Справа №345/3700/25
Провадження № 2/345/1721/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.11.2025 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Сирко Й.Й.,

з участю секретаря судового засідання Слободян Т.Я.,

представника позивача Калініченко Т.В.,

відповідача ОСОБА_1 та її представника Сметанікова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою Управління соціального захисту населення Калуської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам,-

В С Т А Н О В И В :

15.07.2025 Управління соціального захисту населення Калуської міської ради (далі в тексті Управління, орган соціального захисту) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (ВПО) за період з 01.10.2023 до 31.12.2024 в загальній сумі 69 000,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що відповідач у справі та двоє її неповнолітніх дітей були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 . Відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 «Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» (далі Порядок № 332), маючи статус особи з інвалідністю ІІ групи під час отримання допомоги, 27.04.2022 ОСОБА_1 звернулася до Управління із заявою про надання їй допомоги на проживання ВПО. Того самого дня органом соціального захисту прийняте рішення про призначення зазначеного виду допомоги заявниці з дітьми в сумі 9 000,00 грн. щомісячно. Позивач зазначає, що відповідно до наявних у справі документів та враховуючи продовження строку дії в Україні правового режиму воєнного стану, а згодом відповідно до положень Єдиної інформаційної системи соціальної сфери та електронної особової справи ОСОБА_1 , розпорядженнями Управління від 20.05.2022, 22.06.2022, 21.09.2022 виплата допомоги на проживання ВПО у незмінному розмірі продовжувалась до 31.01.2024. Враховуючи прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 26.01.2024 № 94 «Деякі питання соціальної підтримки внутрішньо переміщених осіб та деяких інших вразливих категорій», починаючи з 01.02.202 виплата допомоги на проживання ВПО ОСОБА_1 здійснена на підставі поданої відповідачем у цій справі заяви від 22.02.2024, проте вже у розмірі 3 000,00 грн. щомісячно (без урахування дітей при розрахунку). Під час опрацювання 19.12.2024 результатів проведеної верифікації отримувачів допомог Управлінням призупинено виплату ОСОБА_1 допомоги на проживання ВПО, адже згідно з даними верифікації Міністерства фінансів України виявлено, що відповідачка більш як на 30 календарних днів підряд виїжджала 18.08.2023 за межі території України. Починаючи з січня 2025 року ОСОБА_1 повністю припинено виплату допомоги на проживання ВПО та надіслано повідомлення про необхідність повернення виплачених сум допомоги за період з 01.10.2023 до 31.12.2024 в загальній сумі 69 000,00 грн. Позивач наголошує, що відповідачем всупереч вимогам абз.1 п. 6 Порядку № 332 у редакції, який діяв на час виїзду особи за кордон тривалістю більш як 30 календарних днів підряд, не повідомлено орган соціального захисту про відповідну обставину, яка впливала на призначення допомоги. Надміру виплачену суму допомоги на проживання ВПО відповідач добровільно не повертає. Вказана сума допомоги вважається безпідставно набутими коштами через недобросовісну поведінку її одержувача. Просить позов задовольнити, посилаючись на положення ст. 1212, 1215 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та викладену у постанові Верховного Суду правову позицію з приводу їхнього застосування (постанова від 24.06.2019 у справі № 571/185/17).

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.07.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В поданому до суду 04.09.2025 відзиві на позовну заяву представник сторони відповідача Мельник Р.Я. позов заперечив у повному обсязі. Позиція відповідача щодо необхідності відмови у задоволенні позову полягає в тому, що відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.05.2019 № 443 «Порядку здійснення верифікації та моніторингу державних виплат» орган, що здійснює державні виплати, в режимі реального часу повинен здійснити превентивну верифікацію відповідності наданої реципієнтом для призначення державної виплати інформації вимогам законодавства, що впливають на визначення його права на отримання та розмір державних виплат. На думку автора відзиву, призначення ОСОБА_1 допомоги на проживання ВПО з 01.02.2024 свідчить про проведення превентивної верифікації та встановлення права відповідача у справі на отримання державної допомоги. Відтак, недобросовісна поведінка відповідача не доведена належними та допустимими доказами.

