Справа № 456/1436/24
Провадження № 2/456/94/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Сімонової-Мацигін А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у спадковому майні,

встановив:

Позивач ОСОБА_4 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у спадковому майні, а саме: право власності на 1/2 частину спадкового майна, що становить 1/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачі по справі є брат і сестра. ОСОБА_6 , їхній батько, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 - мати, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 03 липня 2012 року Стрийського державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про спадщину майна ОСОБА_6 спадкоємцям ОСОБА_5 та позивачу, і відповідачу ОСОБА_2 в рівних долях по 1/3 спадкового майна - будинку, шлакобетонного сараю, шлакобетонного гаражу, водоколонки, огорожі, металевих воріт у АДРЕСА_1 .

Після смерті матері ОСОБА_5 , позивач подала до Стрийської нотаріальної контори заяву на прийняття спадщини у строк, визначений ст. 1270 ЦК України, але постановою за №1295/02-14 від 30.2016 року Стрийська державна нотаріальна контора відмовила в оформленні спадщини по смерті матері ОСОБА_5 через відсутність правовстановлюючих документів на дану частку. Сестра ОСОБА_3 заяви на прийняття спадщини по смерті батьків не подавала, а брат ОСОБА_7 , який проживає у м.Сургут Російської Федерації, подав нотаріально посвідчену приватним нотаріусом м. Трускавця Ломакіною О.Я. заяву від 14.08.2012 року про відмову від спадщини по смерті матері в користь відповідача ОСОБА_2

30.07.2013 року на підставі свідоцтва про право на спадщину, позивач зареєструвала право власності на 1/3 спадкового майна по смерті батька ОСОБА_6 - житлового будинку разом з належними до нього спорудами по АДРЕСА_1 , а мати ОСОБА_5 та брат ОСОБА_2 право власності на спадкове майно по смерті батька ОСОБА_6 не зареєстрували.

26.01.2017 року відповідач ОСОБА_2 подав до Стрийського міськрайонного суду позовну заяву про визнання права власності на спадкову частку по смерті матері ОСОБА_6 , тобто 1/3 частки спадкового майна., що становить 1/6 всього спадкового майна. 19.04.2018 року Стрийський міськрайонний суд частково задовольнив позовну заяву ОСОБА_2 визнавши за ним право власності на половину спадщини по смерті матері ОСОБА_6 , а позивачу відмовив у задоволенні зустрічного позову у визнанні права власності на 1/2 частки не успадкованого майна по смерті батька. Тому на даний час залишилася не успадкованого половина частки померлої матері ОСОБА_6 , на яку позивач має право, так як у визначений законом строк подала заяву про прийняття спадщини.

Відповідачі не скористались правом на подання відзиву.

Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст.174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило.

Процесуальні рішення, постановлені по справі.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання для розгляду справи призначено на 21.05.2025. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.04.2025 року підготовче провадження у цій справі закрито та призначено її судовий розгляд по суті у судовому засіданні.

Розгляд справи по суті відбувся 02.10.2025 без участі сторін.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Позивач в судове засідання не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позов просила задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, повторно на виклик суду не з`явився.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 8 ст.128ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст.247ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і позов слід задовольнити.

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача ОСОБА_8 , за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, та причетність до порушення таких її прав відповідачів ОСОБА_9 , Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області, встановив наступне

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Встановлено, що ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 , є рідними братом та сестрою. ОСОБА_5 , була їньою матірю.

Згідно свідоцтва про смерть від 26.07.2012, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Стрию Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 .

Згідно свідоцтва про смерть від 03.02.2009, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану міста Стрия Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.07.2012, спадкоємцем ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його дружина ОСОБА_5 , яка спадкує 1/3 частку спадкового майна, син ОСОБА_2 , який спадкує 1/3 частку спадкового майна та дочка ОСОБА_4 , яка спадкує 1/3 частку спадкового майна. Спадщина на яку в указаних частках видано свідоцтво, складається з житлового будинку разом з належними до нього господарськими спорудами по АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.07.2013, вбачається, що за ОСОБА_4 , зареєстровано 1/3 частки власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді Стрийської державної нотаріальної контори №923/01-24 від 30.05.2014, вбачається, що на заяви №1340, 1341 від 13.12.2012 про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 про видачу свідоцтв про право на спадщину ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

З рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19.04.2018, вбачається, що з ОСОБА_2 визнано право власності на частину спадкового майна, що становить 1/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч. 1ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу).

Також, при вирішенні спірних правовідносин суд враховує положення ст. 41 Конституції України, ст.ст.328, 1216, 1217, 1218 ЦК України, роз`яснення, викладені в п.20 постанови Пленум Верховного суду України від 30.05.2008 №7 « Про судову практику у справах про спадкування» та зважає на положення ст.ст.80-82 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1273 ЦК України, спадкоємець за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 2070 ЦК України. Заява про відмову від спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що сторони по справі є рідними братом та сестрою. ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 була їхньою матірю. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 липня 2012 року зареєстрованого в реєстрі за №2227, ОСОБА_5 , успадкувала 1/3 частини будинку АДРЕСА_1 після смерті чоловіка ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки в установленому законом порядку звернулась до нотаріуса з відповідною заявою, та отримала відповідне свідоцтво.

Після смерті ОСОБА_5 , відкрилася спадщина 1/3 частині будинку АДРЕСА_1 .

Спадкоємці ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 , у визначений ст. 1270 ЦК України строк, подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їм відмовлено із вищенаведених підстав.

Враховуючи, що ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 , входять у першу чергу спадкоємців за законом, мають право на спадкування частки у спадковому майні після смерті матері ОСОБА_5 , інші спадкоємці не звертались із такими заявами, відповідно до рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19.04.2018 за ОСОБА_2 , визнано право власності на 1/2 частину спадкового майна, що становить 1/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому за наведених обставин, позовні вимоги ОСОБА_4 , слід задоволити та визнати за нею право власності на 1/2 частину спадкового майна, що становить 1/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Відповідно до роз`яснень, котрі містяться у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», при пред`явленні позову та ухваленні рішення за вимогами про право спадкоємців на майно, судовий збір визначається судом, виходячи із загальної вартості майна, і витрати на його оплату покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки.

З урахуванням наведених вище роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», слід покласти на позивачка як єдину спадкоємицю першої черги за законом усього спірного майна.

Доказів понесення сторонами у справі інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, відповідні матеріали не містять.

Керуючись статтями 2, 4-5, 10, 12-13, 77-81, 89-90, 95, 133, 141, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину спадкового майна, що становить 1/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Р. Т. Шрамко