Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №936/1213/25
Провадження №2/936/297/2025
14.11.2025 селище Воловець
Воловецький районний суд Закарпатської області в складі судді Софілканич О.А., з участю секретаря судового засідання Іванової Н.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань в селищі Воловець в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Новікової Інни Станіславівни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,
В С Т А Н О В И В:
03.09.2025 до суду надійшов вищезаначений позов.
Позов мотивовано тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.09.2001 року. Під час шлюбу сторонами по справі набуто у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за відповідачем 11.09.2017. Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 28.04.2025 №936/372/25, що набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. У зв`язку з наведеним, у позивачки виникла необхідність у поділі майна, яке належить на праві спільної сумісної власності їй та відповідачу. Таким чином, ОСОБА_1 просить суд здійснити поділ майна подружжя ОСОБА_3 , згідно з яким визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , стягнути на її користь судові витрати по справі.
04.09.2025 ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.
06.10.2025 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Новікова І.С. у судове засідання не з`явилися, надавши клопотання про розгляд справи без їх участі, позов підтримують. Просили не стягувати з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву не подавав.
За умов, встановлених вище, суд вважає можливим провести розгляд справи без участі належним чином повідомленого відповідача, на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.09.2001 року. Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 28.04.2025 у справі №936/372/25. Рішення суду набрало законної сили 29.05.2025.
Під час шлюбу сторонами по справі набуто у власність нерухоме майно- житловий будинок (побудований на земельній ділянці, виділеній ОСОБА_2 рішенням Воловецької селищної ради Закарпатської області від 26.11.2002 року площею 0,07 га в урочищі "Ровінь" по АДРЕСА_1 загальною площею 162. 31 кв.м., житловою площею 88.54 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджено копією рішення Воловецької селищної ради від 26.11.2002 року, паспортом на забудову земельної ділянки, виданого Воловецькою районною державною адміністрацією 20.01.2003 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 97398941 від 15.09.2017 року.
Право власності на все вищезазначене нерухоме майно було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 11.09.2017.
Згідно з Довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 26.08.2025, оціночна вартість житлового будинку 6185092,32 грн.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Стаття 163 СК України декларує, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 70 СК України , у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Згідно з ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 Сімейного кодексу України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Поділ майна подружжя здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності - присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Сімейного кодексу України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (стаття 368 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Фактичні обставини справи на предмет їх відповідності приписам статей 60, 63, 69 Сімейного кодексу України та статей 328, 331, 368, 372 Цивільного кодексу України дають підстави для висновку про те, що житловий будинок загальною площею 162. 31 кв.м., житловою площею 88.54 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , набутий сторонами за час шлюбу, тому відноситься до спільної сумісної власності подружжя.
Враховуючи вищенаведене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України визначено, що одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в статті 141 ЦПК України: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Звертаючись до суду із позовною заявою, позивач сплатила 15 140, 00 грн судового збору, який слід стягнути з відповідача на її користь на підставі ст.141 ЦПК України.
Від відшкодування витрат на професійну правничу допомогу позивач відмовилась, у зв`язку з чим такі стягненню з відповідача не підлягають.
Керуючись статтями 141, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В:

Позов адвоката Новікової Інни Станіславівни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна- задовольнити.
Здійснити поділ спільного майна подружжя ОСОБА_3 , за яким:
визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку АДРЕСА_1 ;
визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 право власності на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання її до Закарпатського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне рішення буде складено 18 листопада 2025 року.

Суддя Софілканич О.А.