Провадження № 6/947/433/25
УХВАЛА

20.11.2025

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого - судді Луняченка В.О. ,

Представника заявника Одеської міської ради Вишнивецької А.О.

Представника позивача - прокуратура Кащенко В.А.

розглянувши заяву Одеської міської ради про встановлення порядку виконання рішення суду від 08.07.2021 року, в частині знесення самочинно збудованої будівлі , по цивільної справі за позовом Київської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича про скасування рішення про реєстрацію права власності, припинення права власності, знесення самочинно збудованої будівлі,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року Київська окружна прокуратура м. Одеси (на час звернення до суду Одеська місцева прокуратура № 1) звернулася до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради з позовом до ОСОБА_1 , державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» (далі КП «Реєстраційна служба Одеської області») Махортова І. О. про скасування рішення про реєстрацію права власності, припинення права власності, знесення самочинно збудованої будівлі.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що ОСОБА_1 , здійснюючи на власній земельній ділянці самовільне будування об`єкта нерухомості трьохповерхової будівлі загальною площею 369,5 кв. м, яка використовується як кафе-ресторан, замість визначеної у будівельній документації реконструкції дачного будинку, загальною площею 30,5 кв. м, побудував спірний об`єкт, захопивши частково суміжну земельну ділянку площею 0,0088 га, яка належить територіальної громаді, та зареєстрував за собою право власності.

Позивач зазначав, що оскаржувана реєстрація права власності за відповідачем на спірний об`єкт площею 369,5 кв. м проведена державним реєстратором з порушенням норм законодавства у сфері державної реєстрації та без дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, без присвоєння у встановленому порядку адреси об`єкту та на земельній ділянці, яка не передавалась у власність чи у користування.

Посилаючись на те, що власник має право на захист свого порушеного права власності, позивач просив суд:

визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02 серпня 2017 року, індексний номер 36430056, прийняте державним реєстратором КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим І. О. щодо реєстрації права власності на дачний будинок загальною площею 369,5 кв. м, житловою 9 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 ;

припинити право власності на зазначений дачний будинок за ОСОБА_1 ;

зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту ділянку площею 0,0088 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення будівлі, яка на ній розташована.

Київський районний суд м. Одеси рішенням від 08 липня 2021 року позовні вимоги Київської окружної прокуратури м. Одеси задовольнив.

Визнав незаконним та скасував рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02 серпня 2017 року, індексний номер 36430056, прийняте державним реєстратором КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим І. О. щодо державної реєстрації дачного будинку загальною площею 369,5 кв. м, житловою 9 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 .

Припинив права власності на зазначений дачний будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за ОСОБА_1 .

Зобов`язав ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту ділянку площею 0,0088 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення будівлі, яка на ній розташована.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач як власник дачних будівель дачно-будівельного кооперативу «Ранні зорі», подавши документи на отримання дозволу реконструкції дачного будинку, загальною площею 30,5 кв. м, фактично здійснив повне руйнування цього будинку і побудував новий об`єкт нерухомості: кафе кондитерська «BIZE DAMOUR», загальною площею 369,5 кв. м, під час будівництва якого здійснив захоплення суміжної земельної ділянки, яка належить Одеській міській раді, без наявності рішення про відведення цієї земельної ділянки у власність або користування.

Одеський апеляційний суд постановою від 10 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року без змін.

Постановою Верховного суду від 09 квітня 2025 року касаційна скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Петрова Альона Миколаївна, задоволена частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року у частині задоволення позовних вимог Київської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, припинення права власності скасовано та у задоволенні позовних вимог Київської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, припинення права власності відмовлено.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року залишено без змін.

Поновлено виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року та постанови Одеського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року в частині знесення самочинно збудованої будівлі.

Таким чином Верховним судом було залишено без змін рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року в частині припинення права власності на зазначений дачний будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за ОСОБА_1 та зобов`язання ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту ділянку площею 0,0088 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення будівлі, яка на ній розташована.

Колегія Верховного суду погодилась із висновками суду першій інстанції стосовно встановленого факту самочинного захоплення відповідачем земельної ділянки територіальної громади, яка не була виділена у власність або користування останнього, та звернення до Одеської міської ради щодо надання спірної земельної ділянки вже після здійснення відповідного захоплення, а також факту того, що ОСОБА_1 , який надавав документи на реконструкцію дачного будинку загальною площею 30,5 кв. м, фактично збудував новостворений об`єкт нерухомості у вигляді кафе-ресторану загальною площею 369,5 кв. м, при цьому безпідставно зазначивши цей об`єкт як житловий будинок із житловою площею 9 кв. м, тобто достеменно розуміючи явну незаконність своїх дії щодо побудови новоствореного об`єкта нерухомості, використання якого взагалі не відповідає цільовому призначенню земельної ділянки, на якій здійснена побудова, дійшли обґрунтованих висновків, що саме ОСОБА_1 повинен нести відповідальність, пов`язану із навмисним введенням в оману відповідних органів будівельного контролю та самочинним захопленням земельної ділянки, належної територіальній громаді м. Одеси.

При розгляді касаційної скарги Верховний суд визнав що твердження ОСОБА_1 пр те, що суди безпідставно зобов`язали знести спірний об`єкт, який частково розташований на земельній ділянці, яка належить відповідачу на праві власності, не може бути прийнято колегією суддів до уваги, оскільки спірний об`єкт є самочинним, побудований з численними порушення будівельних норм та правил, що може спричинити негативні наслідки для невизначеного кола осіб.

На виконання вищезазначеного рішення Київським районним судом м. Одеси 18.12.2023 року було видано виконавчий лист , яким зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту ділянку площею 0,0088 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення будівлі, яка на ній розташована.

01.08.2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Георгієм Володимировичем, за заявою Одеської міської ради, на підставі зазначеного виконавчого листа 947/17325/20, прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №78754079.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається що ОСОБА_1 свідомо уникає зобов`язань та не виконує судове рішення, щодо звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, шляхом знесення будівлі , яка на ній знаходиться.

Так в ході проведення приватним виконавцем виконавчих дій 15.08.2025 року при здійснення виїзду на місце виконання рішення встановлено що боржник вимоги виконавчого документа не виконано, самовільно зайняту земельну ділянку зайняту самочинним будівництвом звільнено не було, у звязку із чим на боржника накладено штраф у розмірі 1700 грн та зобов`язано виконати рішення суду, однак 29.08.2025 року при повторному виїзді приватного виконавця за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога 78/29а, встановлено не виконання рішення суду у звязку із чим на боржника повторно накладено штраф у розмірі 3400 грн.

Крім того , листом приватного виконавця від 08.09.2025 Одеську міську раду повідомлено, що для проведення відповідних виконавчих дій по звільненню самовільно зайнятої земельної ділянки необхідно здійснити авансування витрат.

У звязку із невиконанням рішення суду Одеська міська рада 10.10.2025 звернулась до суду, який виніс відповідне рішення , із заявою про встановлення порядку виконання рішення про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,0088 га, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення будівлі, яка на ній розташована силами і за рахунок Одеської міської ради.

У судовому засіданні представник Одеської міської ради та представник Київської окружної прокуратури м. Одеси підтримали вказану заяву, наполягали на її задоволенні, з підстав що такий спосіб виконання рішення суду є єдиним можливим.

Разом з тим, представник заявника , що згідно з пп. 2.2.6 п. 2.2 розділу 2 Положення про Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (нова редакція), затвердженого рішенням Одеської міської ради від 04.12.2024 року № 2775-УІІІ, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (далі - Управління) відповідно до покладених на нього завдань від імені та в інтересах Одеської міської ради, на виконання рішень суду, ухвалених на користь Одеської міської ради, виступає замовником робіт щодо знесення самочинно збудованих об`єктів на земельних ділянках комунальної власності територіальної громади міста Одеси.

Наявність в Управління таких повноважень підтверджує можливість фактичного виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року по справі №947/17325/20 силами і за рахунок Одеської міської ради.

Так, самочинне будівництво порушує права єдиного та законного власника земельної ділянки - Одеської міської ради.

Факт самочинного будівництва змушує Одеську міську раду як власника земельної ділянки діяти з урахуванням того, що на відповідній земельній ділянці наявні певні об`єкти нерухомості, що обмежує можливості як користування, так і розпорядження земельною ділянкою, а також створює передумови для хаотичної забудови м. Одеси, що є неприпустимим з огляду на встановлені обставини справи.

Невиконання боржником ОСОБА_1 рішення суду порушує права Одеської міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної форми власності, на якій самочинно встановлено об`єкт.

Так, Одеська міська рада у даному випадку не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином, і не може реалізувати право власності з надання у користування іншим особам, окрім власника об`єкта самочинного будівництва (подібна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі № 916/1608/18).

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Відповідно до частин першої та другої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до положень ч.3 ст.435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Аналіз норм статті 435 ЦПК України дає підстави для висновку, що суд може змінити чи встановити спосіб і порядок виконання судового рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин.

Поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.

Отже, при вирішенні питання про встановлення нового способу виконання суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення раніше встановленим способом.

Задоволення відповідної заяви є можливим лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають можливість виконання рішення.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі №693/426/17 (провадження № 61-6283св19).

В постанові Верховного Суду від 04 травня 2020 року в справі № 2-1927/11 (провадження № 61-48245св18) викладено правовий висновок, згідно якого спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у статті 16 ЦК України способів захисту цивільних прав. Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим. При вирішенні питання про зміну способу виконання рішення суду підлягають з`ясуванню обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення суду. Отже, процесуальна можливість встановити чи змінити спосіб або порядок виконання рішення суду не передбачає зміну рішення суду по суті, обрання нового способу захисту порушеного права, а полягає лише у вирішенні питання про вжиття нових заходів для належного виконання рішення суду. Тобто, слід розрізняти способи захисту цивільного права, передбачені статтею 16 ЦК України, та способи і порядок виконання рішення суду, що суд й здійснив.

За статтею 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема, на землю.

Судом встановлено, що невиконання ОСОБА_1 рішення суду порушує права Одеської міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної форми власності, на якій самочинно встановлено об`єкт.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.11.2023 року у справі №916/1174/22 зробила висновок, що самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки.

Таким чином, Одеською міською радою обґрунтовано обставини, які унеможливлюють виконання на даний час рішення суду Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року по справі №947/17325/20, а тому порядок його виконання, а саме звільнити самовільно зайняту ділянку площею 0,0088 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення будівлі, загальною площею 369,5 кв., яка на ній розташована, силами і за рахунок Одеської міської ради, підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 43,263,353,354, 435 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву Одеської міської ради про встановлення порядку виконання рішення суду від 08.07.2021 року, в частині знесення самочинно збудованої будівлі , по цивільної справі за позовом Київської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича про скасування рішення про реєстрацію права власності, припинення права власності, знесення самочинно збудованої будівлі.

Встановити порядок виконання рішення київського районного суду м. Одеси від 08.07.2021 року у справі №947/17325/20 , відповідно до якого звільнення ОСОБА_1 самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,0088 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , здійснити шляхом знесення будівлі , яка на ній знаходиться, силами і за рахунок Одеської міської ради.

Повний текст ухвали складено 20.11.2025.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складення.

Учасник справи , якому повна ухвала не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали.

Суддя В. О. Луняченко