Справа № 645/5892/23
Провадження № 2-п/645/60/25
У Х В А Л А

іменем України

21 листопада 2025 року м. Харків Немишлянський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Спесивцева О.В.,

за участю секретаря судових засідань Асєєвої К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 27.02.2024 по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,

в с т а н о в и в:

В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа за позовною заявою Приватного акціонерного товариства до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

Заочним рішенням суду від 27.02.2024 позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» заборгованість за спожиту електричну енергію, яка утворилась за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 30.09.2022 року по 30.09.2023 року в розмірі 30189 грн. 28 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 2684,00 грн. та витрати з отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн.

Рішення набрало законної сили 29.03.2024. По справі видано виконавчі листи.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» № 4273-ІХ від 26.02.2025 року, з 25 квітня 2025 року Фрунзенський районний суд м. Харкова змінює свою назву на Немишлянський районний суд міста Харкова. Зміна назви суду не змінює юридичної адреси, підсудності та структури суду.

11.11.2024 заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.02.2024 по цивільній справі за позовною заявою Приватного акціонерного товариства до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, посилаючись на те, що вонане отримувала ані від ПАТ «Харківенергозбут», ані від АТ «Харківобленерго» (попереднього постачальника) будь-яких рахунків, в яких мають містити інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, як це передбачено п. 5.10 Договору, а тому не мала можливості за вищевказаних обставин надати свої заперечення щодо розрахункових даних, вимагати проведення звіряння розрахункових даних, а також надати докази здійснення оплати за електроенергію. Більш того, вона не підписувала заяву приєднання до Договору, який розміщений на сайті ПАТ «Харківенергозбут», будь-які комерційні пропозицій також не погоджувала. Водночас, заявник просить поновити строк на подання цієї заяви, мотивуючи це тим, що про розгляд справи та ухвалене заочне рішення дізналася перевіряючи інформацію про наявність або відсутність судових рішень в Єдиному реєстрі судових рішень та зареєструвавши 06 листопада 2025 року електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС. Копію заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.02.2024 також не отримувала, оскільки з моменту військової агресії російської федерації, постійними ракетними та артилерійськими обстрілами с. Циркуни, була вимушена з червня 2022 року тимчасово виїжджати за межі України, де з січня 2025 року перебуває по цей час за межами України.

У судове засідання сторони не з`явились, про розгляд заяви були повідомлені у визначеному законом порядку.

Від заявника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без її участі, просила визнати поважними причини пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.02.2024 року по справі № 645/5892/23. Скасувати заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.02.2024 року по справі № 645/5892/23 і призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Від представника ПАТ «Харківенергозбут» Желізняк А.С., надійшла заява, в якій представник просить відмовити у задоволення заяви відповідача ОСОБА_1 у перегляді заочного рішення. В обґрунтування заяви зазначила, що договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі - договір) є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП). Окрім того, що договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг передбачає його укладення з використанням інформаційно комунікаційних систем та/або засобів електронної комунікації, та акцептування пропозиції офертанта шляхом вчинення виключно конклюдентних дій, звертає увагу на те, що ОСОБА_1 є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 з 13.10.2006 розмір частки 1/1. згідно договіру купівлі-продажу, серія та номер: р№4056, виданий: 10.10.2006. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», «Індивідуальний споживач» - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житловокомунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Тобто, власник квартири є індивідуальним споживачем комунальної послуги. Опираючись на те, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою надання послуг постачання електричної енергії вона, відповідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є індивідуальним споживачем.

Згідно ч.1 ст. 287 ЦПК України - неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Посилання відповідача на причини пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд вважає поважними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи відповідач копію рішення не отримувала, що підтверджується поштовими конвертами, які повернулися до суду з відміткою поштової установи «адресат відсутній за вказаною адресою».

Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Вирішуючи питання про наявність підстав для скасування заочного рішення, суд доходить таких висновків.

Частина 3 ст. 287 ЦПК України встановлює, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Згідно з пунктом 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12.06.2009 року заочний розгляд судом цивільної справи відповідно до ст. 224 ЦПК України допускається у тому разі, коли відповідач або всі відповідачі у справі, якщо їх було кілька, повідомлені належним чином про час і місце судового розгляду, не з`явилися в судове засідання при відсутності в ньому їх представників і від них не надійшло повідомлення про причини неявки чи зазначені ними причини визнані неповажними і проти такого розгляду справи не заперечує позивач та ним не було змінено предмета або підстави позову чи розміру позовних вимог.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Використання законодавцем в конструкції коментованої ст. 288 ЦПК України сполучника "і" дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 5 п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, суд скасовує заочне рішення, якщо визнає, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто, заочне рішення підлягає скасуванню за обов`язкової наявності двох умов разом, оскільки для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Ухвалою суду від 21.11.2023 провадження у справі № 645/5892/23 відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, а відповідачу направлено копію позову з додатками та судову повістку за адресою зазначеною в позові, а саме: АДРЕСА_1 , тобто за адресою знаходження майна.

У судові засідання призначені на 12.12.2023, 18.01.2024 відповідач не з`явилася, внаслідок чого суд дійшов висновку, що здійснив належне повідомлення учасників справи та 27.02.2024, в зв`язку з повторною неявкою належним чином повідомленого відповідача, ухвалив заочне рішення.

З матеріалів справи вбачаються, що вся поштова кореспонденція, як судові повістки так і заочне рішення, направлялись відповідачу за адресою майна, а конверти зі зворотними повідомленнями повертались на адресу суду із зазначенням підстав «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ч. 8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Верховий Суд у постанові від 13 травня 2024 року у справі №755/4829/23, дійшов висновку про правильність зробленого судом висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими відправленнями, які повернулися до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п.3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України).

Вказана позиція узгоджується висновком Верховного Суду у постанові від 10 травня 2023 року в справі № 755/17944/18.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Отже, судом вжито всіх можливих заходів з метою належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду справи.

За таких обставин, відповідач вважається такою, що повідомлена про час та місце розгляду справи.

Окрім того, відповідач не надала доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, оскільки у заяві про перегляд заочного рішення заявник повинен зазначити такі обставини та такі докази на їх підтвердження, що якби вони були відомі суду при ухваленні заочного рішення, суд прийшов би до іншого висновку та ухвалив би принципово інше рішення.

Так, стосовно посилань відповідача на те, що вона не підписувала заяву приєднання до Договору, який розміщений на сайті ПАТ «Харківенергозбут» та не проживала за вказаною адресою з червня 2022 року, суд зазначає, що договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг передбачає його укладення з використанням інформаційно комунікаційних систем та/або засобів електронної комунікації, та акцептування пропозиції офертанта шляхом вчинення виключно конклюдентних дій.

ВСУ у постановах від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, від 20 листопада 2024 у справі № 463/6799/18 неодноразово доходив висновку, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Такого документального підтвердження позивачу для здійснення перерахунку заборгованості відповідачем надано не було.

Таким чином, із заяви про перегляд заочного рішення не вбачається одночасної наявності обставин, визначених ч.1 ст.288 ЦПК України, які є підставами для скасування заочного рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Таким чином, оскільки підставами скасування заочного рішення є поважність причин неявки в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, за відсутності зазначених обставин у їх сукупності, суд доходить висновку, що заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення, що не перешкоджає відповідачу оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010).

Керуючись ст. ст. 284, 287, 288, 354, 355 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Поновити відповідачу ОСОБА_1 строк на звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 27.02.2024 по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України - в 30-ти денний строк з дня складення повного судового рішення про відмову з задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua..

Повний текс ухвали складений 21.11.2025.

Суддя О.В. Спесивцев