16.09.2025 органом соціального захисту надіслано до суду заяву про розгляд справи без участі представника Управління.

Цього ж дня за клопотанням ОСОБА_1 розгляд справи відкладено на іншу дату.

26.09.2025 Управлінням подано до суду через систему «Електронний суд» відповідь на відзив, зміст якого фактично повторює позовну заяву. Додатково акцентує увагу суду, що ОСОБА_1 власноручним підписом у заявах про призначення допомоги на проживання ВПО підтверджувала свою поінформованість з умовами отримання допомоги та критеріями, за наявності яких вказана допомога не призначається.

09.10.2025 за клопотанням ОСОБА_1 судове засідання повторно відкладено зважаючи на вступ у справу представника відповідача ОСОБА_2 .

У засіданні 03.11.2015 ОСОБА_1 визнала позов частково, погодившись із необхідністю повернення нею сум неправомірно виплаченої допомоги на проживання ВПО за період з жовтня 2023 до січня 2024 року включно в загальному розмірі 36 000,00 грн. В іншій частині позов заперечила, хоча не змогла пояснити підстави для цього.

Представник відповідача Сметаніков А.В. підтримав у судовому засіданні позицію своєї довірительки. Додатково пояснив, що постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2025 №1033 «Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 і від 20 березня 2022 р. №332» редакцію абз.2 п.8 Порядку № 332 змінено. Згідно з внесеними змінами у разі перебування внутрішньо переміщеної особи більше 30 календарних днів підряд за кордоном сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги такій особі виплата допомоги на проживання ВПО припиняється та більше не призначається/не поновлюється лише в цьому шестимісячному періоді. Відповідна постанова набрала чинності з 28.08.2025. Чинна у період з 18.08.2023 до 17.10.2023 редакція п.8 Порядку № 332 містила менш сприятливі для внутрішнього переміщеної особи положення, адже факт перебування такої особи за кордоном понад 30 календарних днів підряд в шестимісячний період отримання допомоги не вказував на припинення виплати цього виду допомоги у відповідному періоді (такій особі допомога більше не призначалася взагалі). Останній шестимісячний період продовження виплати допомоги на проживання ВПО ОСОБА_1 тривав з серпня 2023 року до січня 2024 року включно. На переконання представника відповідача, внесені з 28.08.2025 зміни до Порядку № 332 підлягають застосуванню до подій, що мали місце із ОСОБА_1 під час її перебування за кордоном у серпні-жовтні 2023 року відповідно до конституційних положень зворотної дії в часі закону (ст.58 Основного закону). Відтак, ОСОБА_1 втратила у жовтні 2023 року право на отримання допомоги лише до січня 2024 року, тобто за повних чотири місяці, що залишилися до закінчення шестимісячного строку продовження виплати на проживання ВПО. Призначення і виплата допомоги на проживання відповідачу з лютого 2024 року здійснена на підставі поданої заяви від 22.02.2024, упродовж наступних двох шестимісячних періодів отримання допомоги ОСОБА_1 будь-яких порушень норм Порядку № 332 не вчинено, що є підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення здійснених виплат за період з 01.02.2024 до 31.12.2024.

18.11.2025 представник органу соціального захисту Калініченко Т.В. підтримала позов з викладених у ньому підстав. Зазначила, що факт безперервного перебування за кордоном ОСОБА_1 понад 30 календарних днів підряд виявлено за результатами верифікації 14.12.2024, тому виплату допомоги на проживання ВПО позивачу припинено з січня 2025 року. Неповідомлення ОСОБА_1 про її перебування за кордоном більше 30 днів підряд у серпні-жовтні 2023 року унеможливлювало б призначення їй допомоги згідно з поданою заявою від 22.02.2024 у чинній на відповідну дату редакції п.8 Порядку № 332. Додатково пояснила, що Управлінням проводилася перевірка у грудні 2023 року винятково щодо фактичного місця проживання ОСОБА_1 з дітьми, а результати цієї перевірки не стосуються обставин цієї справи та не впливають на вирішення спору. Наполягає на необхідності задоволення позову в повному обсязі, адже на позивача нормами Порядку №332 покладено чіткий обов`язок повідомити орган соціального захисту про своє перебування за кордоном більше 30 календарних днів підряд у період отримання допомоги на проживання ВПО.

В судовому засіданні 18.11.2025 проголошено вступну та резолютивну частини повного тексту рішення суду з негайним врученням його копії учасникам справи, які були присутні в судовому засіданні.

Дослідивши наявні у справі письмові докази та викладені у заявах сторін по суті спору доводи і аргументи, врахувавши надані сторонами пояснення, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з огляду на таке.

Судом встановлено, що на підставі поданої заяви від 27.04.2022 та документів у період часу з 01.03.2022 до 31.01.2024 ОСОБА_1 отримано щомісячну допомогу на проживання ВПО (а.с.10-11).

При цьому, з 01.01.2023 до 31.01.2024 виплата допомоги продовжувалась автоматично у програмі Єдиної інформаційної системи соціальної сфери. Сукупний розмір отриманої допомоги впродовж зазначеного періоду склав 117 000,00 грн. або 9 000,00 грн. щомісячно з урахуванням наявності у відповідача статусу особи з інвалідністю ІІ групи та двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожен з яких окремо взятий на облік як внутрішньо переміщена особа (а.с.6-9).

На підставі поданої ОСОБА_1 заяви від 22.02.2024 з 01.02.2024 рішенням органу соціального захисту заявниці призначено допомогу на проживання ВПО в розмірі 3 000,00 грн. щомісячно без урахування дітей. Сукупний розмір отриманої державної допомоги за період з 01.02.2024 до 31.12.2024 склав 33 000,00 грн., що підтверджується випискою з електронної особової справи одержувача допомоги (а.с.12).

Згідно з наявними у матеріалах письмовими відомостями Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, наданої на запит Управління від 20.12.2024 № 04-17/6279/10 (а.с.18-19), ОСОБА_1 безперервно перебувала за межами території України з 18.08.2023 до 17.10.2023. Виїзд та в`їзд здійснено через пункт пропуску «Краківець».

У цій справі, посилаючись на імперативні вимоги Порядку № 332, органом соціального захисту порушується питання про необхідність стягнення з відповідача сум отриманої допомоги на проживання ВПО за період з жовтня 2023 року до грудня 2024 року включно, тобто 69 000,00 грн. виходячи із відомостей про фактично отримані щомісячно суми допомоги упродовж цього періоду.

Оскільки розміри та підстави нарахування і виплати допомоги на проживання ВПО учасниками справи не оспорюються, більше детальне дослідження судом зазначених вище фактичних обставин не потребується.

Спірні правовідносини між сторонами у справі регулюються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі Закон № 1706) зі змінами та доповненнями, Порядку № 332 та нормами ЦК України.

Згідно з ч.3 ст.7 Закону № 1706 громадяни пенсійного віку, особи з інвалідністю, діти з інвалідністю та інші особи, які перебувають в складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного проживання такої внутрішньо переміщеної особи. Водночас, законодавець покладає на кожну внутрішньо переміщену особу обов`язок дотримуватися Конституції, законів України, інших актів законодавства (п.1 ч.2 ст.9 цього Закону).

Для забезпечення соціальної підтримки внутрішньо переміщених осіб із числа незахищених верств населення та стимулювання до працевлаштування внутрішньо переміщених осіб працездатного віку Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок № 332, який набрав чинності з 22.03.2022. Проте до відповідного нормативно-правового акта вносилися неодноразові зміни та доповнення, зумовлені великою кількістю об`єктивних факторів, проте зазначений акт вперше постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2023 № 709 «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб», яка набрала чинності з 15.07.2023. Чинна на вказану дату редакція Порядку не прив`язувала право на отримання внутрішньо переміщеною особою допомоги на проживання з фактами виїзду цієї особи за кордон із строком перебування за межами території України понад 30 календарних днів підряд чи більше як 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги або 60 та 90 календарних днів відповідно у разі прийняття рішення про збільшення зазначеного строку на наявності обґрунтованих причин.

Починаючи з 15.07.2023 нова редакція Порядку № 332 передбачала із врахуванням подальших внесених змін та доповнень наступні положення:

Якщо отримувач повернувся до покинутого місця проживання, виїхав на тимчасове чи постійне місце проживання за кордон або перебуває за кордоном більш як 30 календарних днів підряд чи більш як 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги, він зобов`язаний повідомити про такі обставини органу соціального захисту населення/уповноваженій особі виконавчого органу сільської, селищної, міської ради/центру надання адміністративних послуг за місцем перебування на обліку або надіслати заяву з використанням засобів поштового/електронного зв`язку (абз.1 п.6).

Нарахування та виплата допомоги отримувачу припиняється починаючи з місяця, що настає за місяцем, в якому стало відомо щодо його повернення до покинутого місця проживання, або з місяця виїзду за кордон на постійне місце проживання, або з місяця, що настає за місяцем, у якому строк перебування за кордоном перевищує 30календарних днів підряд чи більш як 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги, або 60 та 90 календарних днів відповідно, в разі прийняття рішення про збільшення зазначеного строку за наявності обґрунтованих причин. (абз.3 цього ж пункту).

Водночас, у п.1 постанови № 709 від 11.07.2023 також зазначено, що з 1 серпня 2023 року виплата допомоги на проживання ВПО не продовжується особам, які перебувають за кордоном більш як 30 календарних днів підряд (до 30-денного періоду перебування за кордоном не включаються дні службового відрядження, оздоровлення дітей, стажування, лікування, реабілітації, що підтверджується відповідними документами, зокрема за запрошенням приймаючої сторони, а також дні перебування за кордоном з таких причин, як смерть членів сім`ї особи та її родичів, догляд за хворою дитиною віком до 18 років, перебування у закладах охорони здоров`я, судових та правоохоронних органах, у зв`язку з якими особа не за власним бажанням не могла повернутися з-за кордону та може підтвердити такі обставини документально. Рішення про продовження виплати допомоги внутрішньо переміщеним особам, зазначеним у п. 1 постанови, приймається на підставі інформації Міністерства фінансів за результатами проведеної верифікації даних щодо одержувачів допомоги, інформацію про яких надано Міністерством соціальної політики з урахуванням даних, що обробляються стосовно них на інформаційно-аналітичній платформі електронної верифікації та моніторингу, на відповідність вимогам Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» з урахуванням змін, затверджених цією постановою. Перевірку перебування внутрішньо переміщених осіб, зазначених у п.1 цієї постанови, протягом 30 календарних днів підряд за кордоном Міністерство фінансів проводить станом на 15 липня 2023 року. Внутрішньо переміщеним особам, які за результатами перевірки станом на 15 липня 2023 перебували за кордоном понад 30 календарних днів підряд та не повернулися в Україну станом на 1 серпня 2023 р., виплата допомоги не продовжується.

Отже, з 01.08.2023 внутрішньо переміщені особи, які раніше перебували станом на 15.07.2023 за кордоном понад 30 календарних днів підряд (за винятком днів перебування за межами України з поважних причин) і не повернулися, на законодавчому рівні були позбавлені як права на отримання вперше допомоги на проживання ВПО, так і продовження виплати цього виду допомоги, що вже виплачувалася зазначеним особам.

Водночас, згідно з абз.1 п.8 Порядку № 332 у чинній з 01.08.2023 редакції з врахуванням внесених змін постановою Кабінету Міністрів України від 31.07.2023 №789 «Про внесення змін до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» передбачено, що допомога внутрішньо переміщеній особі не призначається, якщо така особа на дату звернення по допомогу перебувала за межами території України більш як 30 календарних днів підряд. До періоду перебування за кордоном не включаються дні службового відрядження, оздоровлення дітей, стажування, лікування або реабілітації, що підтверджується відповідними документами, а також дні перебування за кордоном з таких причин, як хвороба уповноваженої особи/отримувача, смерть членів їх сім`ї та родичів, догляд за хворою дитиною віком до 18 років, перебування у закладах охорони здоров`я, судових та правоохоронних органах, що підтверджується документально.

У разі наявності в уповноваженої особи/отримувача обґрунтованих причин для продовження строку перебування за кордоном понад 30 календарних днів підряд або більш як 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги така особа звертається з відповідною заявою та підтвердними документами або безпосередньо до органу соціального захисту населення/уповноваженої особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради/центру надання адміністративних послуг, або з використанням поштового/ електронного зв`язку (за технічної можливості з накладенням кваліфікованого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису) за місцем обліку як внутрішньо переміщена особа. У такому разі строк перебування внутрішньо переміщеної особи за кордоном може бути збільшено до 60 днів підряд або 90 днів сукупно і виплата допомоги поновлюється з місяця її припинення. Нарахування та виплата допомоги отримувачу припиняються починаючи з місяця, що настає за місяцем повернення до покинутого місця проживання або виїзду за кордон на постійне місце проживання, або з місяця, у якому строк перебування за кордоном перевищив 30 календарних днів підряд або більш як 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги (абз.2 та 3 п.8 Порядку №332).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2023 № 1226 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо врегулювання окремих питань стосовно внутрішньо переміщених осіб», яка набрала чинності з 24.11.2023, абз. 2 п.8 Порядку № 332 викладено у новій редакції, яка передбачає, що нарахування та виплата допомоги уповноваженій особі або отримувачу припиняється та більше не призначається/поновлюється починаючи з місяця, що настає за місяцем, в якому стало відомо щодо її повернення до покинутого місця проживання, або з місяця виїзду за кордон на постійне проживання, або з місяця, що настає за місяцем, у якому строк перебування за кордоном перевищує 30 календарних днів підряд чи 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги, або 60 та 90 календарних днів відповідно, в разі прийняття рішення про збільшення зазначеного строку за наявності обґрунтованих причин.

Системний аналіз внесених спочатку з 15.07.2023, а згодом із 01.08.2023 змін до Порядку № 332 вказує, що кожна внутрішньо переміщена особа зобов`язана повідомити органу соціального захисту населення/уповноваженій особі виконавчого органу сільської, селищної, міської ради/центру надання адміністративних послуг за місцем перебування на обліку або надіслати заяву з використанням засобів поштового/електронного зв`язку про своє перебування за межами території України понад 30 календарних днів підряд чи 60 календарних днів сукупно під час отримання допомоги на проживання ВПО із можливістю збільшення на певний термін та умовах вказаних строків, адже таке перебування за кордоном поза межами визначених строків є підставою для відмови у призначенні та продовженні виплати цього виду допомоги.

Відповідачем у справі не заперечується, що про своє перебування безперервно з 18.08.2023 за межами території України понад 30 календарних днів підряд нею не повідомлено уповноважені органи та/або особи. При цьому, проведена станом на 15.07.2023 верифікація та перевірка фактів перебування всіх внутрішньо переміщених осіб за межами території України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 709 від 11.07.2023 не могла стосуватися ОСОБА_1 .

Суд відхиляє аргументи Управління, щодо ознайомлення ОСОБА_1 з умовами надання допомоги, про що прямо вказано у її заяві про призначення допомоги на проживання ВПО від 27.04.2022, яка буцімто вказує на усвідомлене невиконання після 15.07.2023 покладеного на отримувача допомоги обов`язку поінформувати орган соціального захисту про перебування за кордоном більше 30 календарних днів підряд під час отримання допомоги, адже на час звернення за її призначенням таких вимог Порядок № 332 не передбачав загалом.

Однак відповідно до приписів ст.68 Основного закону кожен зобов`язаний неухильно додержуватися як норм Конституції та законів України. Незнання особою законів, до яких очевидно відносяться у широкому розумінні цього слова й нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України як вищого органу в системі усіх органів виконавчої влади, не звільняє таку особу від юридичної відповідальності в разі їх порушення.

Крім того, відповідно до п.29 Порядку № 332 у разі неправомірної або повторної виплати отримувачу допомоги за певний період, суми такої виплаченої допомоги повертаються отримувачем добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення. Орган соціального захисту населення з моменту виявлення факту надміру перерахованої (виплаченої) допомоги визначає обсяг неправомірно або повторно отриманих коштів та протягом 30 робочих днів повідомляє про це уповноваженій особі або отримувачу шляхом надсилання повідомлення з використанням засобів поштового/ електронного зв`язку (із застосуванням засобів електронного сповіщення Єдиної системи (за технічної можливості)/засобами мобільного зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. У разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки орган соціального захисту населення вирішує питання про їх стягнення в судовому порядку.

Таким чином, отримана ОСОБА_1 допомога на проживання ВПО за період з жовтня 2023 до січня 2024 року включно в загальній сумі 36 000,00 грн. є неправомірно отриманою.

Що стосується отриманої відповідачем допомоги на проживання ВПО за період з 01.02.2024 до 31.12.2024 в загальній сумі 33 000,00 грн., то неправомірність виплати цієї допомоги не викликає в суду будь-яких обґрунтованих сумнів, адже у власноручно підписаній ОСОБА_1 заяві від 22.02.2024 про призначення цієї допомоги заявниця прямо вказує на розуміння нею у тому числі вимог п.8 Порядку №332, який по суті містить заборону на невизначений термін з 24.11.2023 на отримання внутрішньо переміщено особою допомоги на проживання за умови безперервного перебування цією особи на дату звернення щодо її призначення поза межами території України більше як 30 календарних днів підряд (якщо такий строк не продовжено у встановленому порядку та за наявності поважних причин).

Відповідач за всіма обставинами цієї справи знала про наявність обставини, яка є перешкодою для призначення їй допомоги на проживання ВПО з 01.02.2024, проте не повідомила орган соціального захисту про таку обставину.

Згідно з наявної у матеріалах справи інформації за електронною особовою справою ОСОБА_1 (а.с.17) 26.03.2024 користувачем під кодом U52617-011 ручним блокуванням з`ясовувалися окремі питання не виплачених внутрішньо переміщеній особі коштів у вигляді допомоги на проживання. Таке блокування стосувалося необхідності уточнення певних відомостей та розблоковане менш ніж через одну хвилину. Натомість, відомості щодо призупинення виплати отримувачу ОСОБА_1 допомоги в ручному порядку внесені 19.12.2024 за результатами отриманих відомостей про верифікацію, про які вказано вище.

Отримані ОСОБА_1 грошові кошти згідно з вимогами ст.1212,1215 ЦК України є безпідставно отриманими, що підлягають поверненню незалежно від добровільності їх виплати органом соціального захисту в умовах недобросовісної поведінки отримувача цих коштів, яка полягала в свідомому неподанні (приховуванні) відомостей щодо перебування закордоном, наявність яких є прямою перешкодою для отримання допомоги на проживання ВПО.

Неконкретизовані аргументи сторони відповідача про нібито наявність вини уповноважених органів влади в непроведенні перед призначенням ОСОБА_1 допомоги на проживання ВПО превентивної верифікації наданої цим реципієнтом інформації, суд відхиляє, керуючись наступними мотивами.

Відповідно до п.6) ст.1 Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат» від 03.12.2019 № 324-IX лише центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику визнається органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат (Мінфін України).

Орган, що здійснює державні виплати, у разі звернення реципієнта за призначенням державних виплат формує запит в інформаційно-аналітичній платформі на відповідність повідомленої реципієнтом інформації даним, що обробляються стосовно нього в інформаційно-аналітичній платформі, та в режимі реального часу отримує підтвердження відповідності наданої реципієнтом інформації вимогам законодавства, що впливають на визначення його права на отримання та розмір державних виплат, або рекомендацію щодо проведення додаткової перевірки інформації, що містить невідповідності, за наявності в інформаційно-аналітичній платформі інформації, передбаченої ст.13 цього Закону. У разі відсутності в інформаційно-аналітичній платформі інформації про реципієнта, передбаченої ст.13 цього Закону, орган, що здійснює державні виплати, розглядає звернення реципієнта і призначає державні виплати відповідно до законодавства (ст.10 цього Закону).

Згідно з вимогами п.23-24 Порядку № 332 для підтвердження актуальності права уповноваженої особи та отримувачів на продовження отримання допомоги Мінсоцполітики щомісяця забезпечує передачу Мінфіну засобами електронної інформаційної взаємодії інформації отримувачів для проведення поточної верифікації відповідно до Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат». За результатами проведеної верифікації отримувачів Мінфіном передаються рекомендації Мінсоцполітики для подальшого завантаження до електронних систем Мінсоцполітики із використанням функціоналу Єдиної системи. У разі успішного проходження верифікації інформації отримувачів допомога продовжується автоматично із використанням функціоналу Єдиної системи. Лише у разі виявлення невідповідності вимогам цього Порядку за результатами верифікації та відомостей, відображених в Єдиній системі, в Єдиній системі формується відповідний статус із зазначенням критеріїв, наведених у пунктах 7, 7-1 і 8 цього Порядку, які порушено. Відтак, нормами Порядку № 332 передбачено необхідність проведення лише поточної верифікації отримувачів допомоги на проживання ВПО. До того ж, відсутність необхідної інформації про реципієнта для проведення превентивної верифікації не може бути перешкодою для призначення державної виплати. Зазначені обставини також жодним чином не виключали обов`язку ОСОБА_1 повідомити органу соціального захисту про своє перебування за кордоном понад 30 календарних днів підряд, на чому слушно наголошує позивач у цій справі.

Суд відхиляє як безпідставні аргументи сторони відповідача про зворотність дії в часі абз.2 п.8 Порядку № 332 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.08.2025 №1033.

Дійсно, у ч.1 ст.58 Основного закону вказується, що закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, якщо вони скасовують або пом`якшують відповідальність особи. Проте внесені зазначеною у попередньому абзаці рішення суду зміни до Порядку №332, що набрали чинності з 28.08.2025, ні прямо, ні опосередковано не пов`язані з відповідальністю внутрішньо переміщеної особи за неправомірне отримання окремого виду допомоги на проживання. Якщо до цієї дати факт перебування внутрішнього переміщеної особи, яка отримувала допомогу на проживання згідно з Порядком № 332 (у період 01.08.2023 до 27.08.2025) за кордоном без поважних причин понад 30 календарних днів підряд позбавляв таку особу права на отримання цієї допомоги на майбутнє, то з набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2025 № 1033 наявність відповідних обставин позбавляє ВПО права на отримання допомоги лише у межах шестимісячного періоду її призначення, під час дії якого виявлено зазначені обставини. Крім того, виплата допомоги на проживання ВПО ОСОБА_1 у 2025 році не здійснювалася, а правомірність припинення цієї виплати починаючи з січня 2025 року не виступає предметом спору в справі, яка розглядається.

Щодо питання розподілу судових витрат.

Відповідно до приписів ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір, а також інші витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Однак з наявної у матеріалах справи копії довідки до акта огляду МСЕК від 23.11.2023 № 771094 ОСОБА_1 має статус особи з інвалідність ІІ групи безстроково (а.с.14) та звільнена п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI від сплати судового збору.

В ч.6 ст.141 ЦПК України зазначено, що в разі звільнення обидвох сторін від сплати судового збору, вони компенсуються стороні, яка понесла такі витрати, за рахунок держави. Проте відповідні правила стосуються випадку, коли рішення суду ухвалене на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору (абз.2 п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справ»).

Таким чином, понесені Управлінням згідно з платіжною інструкцією № 216 від 10.07.2025 витрати на сплату судового збору при поданні цього позову в розмірі 3 028,00 грн. повинні бути компенсовані платнику за рахунок держави.

На підставі наведеного та керуючись ст. 263-265,364 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Управління соціального захисту населення Калуської міської ради (77304, Івано-Франківська область, м.Калуш, вул. Євшана, буд.9, ) надміру виплачені кошти допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 69 000,00 грн. (шістдесят дев`ять тисяч гривень 00 копійок) за період з жовтня 2023 року до грудня 2024 року включно.

Понесені Управлінням соціального захисту населення Калуської міської ради згідно з платіжною інструкцією № 216 від 10.07.2025 витрати на сплату судового збору в розмірі 3 028,00 грн. компенсувати платнику за рахунок держави.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення суду складено та підписано 18.11.2025 з невідкладним врученням його копії учасникам справи, які були присутні в судовому засіданні.

Суддя