ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 1527/18659/12

провадження № 61-6901св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Пархоменка П. І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Танасогло Олександром Михайловичем, на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 24 квітня 2023 року ОСОБА_3 та постанову Одеського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року у складі колегії суддів: Кострицького В. В., Назарова М. В., Лозко Ю. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

30 листопада 2012 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13 листопада 2007 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав їй кредит у розмірі 2 000 000,00 грн строком до 17 серпня 2032 року на придбання земельної ділянки площею 0,070 га з розташованим на ній будинком площею 255,6 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а остання повинна була щомісячно здійснювати погашення кредиту ануїтетними платежами в сумі 25 103,00 грн.

13 листопада 2007 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно з яким ОСОБА_2 зобов`язався сплатити грошову суму, що вимагає кредитор, у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором. Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 12 грудня 2011 року позов АТ «Ощадбанк» задоволено. Стягнено солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 837 253,99 грн. Оскільки умови договору відповідачі не виконують, договір не було розірвано, а ухвалення рішення не є підставою для припинення нарахування відсотків та пені за кредитом, то з моменту ухвалення рішення відповідно до п. 1.6.1.1 кредитного договору станом на 26 листопада 2012 року нараховано відсотки та пеню, які позивач просить солідарно стягнути з відповідачів.

06 травня 2021 року АТ «Ощадбанк» уточнило позовні вимоги та просить стягнути на свою користь солідарно з відповідачів 4 785 173,54 грн, з них прострочені проценти за користування кредитом за період з 15 квітня 2011 року по 26 листопада 2012 року - 440 155,11 грн, пені за період з 18 квітня 2011 року по 26 листопада 2012 року - 241 109,71 грн, втрати від інфляції за кредитним договором за період з 04 січня 2014 року по 21 квітня 2021 року у розмірі 3 669 905,81 грн, 3 % річних за період з 04 січня 2014 року по 21 квітня 2021 року у розмірі 434 002,91 грн.

В обгрунтування вимог позивач вказав на те, що зобов`язання за кредитом та рішення суду відповідачі не виконують.

Короткий зміст судових рішень

10 липня 2013 року Суворовським районним судом міста Одеси ухвалено заочне рішення у справі. Позов задоволено, стягнено заборгованість в солідарному порядку у сумі 681 264,82 грн, яка складається із: прострочених процентів за користування кредитом за період з 15 квітня 2011 року по 26 листопада 2012 року - 440155,11 грн, пені за період з 18 квітня 2011 року по 26 листопада 2012 року - 241109,71 грн, судовий збір в розмірі 3 219,00 грн, внесено зміни до договору про іпотечний кредит № 2093/н.

18 січня 2021 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Заочне рішення суду скасовано.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 24 квітня 2023 року, залишеним без змінпостановою Одеського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року, позовну заяву АТ «Ощадбанк» задоволено частково.

Стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором від 13 листопада 2007 року № 2093-н в розмірі 4 103 908,72 грн, яка складається: втрат від інфляції за кредитним договором за період з 04 січня 2014 року по 21 квітня 2021 року у розмірі 3 669 905,81 грн, 3 % річних за період з 04 січня 2014 року по 21 квітня 2021 року у розмірі 434 002,91 грн.

Стягнено в рівних частинах з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Ощадбанк» судовий збір в розмірі 3 219,00 грн, тобто по 1 609,50 грн з кожного.

Судові рішення мотивовані тим, що позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а є підставою виникнення права на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Позивач використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. Після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінюється порядок, умови та строк дії кредитного договору.

Обґрунтованими є вимоги про стягнення 3 % річних та втрат від інфляції за кредитним договором відповідно до вимог статті 625 ЦК України, оскільки відповідачами протягом вказаного періоду часу не виконується зобов`язання після ухвалення рішення суду.

Доводи представника відповідача про те, що вимоги про стягнення 3 % річних та індексу інфляції не підлягають прийняттю, суд не приймає їх до уваги, оскільки такі вимоги заявлені після скасування заочного рішення, коли розгляд справи розпочато спочатку і в ході підготовчого провадження, що відповідає вимогам статті 49 ЦПК України.

