посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 03 січня 2024 року до 02 лютого 2024 року в розмірі 15818 грн 99 коп. 07 серпня 2024 року на виконання рішення суду видано наказ про поновлення його на роботі.

Таким чином, строк перебування його у вимушеному прогулі становить з 03 січня 2024 року до 06 серпня 2024 року включно, а рішенням суду стягнуто середній заробіток за час перебування у вимушеному прогулі з 03 січня 2024 року до 02 лютого 2024 року. У зв`язку з чим вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на його користь кошти за час вимушеного прогулу за період з 03 лютого 2024 року до 06 серпня 2024року в сумі 96955 грн 10 коп.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 кошти за час вимушеного прогулу в сумі 96955 грн 10 коп., з утриманням з цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави 1211 грн 60 коп. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, АТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом першої інстанції не були застосовані норми, передбачені ч. 2 ст. 233, ч. 2 ст. 235 КЗпП України, якими визначено, що єдиною підставою для виплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу є рішення про поновлення на роботі. Звертає увагу на те, що рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 липня 2024 року у справі №577/584/24, стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах заявлених позовних вимог. Вважає, що строк звернення до суду з даним позовом сплив 03 лютого 2024 року.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги наданий позивачем розрахунок середньоденного заробітку, який підтверджується довідкою структурного підрозділу «Центр бухгалтерського та податкового обліку служби колії» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 16 січня 2024 року про доходи за листопад-грудень 2023 року, що передбачена лише для подання в органи праці та соціального захисту населення.

Вказує на те, що суд першої інстанції не взято до уваги та не надано належної оцінки довідці про середню заробітну плату (дохід) ОСОБА_1 виробничого підрозділу Бахмацька дистанція захисних лісонасаджень Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця», виданої відповідно до постанови КМУ №100 від 08 лютого 1995 року, якою визначено розмір середньоденної заробітної плати позивача, що становить 395 грн 32 коп.

ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на його законність та обґрунтованість рішення суду, просить його залишити без змін, а доводи апеляційної скарги просить залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника позивача, перевіривши законність й обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в період з 03 січня 2024 року до 06 серпня 2024 року включно перебував у вимушеному прогулі, а відповідач за цей період оплату праці не провів. Навівши розрахунок середнього заробітку за період з 03 січня 2024 року до 06 серпня 2024 року (510,29 грн (розмір середньоденної заробітної плати позивача) * 190 робочих днів), суд першої інстанції дійшов до висновку, що з відповідача підлягає стягненню 96955 грн 10 коп. середнього заробітку.

Колегія суддів не може погодитися із визначеним судом періодом вимушеного прогулу за який позивачу підлягає стягненню середній заробіток, та відповідно, з присудженим до стягнення розміром середнього заробітку, з огляду на наступне.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що наказом (розпорядження) № 1/ОС від 02 січня 2024 року про припинення трудового договору (контракту), ОСОБА_1 було звільненого з посади інженера лісового господарства 1 категорії за п.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин. (а. с. 44).

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 липня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ (розпорядження) № 1/ОС від 02 січня 2024 року про припинення трудового договору (контракту), згідно якого ОСОБА_1 було звільненого з посади за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин. Поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера лісового господарства 1 категорії виробничого підрозділу Бахмацька дистанція захисних лісонасаджень Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця». Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 03 січня 2024 року по 02 лютого 2024 року в розмірі 15818 грн 99 коп. В іншій частині позову відмовлено (а.с.14-22).

Наказом № 103/ОС від 07 серпня 2024 року скасовано наказ від 02 січня 2024 року № 1/ОС про звільнення ОСОБА_1 з посади інженера лісового господарства 1 категорії, поновлено з 03 січня 2024 року на роботі та наказано здійснити виплату ОСОБА_1 за середнім заробітком в розмірі 158818 грн 99 коп. (а.с.23)

Згідно довідки про доходи від 16 січня 2024 року загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з листопада 2023 року по грудень 2023 року складає 21942 грн 68 грн. (а.с.13).

Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) вказано, що:

"середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обраховується є сталим для звільненого працівника.

Таке тлумачення відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, сприяє дотриманню балансу прав і законних інтересів незаконно звільнених працівників, які були позбавлені можливості працювати та отримувати гарантовану на конституційному рівні винагороду за виконану роботу, та стимулює несумлінних роботодавців, які порушили таке конституційне право працівників, у подальшому дотримуватися норм чинного законодавства.

Правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати бо є заробітною платою.

Судом встановлено та не спростовується доводами апеляційної скарги відповідача, ОСОБА_1 з 03 січня 2024 року до 06 серпня 2024 року перебував у вимушеному прогулі.

Доводи відповідача про те, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу можуть бути розглянуті судом виключно разом з вимогами про поновлення на роботі суперечать положенням чинного трудового законодавства, якими гарантовано працівнику право на отримання середнього заробітку за весь час його перебування у вимушеному прогулі.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 липня 2024 року у справі №577/584/24 стягнено на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 січня 2024 року до 02 лютого 2024 року. У даній справі, позивач просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 лютого 2024 року до 06 серпня 2024 року включно.

Колегія суддів погоджується також із визначеним судом першої інстанції розміром середньоденного заробітку позивача, а доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню.

Відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про оплату праці», п. 2, 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці та для нарахування матеріальної (грошової) допомоги, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Згідно з п 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З наданої відповідачем довідки про середню заробітну плату (дохід) ОСОБА_1 слідує, що середньоденна заробітна плата позивачу була обчислена шляхом ділення заробітної плати за останні 12 календарних місяців роботи позивача, на кількість календарних днів у розрахунковому періоді. Проте, такий розрахунок суперечить вимогам вказаного Порядку, за яким середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Натомість розмір середньоденної заробітної плати позивача встановлений рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 липня 2024 року у справі №577/584/24, яке набрало законної сили, а тому виходячи з положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, доведенню не підлягає.

Колегія суддів вважає безпідставними твердження заявника апеляційної скарги, що строк звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обраховувався з моменту звільнення позивача - 03 січня 2024 року і сплив 03 лютого 2024 року, адже питання правомірності звільнення позивача не є предметом даного судового провадження. Вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивачем було заявлено в межах трьох місяців з дати ухвалення Конотопським міськрайонним судом Сумської області рішення від 24 липня 2024 року у справі №577/584/24.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із визначеним судом першої інстанції періодом вимушеного прогулу та розміром присудженого до стягнення середнього заробітку.

Так, зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що присуджений до стягнення позивачу розмір середнього заробітку в сумі 96955,10 грн, обрахований за період з 03 січня 2024 року по 06 серпня 2024 року включно за формулою: 510,29 грн. * 190 робочих днів.

Проте, звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 лютого 2024 року до 06 серпня 2024 року включно.

Таким чином, беручи до увагу загальну кількість робочих днів за період з 03 лютого 2024 року до 06 серпня 2024 року включно, що складає 132 робочих дні, та розмір середньоденної заробітної плати позивача, що ставить 510 грн 29 коп., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 67 358 грн 28 коп. середнього заробітку.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України належить змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача 67 358 грн 28 коп. середнього заробіткуза час перебування у вимушеному прогулі з 03 лютого 2024 року до 06 серпня 2024 року, з послідуючим відрахуванням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Також рішення суду підлягає зміні і в частині розподілу судових витрат.

За змістом ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави належить стягнути 841 грн 47 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Пропорційно до частки задоволених вимог апеляційної скарги, відповідачу належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судовий збір в сумі 554 грн 60 коп., сплачений за апеляційний перегляд рішення суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2024 року змінити в частині вирішення вимог та розподілу судових витрат.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 67 358 гривень 28 копійок середнього заробіткуза час перебування у вимушеному прогулі з 03 лютого 2024 року до 06 серпня 2024 року, з послідуючим відрахуванням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави 841 гривню 47 копійок судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Компенсувати Акціонерному товариству «Українська залізниця» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судовий збір в сумі 554 гривні 60 копійок, сплачений за апеляційний перегляд рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складене 19 листопада 2025 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов