Справа № 450/3321/24 Провадження № 2/450/471/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2025 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кукси Д.А.

при секретарі Глинській У.Я.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький Зорян Вікторович про предмет спору : поділ спільного майна подружжя,-

стислий виклад позиції позивача та відповідача :

підстава позову (позиція позивача) : позивач звернувся з позовом до відповідача, у якому, з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив поділити майно, набуте ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за час шлюбу. Визнати за ОСОБА_4 право власності на: 1/4 частину квартири площею 46,10 кв. м. по АДРЕСА_1 ; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1025 га, кадастровий номер :01:010:0153. Визнати право власності за позивачем на житловий будинок загальною площею 247,4 кв. м. по АДРЕСА_2 .

В обґрунтування зазначає, що 23.09.1988 між сторонами було укладено шлюб. За час перебування у шлюбі подружжям було набуто спільне майно, а саме: квартира площею 46,10 кв. м. по АДРЕСА_1 (на праві спільної власності із донькою ОСОБА_7 ); земельна ділянка кадастровий номер :01:010:0153. Дана земельна ділянка із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,1025 га була придбана сторонами за договором купівлі-продажу, посвідченим у 2011 році; житловий будинок загальною площею 247,4 кв м по АДРЕСА_2 . 23.08.2012сторони уклали договір із КП «Архітектурно-планувальне бюро» Пустомитівської районної ради на виконання робіт, предметом якого є виготовлення ескізу намірів забудови присадибної земельної ділянки у с. Зимна Водна Пустомитівського району. 24.09.2012 сторонами підписано акт здачі-приймання виконаних робіт по договору на виконання ескізу намірів забудови присадибної земельної ділянки. Ескізом намірів забудови присадибної ділянки визначено план забудови та експлікацію будівництва. Згідно пояснювальної записки до ескізу намірів забудови передбачається будівництво двоповерхового з цокольним поверхом індивідуального житлового будинку. 04.06.2013 Реєстраційною службою Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області видано свідоцтво про право власності на житловий будинок. Того ж дня було проведено державну реєстрацію права власності на будинок. Право власності на вище перелічені об`єкти нерухомого майна було зареєстровано за ОСОБА_5 .

У заяві про збільшення розміру позовних вимог позивач зазначає, що вважає за необхідне збільшити розмір позовних вимог, а саме визнати право власності за позивачем на житловий будинок загальною площею 247,4 кв. м. по АДРЕСА_2 . В обґрунтування зазначає, що житловий будинок був придбаний та збудований за його особисті кошти та додав фіскальні, товарні чеки, накладні та рахунки-фактури.

На підставі наведеного просить позовні вимоги задоволити.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Партика О.В. просив позов задоволити.

Позиція відповідача: Представник відповідача у поданих письмових поясненнях зазначив, що відповідач не може погодитися з позовними вимогами в частині поділу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки це майно не належить подружжю на праві спільної сумісної власності та не підлягає поділу. Як установлено зі свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 27.11.2007, зазначене житло було приватизоване відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і належить відповідачці та доньці сторін. Позивач на момент приватизації у квартиру не вселявся, членом сім`ї наймача не був, прав на участь у приватизації не мав та участі у ній не брав. Представник відповідачки послалася на положення п. 4 ч. 1 ст. 57 СК України, згідно з якими житло, набуте одним із подружжя шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю. Оскільки приватизація спірної квартири відбулася у 2007 році, квартира є особистою приватною власністю осіб, які брали участь у приватизації. У зв`язку з наведеним відповідачка вважає вимоги позивача про поділ квартири та визнання за ним частки у праві власності - необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Водночас відповідачка визнала, що інше майно - земельна ділянка та житловий будинок - було набуте під час шлюбу за спільні кошти подружжя та є спільною сумісною власністю. Порядок поділу цих об`єктів, запропонований позивачем, відповідач не заперечує.

Також, представник відповідача подав письмові пояснення щодо заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог та зазначив, що сторони перебували у шлюбі з 23.09.1988 року по 30.09.2024 року. На час будівництва житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживали разом. Відповідач на момент будівництва працевлаштована не була та офіційного доходу не мала, але також брала участь у витратах на будівництво житлового будинку. З огляду на те, що з дня будівництва минув значний час (більше ніж 10 років), докази понесених витрат відповідача не збереглися. Окрім того, відповідачка вважає за необхідне звернути увагу, що докази витрат на будівництво, долучені до заяви про збільшення позовних вимог, надані у копіях поганої якості з яких неможливо встановити їх точний зміст.

Представник відповідача - адвокат Старик В.М. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог.

Позиція третіх осіб: Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький Зорян Вікторович у своїх поясненнях зазначає, що позов ОСОБА_4 є безпідставним та спрямований на перешкоджання належному виконанню судового рішення у зведеному виконавчому провадженні щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_5 . На думку приватного виконавця, подання такого позову є способом ухилення від виконання судового рішення, оскільки дії позивача створюють загрозу штучного відчуження або зменшення обсягу майна боржника, на яке може бути звернено стягнення. З огляду на це приватний виконавець вважає, що підстав для задоволення позову не існує.

Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький Зорян Вікторович в судове засідання не з`явився, хоча належним чино був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи ОСОБА_6 - адвокат Кулеба В.М. у своїх письмових поясненнях вважає позов ОСОБА_4 таким, що є безпідставним та поданим з метою перешкодити належному та повному виконанню остаточного судового рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 . На думку третьої сторони, дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо поділу спільного майна подружжя є очевидно недобросовісними, здійснюються з наміром унеможливити виконання рішення суду у справі №450/2359/19 та спрямовані на уникнення звернення стягнення на майно боржника, яке перебуває під арештом. ОСОБА_6 наголошує, що поділ майна у таких обставинах суперечить вимогам законодавства, правовим позиціям Верховного Суду та порушує її права як кредитора. З огляду на викладене, третя сторона заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та вважає, що у позові слід відмовити повністю.

Також представник третьої особи ОСОБА_6 - адвокат Кулеба В.М. подав письмові пояснення на заяву про збільшення позовних вимог. Зазначив, що позивач не обґрунтував поважність причин пропуску строку подання доказів. Посилання на відсутність доступу до будинку за адресою: АДРЕСА_2 - є недоведеним та вигаданим, оскільки приватний виконавець під час виходу за цією адресою встановив, що саме позивач відкрив двері, але не допустив його до житла. Долучені позивачем нові докази не підтверджують, що будівельні матеріали були придбані ним за особисті кошти чи що вони стосуються будівництва спірного будинку. Окремі чеки, зокрема на купівлю телевізора, взагалі не стосуються предмета спору. Відповідно до ст. 57 та 60 Сімейного кодексу України, презумпція спільності права власності подружжя не спростована, тому будинок і земельна ділянка є спільною сумісною власністю, а не особистою власністю позивача. Зміна позовних вимог, подання доказів із пропуском строку без поважних причин та зміна позиції відповідачки після вступу у справу третіх осіб свідчить про недобросовісність дій позивача та відповідачки. Такі дії мають своєю метою перешкодити виконанню рішення суду про стягнення з ОСОБА_5 значної суми боргу. У зв`язку з цим третя сторона вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що підлягають відхиленню.

Представник відповідача - адвокат Кулеба В.М. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

19.07.2024 ухала про залишення позовної заяви без руху; 29.08.2024 заява позивача про усунення недоліків; 02.09.2024 ухвала про відкриття провадження у справі та признання справи до розгляду; 23.10.2024 заява позивача про розгляд справи без його участі; 23.10.2024 відповідь з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; 23.10.2024 ухвала підготовчого судового засідання; 24.10.2024 заява відповідача про визнання позовних вимог; 19.11.2024 надійшли витребувані документи; 05.12.2024 заява представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; 05.12.2024 повідомлення; 10.12.2024 клопотання позивача про відкладення розгляду підготовчого судового засідання; 11.12.2024 заява адвоката Кулеба В.М. про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору; 11.12.2024 ухвала підготовчого судового засідання; 13.12.2024 клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; 23.12.2024 пояснення третьої особи; 24.12.2024 заява представника третьої особи про ознайомлення; 24.12.2024 повідомлення; 30.12.2024 письмові пояснення третьої особи; 30.12.2024 письмові пояснення відповідача; 30.12.2024 клопотання представника відповідача про залишення заяви про визнання позову без розгляду; 30.01.2025 заява позивача про збільшення розміру позовних вимог; 10.02.2025 заява позивача про розгляд підготовчого засідання без його участі; 11.02.2025 ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду; 19.03.2025 письмові пояснення відповідача; 21.03.2025 клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 21.03.2025 заява представника позивача про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді; 21.03.2025 письмові пояснення третьої особи на заяву про збільшення позовних вимог; 15.05.2025 клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 15.05.2025 клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи; 18.06.2025 клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи; 19.06.2025 клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 19.06.2025 клопотання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. про залишення позову без розгляду; 25.09.2025 заява представника третьої особи про залишення позову без розгляду; 25.09.2025 клопотання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. про залишення позову без розгляду; 25.09.2025 клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Згідно ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 23.09.1988, що стверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 від 23.09.1988.

Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та членам її сім`ї, а саме ОСОБА_7 належить на праві спільної сумісної власності квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 46.10 кв.м., відновна вартість на момент приватизацію 8,7 грн., що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 27.11.2007.

Статтями ст. 60, 63, а також ч. 1 ст.70 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З аналізу наведених правових норм слідує, що поділу між подружжям підлягає лише те майно, яке є спільно набутим.

Відповідно до п. 4 ч.1ст. 57 СК України, житло, набуте одним з подружжя за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»,є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Відповідно до статей 13 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 р. № 2482 ХII(далі Закон № 2482 ХII) приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків) державного житлового фонду на користь громадян України. До об`єктів приватизації належать, зокрема, квартири багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму.

За змістом наведених правових норм, власником приватизованого житла стає особа (особи), яка в установленому законом порядку взяла участь у його приватизації.

Законом України «Про внесення зміни до ст. 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 р. № 2913 VI, який набрав чинності 8 лютого 2011 року, вказану правову норму було доповнено ч. 5, згідно з якою об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Законом України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» від 17 травня 2012 р. № 4766 VI, який набрав чинності з 13 червня 2012 р., ч. 5ст. 61 СК України було виключено, натомість ч. 1ст. 57 СК України було доповнено п. 4, згідно з яким житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону № 2482 ХII, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Отже, з урахуванням наведених змін до СК України правовий режим приватизованого житла змінювався. При цьому лише у період часу з 8 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, визнавалося спільною сумісною власністю подружжя. В інші періоди дії Закону № 2482 ХII таке житло переходило у власність лише того з подружжя, який брав участь у приватизації.

Доказів щодо оскарження ОСОБА_4 приватизації спірної квартири матеріали справи не містять.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст.77, ч. 2 ст.78, ст.79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, надання доказів, які мають бути належними, допустимими та достовірними з метою підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі.

При цьому, відповідно до ч. 7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, спірна квартира є приватизованою відповідачкою та її донькою, а отже є особистою приватною власністю.

Позивачем свого процесуального обов`язку не виконано - не надано доказів, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та він має право на частку в спірні квартири.

Суд вважає, що обставина отримання свідоцтва про право власності на житло у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, не є безумовною підставою для визнання його об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача за про визнання за ним в порядку поділу майна подружжя права власності на 1/4 частину частину квартири площею 46,10 кв. м. по АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню.

Щодо вимог, що стосуються житлового будинку та земельної ділянки у с. Зимна Вода, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що земельна ділянка, площею 0,1025 га, кадастровий номер :01:010:0153, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 належить ОСОБА_5 відповідно до договору купівлі продажу від 14.12.2011 посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Майхер О.Л.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.06.2013 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 4398232 власником житлового будинку загальною площею 247,4 кв. м. по АДРЕСА_2 являється ОСОБА_5 .

Відповідно до копії технічного паспорту, який виготовлений 28.02.2013 Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" вбачається, що житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа, якого 247,4 кв.м., житлова площа 105,0 кв.м., допоміжна 142,4 кв.м.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Таким чином судом встановлено, що житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та земельна ділянка, площею 0,1025 га, кадастровий номер :01:010:0153, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 набута у власність відповідачем спільними зусиллями з позивачем та за час перебування сторонами у шлюбі. Тому виходячи, із презумпції належності подружжю на праві спільної сумісної власності будь-якого майна, набутого під час шлюбу, суд приходить до висновку, що житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та земельна ділянка, площею 0,1025 га, кадастровий номер :01:010:0153, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Щодо доводів позивача про те, що спірний будинок був придбаний та збудований за його особисті кошти, суд зазначає, що подані ним докази не містять відомостей, які б підтверджували, що саме позивач здійснював оплату будівельних матеріалів та що така оплата проводилася за рахунок його особистих коштів. Окрім того, позивач не надав належних і допустимих доказів того, що будівельні матеріали та інші товари, зазначені у поданих платіжних дорученнях, квитанціях та чеках, були придбані саме для будівництва спірного будинку.

Статтями 70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Таким чином, спірне нерухоме майно, набуте подружжям під час перебування у шлюбі, підлягає поділу між ними в рівних частинах. Належних і допустимих доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, позивачем не надано, що є його процесуальним обов`язком.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 30.05.2020 року у справі № 957/709/15-ц.

Суд, дослідивши заяву позивача про збільшення позовних вимог, у якій він просив визнати за ним право власності на весь житловий будинок загальною площею 247,4 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , встановив, що підстав для задоволення таких вимог у повному обсязі немає, оскільки спірний будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, набутим під час шлюбу.

З огляду на встановлені у справі обставини, дію презумпції спільності майна подружжя та відсутність належних доказів, які б спростовували цю презумпцію, суд доходить висновку про можливість часткового задоволення заявлених вимог, а саме - визнання за позивачем права власності на 1/2 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 та на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1025 га, кадастровий номер :01:010:0153, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

У решті вимог, що стосуються визнання права власності на весь житловий будинок, позову слід відмовити.

Щодо доводів третьої особи про те, що поділ спільного майна подружжя порушує її майнові інтереси та має на меті унеможливити стягнення заборгованості за договором позики за рахунок майна боржника, суд вважає за необхідне зазначити, що ухвалення цього рішення не є підставою для зняття арешту чи скасування будь-яких обмежень, накладених у межах виконавчого провадження. Рішення у цій справі спрямоване виключно на визначення правового статусу спільного майна між сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

позовні вимоги ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,- задоволити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та земельна ділянка, площею 0,1025 га, кадастровий номер :01:010:0153, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частинуземельної ділянки площею 0,1025 га, кадастровий номер :01:010:0153, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 10093,33 (десять тисяч дев`яносто три грн. 33 коп.) гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області.

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_5 .

Треті особи: ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_6 .

Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький Зорян Вікторович, 79013, м. Львів, вул. Степана Бандери, 6.

Повний текст рішення складено 20.11.2025.

СуддяД. А. Кукса