Апеляційний суд також зазначив, що доводи про те, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про розгляд справи після скасування заочного рішення, участі у справі не приймала, оскільки суд не виконавши вимоги закону щодо встановлення адреси проживання/реєстрації відповідачки, помилково здійснював направлення повісток на стару адресу ( АДРЕСА_2 ), а інші повідомлення про вручення згідно матеріалів справи повернуто за відсутності марок, не є слушними та не відповідають матеріалам справи. Крім того, судова колегія враховує, що адвокат Танасогло О. М. в суді першої інстанції представляв інтереси ОСОБА_2 , що не позбавляло його можливості заявити відповідні клопотання в суді першої інстанції.

Щодо заявлених вимог про порушення підсудності розгляду справи суд апеляційної інстанції зазначив, що під час перегляду заочного рішення жодних клопотань в суді першої інстанції з цього приводу не заявлялось, а позовні вимоги були заявлені у 2012 році.

Щодо клопотання про застосування позовної давності, то в суді першої інстанції такого клопотання під час перегляду справи після скасування заочного рішення не заявлялось.

Аргументи учасників справи

12 травня 2024 року через підсистему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - Танасогло О. М. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову. При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України. За приписами частини шостої статті 185 ЦПК України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Позивач, звертаючись із первісною позовною заявою, як на підставу позову, посилався на порушення п. 4.3.1-4.3.5 договору про іпотечний кредит № 2093-н, за наслідками чого відповідач повинен сплачувати відсотки за користування та сплатити пеню враховуючи порушення п. 5.1. договору про іпотечний кредит № 2093-н. У заяві про «уточнення позовних вимог» від 06 травня 2021 року, позивач звернувся з вимогами про стягнення втрат від інфляції та 3 % річних у період з 04 січня 2014 року по 21 квітня 2021 року на підставі статті 625 ЦК України. При цьому, допустив як зміну предмету свого позову, так і одночасно зміну підстав позову.

У статті 49 ЦПК України передбачено імперативний обов`язок позивача подавати суду докази направлення заяви передбачені зазначеною статтею та доданих до неї документів іншим учасникам справи, та обов`язок суду не приймати до розгляду відповідну заяву у разі неподання доказів її направлення разом з доданими до неї документами іншим учасникам справи. Згідно із заявою від 06 травня 2021 року вбачається, що докази її направлення відповідачам не надавались. Також і матеріали справи не містять процесуальних ухвал суду першої інстанції про прийняття заяви щодо «уточнення позовних вимог» від 06 травня 2021 року. ОСОБА_1 була позбавлена права для подання відзиву, заявити клопотання, зокрема про застосування позовної давності. Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Тому уточнена заява за приписами частини шостої статті 185 ЦПК України підлягала поверненню.

Суди не врахували, що стягнення 3 % річних та втрат від інфляції, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Провадження у справі відкрито 24 грудня 2012 року, нарахування втрат від інфляції та 3 % річних за останні 3 роки які передували подачі позову повинно було здійснено за період з 24 грудня 2009 року по 24 грудня 2012 року. Апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про застосування позовної давності. Адвокат Танасогло О. М. інтереси ОСОБА_1 не представляв, тому не мав процесуальної можливості для подання цього клопотання. Крім того, позивач не надсилав відповідачці уточнену позовну заяву, строк для подання відзиву їй не надано, що позбавило можливості її звернутися з заявою про сплив позовної давності у справі в суді першої інстанції, не врахував, що якщо відповідач був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, це є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Суворовським районним судом міста Одеси згідно з відомостями довідкового бюро встановлено місце проживання (реєстрації) відповідачів: ОСОБА_2 , ( АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ). Апеляційний суд, спростовуючи доводи апелянта про неналежне повідомлення послався на матеріали справи (а. с. 44-45, 48-49, 76,131, 132, 164, 165 т. 1). Натомість згідно з матеріалами справи а. с. 44-45, 48-49 повістка ОСОБА_1 направлялась за адресою: АДРЕСА_2 замість АДРЕСА_2 . Вказано про повернення повістки про виклик з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання». Згідно з а. с. 131, 132, 164, 165 т. 1 вбачається, що повістка ОСОБА_1 направлялась за адресою, відмінною від тої, яка підтверджена довідковим бюро. Крім того, апеляційним судом надана оцінка повідомленням про вручення, в тому числі які були отримані судом до скасування заочного рішення, що не може свідчити про належне повідомлення учасника справи. Апеляційний суд не надав оцінку тому, що в подальшому (а. с. 187 т. 1) повістка направлялась за адресою: АДРЕСА_2 замість АДРЕСА_2 . За результатами зазначено повідомлення повернуто за закінченням терміну зберігання. Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 про розгляд справи повідомлялась належним чином. Зазначення у поштовому відправленні «За закінченням терміну зберігання», «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» - не є доказом належного інформування учасника справи про час і місце розгляду справи, не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду.

Апеляційний суд не звернув увагу на те, що у разі встановлення судом місця реєстрації відповідача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , справу розглянуто з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), оскільки жоден з відповідачів не зареєстрований та не проживав в Суворовському районі міста Одеси, що виключає підсудність суду, який ухвалив рішення у справі.

Суди не звернули увагу, що за вимогами про стягнення 3 % річних згідно зі статтею 625 ЦК України у 2021 році до поручителя порука припинена, оскільки строк повернення кредиту настав у 2011 році за рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 12 грудня 2011 року, тобто після значного спливу строку визначеного у договорі поруки. Умовами договору поруки сторони обумовили (п. 4.2), що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку зобов`язань за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. АТ «Ощадбанк» зверталося до суду з позовом до відповідачів і рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 12 грудня 2011 року позов АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнено солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 837 253,99 грн та порівну судові витрати в розмірі 1 820,00 грн.

У серпні 2024 року АТ «Ощадбанк» подало відзив на касаційну скаргу, у якій просить касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін.

Відзив мотивовано тим, що заяву про уточнення позовних вимог до суду, коли розгляд справи було розпочато спочатку в ході підготовчого провадження, що відповідає вимогам статті 49 ЦПК України. Про направлення згодом відповідачам копії заяви про уточнення позовних вимог свідчать відповідні матеріали справи, зокрема фіскальні чеки АТ «Укрпошти», отже було дотримано вимог статті 49 ЦПК України.

Доводи скаржника про те, що відповідач не була належним чином повідомлена про розгляд справи після скасування заочного рішення, не отримувала копії заяви про уточнення позовних вимог, участі у справі не приймала, не відповідають матеріалам справи, про що також було наголошено апеляційним судом.

Стягнення з відповідачів втрат від інфляції і 3 % річних по простроченому основному боргу є обґрунтованим, боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання за частиною першою статті 1050 ЦК України, тому застосуванню підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

Позивач позовну давність не пропустив, оскільки перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Разом з тим, у зв`язку з відсутністю заяв з боку відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про застосування позовної давності, суд прийняв законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ «Ощадбанк». ОСОБА_1 про розгляд справи повідомлялась належним чином, разом з тим адвокат Танасогло О. М. приймав участь в суді першої інстанції, тому мав процесуальну можливість заявити клопотання про застування позовної давності..

Порушення територіальної підсудності немає, позовна заява подана за місцем реєстрації ОСОБА_1 . Окрім того, під час перегляду заочного рішення жодних клопотань в суді першої інстанції з цього приводу не заявлялось.

ОСОБА_2 є поручителем за кредитним договором. Пунктом 1.1 договору поруки передбачено відповідальність поручителя перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Позиція скаржника про припинення дії поруки, спростовується у першу чергу тим, що рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 12 грудня 2011 року у справі № 2-3436/2011 задоволені позовні вимоги як до позичальника ОСОБА_1 , так і до фінансового поручителя ОСОБА_2 (рішення набрало законної сили). Тобто судом підтверджено дійсність поруки.

Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду

Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі.

В зазначеній ухвалі вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17, від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19, від 28 червня 2023 року у справі № 713/1223/22, від 29 липня 2020 року у справі № 465/3862/16-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 761/33329/15-ц, від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, від 10 квітня 2018 року у справі № 910/16945/14, від 27 квітня 2018 року у справі № 908/1394/17, від 26 жовтня 2018 року у справі № 922/4099/17, від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, від 08 лютого 2024 року у справі № 303/9999/21, від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19, від 12 січня 2023 року у справі № 591/3717/21, судові рішення ухвалено з порушенням пунктів 5, 6 частини першої, пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 про зупинення виконання судового рішення задоволено. Зупинено виконання оскаржених судових рішень до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2025 року справу призначено до розгляду.

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій оскаржуються в частині задоволених позовних вимог АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення 4 103 908,72 грн заборгованості за кредитним договором, яка складається з втрат від інфляції у розмірі 3 669 905,81 грн та 3 % річних у розмірі 434 002,91 грн за період з 04 січня 2014 року по 21 квітня 2021 року. В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються.

Позиція Верховного Суду

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, гласність і відкритість судового процесу (пункт 2 частини третьої статті 3 ЦПК України).

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (частини друга, п`ята, шоста, восьма статті 128 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції).

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року по справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14 59цс18) вказано, що «створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції».

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням, зокрема мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що:

ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 18 січня 2021 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Скасовано заочне рішення суду від 10 липня 2013 року у справі. Призначено у справі підготовче засідання. Направлено копію ухвали учасникам справи (а. с. 135, 136 т. 1);

06 травня 2021 року АТ «Ощадбанк» подало уточнену позовну заяву (а. с. 144-148 т. 1);

ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 30 листопада 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті;

згідно з довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 24 т. 1);

в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилалася на те, що вона 09 вересня 2019 року змінила місце реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 . Зазначені обставини були відомі банку (а. с. 225-228 т. 1);

у справі наявні рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , які поверталися до суду з відміткою «адресат відсутній за цією адресою» та «за терміном зберігання»;

окремі поштові відправлення суду, до скасування заочного рішення, були вручені ОСОБА_1 (а. с. 125, 131 т. 1), тобто яка знала про розгляд справи;

рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 за адресами: АДРЕСА_2 (а. с. 187-188 т. 1) та АДРЕСА_1 (а. с. 189-190, 193-194 т. 1) про судове засідання, призначене на 28 березня 2023 року, повернулися з відміткою «адресат відсутній за цією адресою»;

судове засідання, призначене на 28 березня 2023 року, було відкладене судом на 24 квітня 2023 року (а. с. 200 т. 1);

докази повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи у судовому засіданні 24 квітня 2023 року, в якому суд першої інстанції ухвалив оскаржене судове рішення, у справі відсутні;

при відхиленні доводів ОСОБА_1 про те, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи після скасування заочного рішення, апеляційний суд не звернув уваги, що докази повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи у судовому засіданні 24 квітня 2023 року, в якому суд першої інстанції ухвалив оскаржене судове рішення, у справі відсутні, тоді як пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України передбачено обов`язкову підставу для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд зробив помилковий висновок про залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_1 знала про розгляд справи судом першої інстанції, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо розгляду справи судом першої інстанції з порушенням територіальної юрисдикції, оскільки згідно з частиною другою статті 411 ЦПК Українисудове рішення, ухвалене судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), не підлягає скасуванню, якщо учасник справи, який подав касаційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Оскільки встановлено підстави для скасування постанови апеляційного суду, то суд касаційної інстанції інші підстави відкриття касаційного провадження та доводи касаційної скарги не аналізує.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду в оскарженій частині ухвалена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову апеляційного суду в оскарженій частині скасувати та передати справу в цій частині до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року в частині задоволених позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення 4 103 908,72 грн заборгованості за кредитним договором, яка складається з втрат від інфляції у розмірі 3 669 905,81 грн та 3 % річних у розмірі 434 002,91 грн за період з 04 січня 2014 року по 21 квітня 2021 року скасувати.

Справу № 1527/18659/12 в зазначеній частині передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції постанова Одеського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко