КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 753/13014/23

номер провадження №22-ц/824/10609/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 грудня 2023 року /суддя Шаповалова К.В./

у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2023 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ПрАТ "АК "Київводоканал" до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що відповідачі, будучи споживачами житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , належним чином не здійснювали плату за отримані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, у зв`язку із чим у них утворилася заборгованість, яка складає 26837, 85 грн., та яку позивач просить суд стягнути на свою користь. Окрім того позивач просив суд стягнути з відповідачів на свою користь 3% річних від суми боргу - 2320,21 грн, інфляційні втрати - 11509,46 грн. та витрати на отримання відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 35,00 грн. Загалом ціна позову складає 40 667, 52 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 грудня 2023 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 26837, 85 грн., 3% річних у розмірі 1557,83 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5539, 61 грн., що загалом становить 33 935,29 грн., судовий збір в розмірі 2239,68 грн. та витрати, понесені в зв`язку з розглядом справи в сумі 35,00 грн. У частині задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 - відмовлено. /т. 1 а.с. 53-57/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про повну відмову в позові та застосувати наслідки спливу позовної давності.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що ОСОБА_1 більше десяти років не проживає за адресою спору (квартира є службовою, перебуває у комунальній власності, щодо нього подано позов про виселення); відповідач не був належно повідомлений про розгляд справи (поштові відправлення повертались із відміткою «за закінченням терміну зберігання»); рішення є заочним, але не позначене як таке та не містить порядку його перегляду; докази позивача - довідка №6515/8/802-23, розрахунок заборгованості є недопустимими, оскільки підписані особами без підтверджених повноважень, не містять доказів фактичного надання послуг (табелі постачання води, відомості про лічильники, затверджені тарифи); ОСОБА_1 не є індивідуальним споживачем у розумінні п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (власником особового рахунку є ОСОБА_4 , факт непроживання підтверджений актом та рішенням у справі №753/18338/23); позов подано за період січень 2017 - травень 2023 р., тобто з пропуском 3-річного строку позовної давності (ст.257 ЦК України), без клопотання про його поновлення; позивач не довів факту надання послуг саме ОСОБА_1 (правова позиція ВССУ від 09.11.2016 у справі №1238/8935/12). Апелянт посилається на ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України; ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини; п.5,11 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009; ч.2 ст.354, ст.51 ЦПК України.

Представник ПрАТ «АК «Київводоканал» Патенок А.В. звернувся з відзивом на апеляційну скаргу. Вказував, що рішення законне - ОСОБА_1 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 , значиться у витягу ГІОЦ, є споживачем за публічним договором 2014 р. та індивідуальним 2021 р. Борг підтверджений - довідка № 6515/8/802-23, розрахунок, особовий рахунок, тарифи. Непроживання особи в даному випадку не має значення - за ч. 2 ст. 20 Закону «Про ЖКУ» плата нараховується за місцем реєстрації, доки особа офіційно не знята з реєстрації. Позовна давність не може бути застосована - апелянт не заявляв про неї в першій інстанції (ч. 3 ст. 267 ЦК). Рішення ухвалено в спрощеному провадженні (ст. 279 ЦПК), а не заочно. Просив залишити рішення без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню на підставі наступного.

Судом встановлено, що 5 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110(4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал, в подальшому перейменованим у ПрАТ «АК «Київводоканал» - позивача, як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (далі - повідомлення) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) (далі - договір).

Відповідно до довідки складеної ПАТ «АК «Київводоканал» вбачається, що станом на травень 2023 року сума заборгованості відповідачів перед ПАТ «АК «Київводоканал» складає: 25 972,39 грн. - заборгованості з оплати за житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення; 74,06 грн. - заборгованості зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку та 791,40 грн. - заборгованості з внесення плати за абонентське обслуговування, що разом складає 26837, 85 грн.

Відповідно до витягу із реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованими за адресою значаться: ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , а отже вони є користувачами зазначених послуг.

Згідно інформації, яка надійшла до суду від КП КМР "Київське міське бюро технічної інвентаризації", право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано.

Також інформація щодо права власності на зазначену квартиру відсутня у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Також суд першої інстанції вказував про те, що копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками двічі направлялися відповідачам на адресу їх місця реєстрації: АДРЕСА_1 , однак конверти поверталися до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.

Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції керувався положеннями статті 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» про те, що на споживачів покладається обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» про те, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно із статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦКУ порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції зроблено висновок про те, що заборгованість відповідачів перед позивачем доведена суду належними та допустимими доказами, не заперечувалась та не оспорювалась відповідачами.

Водночас, позивачем заявлено вказані вимоги за період з січня 2017 року по травень 2023 року. З долученого до позовної заяви розрахунку, вбачається, що на заборгованість, яка утворилася починаючи з лютого 2022 року позивачем не було здійснено нарахування 3% річних та інфляційного збільшення боргу, однак визначаючи період нарахування інфляційного збільшення та 3% річних від суми боргу на заборгованість, яка утворилася до лютого 2022 року позивачем не було взято до уваги положення згаданої постанови, та нарахування здійснювалося у період, починаючи з місяця коли виник борг до 31 травня 2023 року, а отже розрахунки позивача підлягають коригуванню.

За підрахунком суду першої інстанції, до стягнення з відповідачів на користь позивача підлягає 3% річних в розмірі 1557,83 грн. та інфляційні втрати в розмірі 5539,61 грн. (які нараховані за період до 24 лютого 2022 року).

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновків про те, що як вбачається з відомостей, які містяться у матеріалах справи відповідач ОСОБА_3 не значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , та не є власником об`єкта нерухомості, по якому виникла заборгованість у зв`язку із несплатою коштів за спожиті послуги, а тому, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог до ОСОБА_3 .

Однак з таким висновком суду у повній мірі погодитись не можна з наступних підстав.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно зі статтею 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Так, повернення судової повістки з відміткою "за закінченням терміну зберігання" або "інші причини" не є належним повідомленням учасника справи за ст. 128, 130 ЦПК України.

Така правова позиція викладена у постанові ВС від 18 січня 2023 року по справі №947/15524/20.

Матеріали справи не містять підтверджень повідомлення відповідача ОСОБА_1 про судовий розгляд - усі повістки повертались до суду з поштовою відміткою «у зв`язку з закінченням термінів зберігання», що не є належним повідомленням.

Правова позиція на яку посилається суд першої інстанції, не є релевантною до даних правовідносин, оскільки справа стосувалась ТОВ - юридичної особи, поновлення строку на апеляційне оскарження та добросовісності здійснення процесуальних прав, зокрема вказівки ТОВ адреси у зверненнях до суду і у подальшому не отриманні кореспонденції.

В нашій справі встановлено, що квартира має статус службового житла, право власності на неї не зареєстровано, даних щодо відсутності адресата за вказаною адресою або відмови у отриманні судової повістки, матеріали справи не містять.

Отже, апелянт не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що у відповідності до вимог

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) зазначено, що у ЦПК України законодавець встановив повноваження суду апеляційної інстанції скасовувати рішення суду першої інстанції із підстави неналежного повідомлення у суді першої інстанції особи, яка подала апеляційну скаргу. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України). Тлумачення частини першої статті 8, частини другої статті 211, пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу; невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства; розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, встановлено, що ОСОБА_4 (наймач) та членам його родини - ОСОБА_5 (дружина), ОСОБА_3 (син), ОСОБА_1 (син) згідно ордеру № 5259 від 15.07.1988 надано право на заняття службового приміщення, а саме кв. АДРЕСА_3 .

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованими за вказаною адресою вказані: ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 1988 року, за період з 01.08.2017 р. по 14.08.2023 р. /а.с. 42 зворот/

Апелянтом не спростовано відомостей щодо реєстрації.

Також встановлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Матеріали справи не містять відомостей, що після смерті своєї матері ОСОБА_5 відповідач, ОСОБА_1 , прийняв спадщину.

Статтею 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» про те, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно із статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦКУ порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно положень постанови Кабінету міністрів України від 5 березня 2022 року № 206, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.

Позивачем заявлено вказані вимоги за період з січня 2017 року по травень 2023 року. З долученого до позовної заяви розрахунку, вбачається, що на заборгованість, яка утворилася починаючи з лютого 2022 року позивачем не було здійснено нарахування 3% річних та інфляційного збільшення боргу, однак визначаючи період нарахування інфляційного збільшення та 3% річних від суми боргу на заборгованість, яка утворилася до лютого 2022 року позивачем не було взято до уваги положення згаданої постанови.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 , який зареєстрований у згаданому вище помешканні, отримував послуги з постачання води та водовідведення, не надав суду будь-яких заперечень з цього приводу, доказів відмови від послуг, зняття з реєстрації, звернень до позивача щодо непроживання, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог ПрАТ "АК" Київводоканал" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги з урахуванням інфляційної складової боргу та трьох процентів річних в загальному розмірі у половині від 33 935,29 грн, а саме 16 967, 64 грн, оскільки зареєстрованими значились дві особи, вимог до ОСОБА_5 не пред`явлено, правонаступників після її смерті позивачем не зазначено.

Жодних контррозразунків апелянтом не надано, окрім вказівки на непроживання та актів від 17.01.25 р., які фіксують події станом на дату видачу акта, та 26.03.2025 р. щодо непроживання апелянта більше п`яти років, разом з тим, період, за який заявлено борг - з січня 2017 року по травень 2023 року. Апеляційний суд повторює, що доказів жодних звернень з боку апелянта до позивача щодо зупинення нарахувань у зв`язку з фактичним непроживанням, не користуванням послугами не надано.

Відхиляються апеляційним судом і посилання апелянта на рішення Київського апеляційного суду у справі №753/5777/25 від 28.10.2025 р. Так, у вказаній справі позов заявлено про виселення ОСОБА_1 , що вже свідчить про наявність у нього права користування та спору. Апеляціний судом встановлено, що в службовій квартирі залишився зареєстрованим лише ОСОБА_1 , який фактично в квартирі не проживав та квартирою не користувався, винаймав житло, проте після смерті матері та сплати боргу за комунальні послуги, вирішив повернутись проживати до спірної квартири, де знаходяться його речі. Жодних фактичних обставин справи, зважаючи на заявлену заборгованість з січня 2017 року, апеляційним судом не встановлено, у контексті розгляду даної справи. Навпаки, підтверджено реєстрацію за адресою заборгованості та право користування вказаною квартирою ОСОБА_1 .

Відмовляє суд апеляційної інстанції і у клопотанні про зупинення провадження у справі, оскільки правовідносини не є взаємопов`язаними, виселення ОСОБА_1 зі службового житла не впливає на наявність заборгованості за період, що ставиться у вимогах позову.

Також відмовляє апеляційний суд у клопотанні апелянта щодо допиту свідків - сусідів ОСОБА_1 , які можуть підтвердити факт його тривалого непроживання у квартирі АДРЕСА_3 : ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , оскільки як зазначено вище, апелянтом не спростовано факту реєстрації за вказаною адресою за період з 01.08.2017 р. по 14.08.2023 р.

Відмовляє апеляційний суд і у витребуванні у ПрАТ "Київводоканал" наказів про призначення, трудових договорів (контрактів), посадових інструкцій директора розрахункового департаменту ОСОБА_9 та головного бухгалтера ОСОБА_10 для того, щоб встановити чи відноситься до їх компетенції представництво позивача перед іншими органами (зокрема, судами) шляхом складення та надання до суду розрахунків заборгованості чи такі дії може вчиняти виключно директор ПрАТ "АК "Київводоканал".

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, (ч. 1 та 3 ст. 13 ЦПК України).

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20 також наголошував, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України).

Отже, заперечуючи компетенцію щодо представництва позивача перед іншими органами (зокрема, судами) шляхом складення та надання до суду розрахунків заборгованості, представник апелянта, як адвокат, не був позбавлений можливості витребовувати зазначені відомості самостійно, а в разі об`єктивної неможливості витребування такої інформації - клопотати про це перед судом.

Щодо строків позовної давності.

Згідно із ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Разом з тим, Законом України від 30.03.2020 № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 згідно із яким: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено карантин на усій території України з 12.03.2020.

Дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, продовжено на всій території України згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239, від 22.04.2020 № 291, від 04.05.2020 № 343, 20.05.2020 № 392, від 17.06.2020 № 500, від 22.07.2020 № 641, від 26.08.2020 № 760, від 13.10.2020 № 956, від 09.12.2020 № 1236, від 17.02.2021 № 104, від 21.04.2021 № 405, від 16.06.2021 №611, від 11.08.2021 № 855, від 22.09.2021 №981, від 15.12.2021 № 1336, від 23.02.2022 № 229, від 27.05.2022 № 630, від 19.08.2022 № 928, від 23.12.2022 № 1423.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.2021 № 855 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» до 01.10.2021 на території України подовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 01.07.2023 відмінено на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 установлено карантин на усій території України з 12.03.2020.

Отже, в силу положень Закону № 540-ІХ та встановлення і продовження карантину продовжені й строки позовної давності.

Так, якщо строк позовної давності (3 роки) у частині дебіторської/кредиторської заборгованості повинен був минути в період карантину, то він продовжується, тобто встановлена статтею 257 ЦК України загальна позовна давність тривалістю у три роки - продовжена до закінчення дії карантину.

Така ж правова позиція, викладена в Постанові Верховного суду від 13 вересня 2022 року у справі № 910/16029/21, Постанові Верховного суду від 22 вересня 2022 року у справі № 920/724/21, Постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/116/21.

Отже, апеляційним судом відхиляються доводи апелянта про застосування позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати у зв`язку з частковим задоволенням вимог, стягується половина судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції на користь позивача і половина від сплаченого в суді апеляційної інстанції на користь апелянта.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 грудня 2023 року - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 грудня 2023 року - скасувати.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 13 418, 92 грн., 3% річних у розмірі 778, 91 грн. та інфляційних втрат у розмірі 2769, 80 грн., що загалом становить 16 967, 64 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» судовий збір в розмірі 1119, 84 грн. та витрати, понесені в зв`язку з розглядом справи в сумі 17, 50 грн.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на користь ОСОБА_1 1343, 81 грн.

Дані сторін:

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», , адреса: м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: