Справа № 758/3372/20
Провадження № 2/758/1407/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2025 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М., Оболонській Ю.С.,

за участю: позивача

представника позивача - адвоката Белкіна Л.М.,

представника відповідача - адвоката Посметної М.М.,

представника третьої особи-2 - адвоката

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві за правилами загального позовного провадження цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування запису про право власності, усунення перешкод в користуванні майном та відшкодування моральної шкоди, зустрічним позовом Акціонерного товариства «ПУМБ» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання прав та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

1.Описова частина

В березні 2020 р. позивач ОСОБА_1 , інтереси якого представлені адвокатом Белкіним Л.М., звернувся до суду з позовом, до АТ «ПУМБ» (відповідач-1, попередня назва - ПАТ «ПУМБ») та ОСОБА_2 (відповідач-2), в якому просить:

1) визнати недійсним договір від 31.03.2017 року, серія та номер: 4457, купівлі- продажу квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , 04070,0 14 який (договір) укладений між Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_2 , виданий 31.03.2017 року, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А.;

2) скасувати запис про право власності № 34574422, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. як державним реєстратором, згідно з яким (записом) проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за Відповідачем-2 ОСОБА_2 ;

3) витребувати з чужого незаконного володіння, а саме - з володіння фізичної особи ОСОБА_2 - об`єкт нерухомого майна - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_1 );

4) усунути перешкоди ОСОБА_3 та членам її сім`ї в користуванні та розпоряджання житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом анулювання запису про право власності № 34574422, покладання на Відповідачів обов`язку не чинити ОСОБА_3 та членам її сім`ї перешкод у доступі до вказаного житлового приміщення та забезпечення вільного доступу до нього, відновлення реєстрації місця проживання ОСОБА_3 та членів її сім`ї за адресою АДРЕСА_2 ;

5) стягнути з Відповідача -1 - Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» - моральну шкоду на користь Позивача ОСОБА_3 у розмірі 200 000 грн.

1.1.Стислий виклад позиції

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 була і залишається єдиною законною власницею квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності у позивача виникло на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Мироник О.В. від 19.07.2007 р. за реєстром 4022, та зареєстрованого в державному реєстрі правочинів за реєстровим номером № 2225671 від 19.07.2007 р. Посилання на цей договір міститься в договорі іпотеки № 5446412 від 19.07.2007 р. і на даний момент первісне право власності позивача на вказану квартиру ніким не оспорюється. Разом із тим, на підставі запису № 17840093 права на цю квартиру незаконно переоформлено з ОСОБА_1 на відповідача-1 - ПАТ «ПУМБ», що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.01.2017 р. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15.06.2017 р. у справі № 758/2524/17, яке (рішення) залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 06.12.2018 р., позов задоволено частково. Зокрема, визнано протиправним і скасовано запис про право власності № 17840093, вчинений приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М., як державним реєстратором, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ «ПУМБ». Постановою від 19.02.2020 р. у справі № 758/2524/17 рішення Подільського районного суду м. Києва від 15.06.2017 р. у частині скасування запису про право власності № 17840093 залишено без змін. Вказані судові рішення набрали законної сили. Відтак визнано, що Банк «ПУМБ» заволодів даною квартирою незаконно, а запис № 17840093 визнано незаконним та скасовано. Зазначені вище обставини не потребують повторного доведення. Однак поки тривав судовий спір, банк продав спірну квартиру ОСОБА_2 (відповідач-2) на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31.03.2017 р., серія та номер: 4457, виданий 31.03.2017 р., видавник: приватний нотаріус КМНО Чуловський В.А. Позивач вважає, що договір від 31.0.2017 р. повинен бути визнаний недійсним, оскільки продаж вчинений особою, яка не мала права його вчиняти. Крім того, у позивача є усі підстави вважати, що відповідач - 2 є недобросовісним набувачем, оскільки за всіма обставинами справи відповідач -2 знав або повинен був знати, що банк не мав права продавати спірну квартиру. Так, з інформаційної довідки відповідач -2 повинен був дізнатися, що відчуження спірної квартири на користь банку здійснена на підставі договору іпотеки, серія та номер: 4024, виданий 19.07.2007 р., отже примусово. Натомість згідно Закону України від 03.04.2014 р. № 1304-VII «Про мораторій про стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» таку квартиру примусово відчужувати було неможливо. Крім того, про те, що квартира є спірною і питання щодо неї розглядається в суді, повинен був відповідач - 2 повідомити відповідача -1. Більше того, слід зазначити, що щодо примусового вилучення квартири розслідується кримінальна справа, що доводиться ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08.02.2017 р. у справі № 758/1792/17. Також позивач вважає, що позивач вважає за необхідне звернутися з позовною вимогою про усунення перешкоди ОСОБА_3 та членами її сім`ї в користуванні та розпорядженні житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , шляхом анулювання запису про право власності № 34574422, покладання на відповідача обов`язку не чинити ОСОБА_3 та членам її сім`ї перешкод у доступі до вказаного житлового приміщення та забезпечення вільного доступу до нього, відновлення реєстрації місця проживання ОСОБА_3 та членам її сім`ї за адресою АДРЕСА_1 . Крім того, порушені права позивача, тому має право на відшкодування завданої майнової та моральної шкоди. Викидання сім`ї позивача на вулицю без її згоди та попередження призвело до сильного душевного хвилювання, докладання значних зусиль до відновлення хоча б мінімального прийнятого способу життя, втрата віри у законність та державні гарантії. На цьому фоні у позивача появилася тяжка хвороба, тому позивач оцінює завдану моральну шкоду в розмірі 200 000,0 грн.

Ухвалою від 20.03.2020 р. вищевказаний позов залишений без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків, а саме: доплатити судовий збір.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 02.01.2020 р. з призначенням розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

В липні 2021 р. представником відповідача-1 подано відзив, в якому АТ «ПУМБ» просить відмовити повністю в задоволенні позовних вимог. Мотивуючи тим, щодо безпідставності вимог про витребування майна та усунення перешкод у користуванні майном заявлених до АТ «ПУМБ».в позовній заяві позивач наголошує, що Банк продав спірну квартиру відповідачу-2 на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.20217 року. Більше того, позивач зазначає, що договір купівлі- продажу спірної квартири вчинено під час перебування цивільної справи № 758/2524/17 на розгляді в Подільському районному суді м. Києва. Таким чином, позивач визнає той факт, що йому достеменно було відомо про зміну власника квартири АДРЕСА_3 ще під час розгляду цивільної справи № 8/2524/17 і що з 31.03.2017 року власником та володільцем квартири є ОСОБА_2 - відповідач-2. Таким чином, враховуючи визначення віндикаційного та негаторного позову, АТ ПУМБ не є належним відповідачем по справі, оскільки не є: а ні власником, а ні володільцем майна, а ні користувачем квартири АДРЕСА_3 , а отже не створює та не може створювати перешкод позивачу, а витребувати в особи, яка не володіє річчю, неможливо. Щодо безпідставності вимог про стягнення моральної шкоди з АТ «ПУМБ», то враховуючи, що предметом позову є витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод в користуванні майном, де АТ «ПУМБ» не є належним відповідачем, стягнення моральної шкоди не входить в предмет доказування. Крім того, позивачем на підтвердження підстав про стягнення моральної шкоди, що визначені ст. 3 ЦК України, не надано жодного належного, достовірного та допустимого доказу, які у своїй сукупності давали змоги дійти висновку про наявність задоволення вимог в частині стягнення моральної шкоди. Щодо безпідставності вимог Позивача до Відповідача-2 ОСОБА_2 , то як на підставу своїх вимог до відповідача-2 позивач посилається на постанову Верховного Суду від 19.02.2020 року по справі № 758/2524/17. Позивачем зазначається, що по цивільній справі № 758/2524/17 Верховним Судом зроблений дуже важливий висновок, а саме, що спірна квартира, вибула власності ОСОБА_3 без її згоди, як власника. З огляду на це, на думку позивача, є всі підстави застосувати ст. 388 ЦК України. АТ «ПУМБ» наголошує, що обставини справи, які встановлені по справі № 758/2524/17 не мають юридичних наслідків при розгляді позовної заяви по справі № 758/3372/20. 19.07.2007 р. між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 5456406 (далі - Кредитний договір) за яким банк передав позичальнику 71 000 USD для придбання квартири за адресою АДРЕСА_1 , площею 29,3 кв. м. В забезпечення вказаного кредитного договору позичальником було передано в іпотеку вказану квартиру згідно договору іпотеки № 5456412 від 19.07.2007, реєстровий номер 4024, посвідчений приватним нотаріусом Мироник О.В. (далі - Іпотечний договір). У зв`язку з системними порушеннями умов Кредитного договору, допущення прострочення сплати відсотків та тіла кредиту 13.10.2014 р. на адресу ОСОБА_4 була направлена вимога про дострокове звернення всієї суму кредиту та процентів за користування кредитом вих. № КІЕ-44/354 від 10.10.2014р., якій ПАТ «ПУМБ» вимагав від іпотекодавця у 60-денний строк повернути достроково всю суму кредиту. Зазначена вимога була отримана позивачем 18.10.2014 р. Вказана вимога не була виконана, жодні переговори між сторонами не завершились врегулюванням спору, подальшого навіть часткового зменшення заборгованості за Кредитним договором не відбувалось. Керуючись положеннями Іпотечного договору, зокрема п. 4.7.1., згідно якого у разі виникнення у іпотекодержателя права звернути стягнення на Предмет іпотеки Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в порядку, передбаченому чинним законодавством України, ПАТ «ПУМБ» звернувся до приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої Алли Михайлівни, якою 06.12.2016 було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32745206, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , площею 29,3 кв. м. за ПАТ «ПУМБ». Не погоджуючись з зазначеним рішенням Позивач ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду міста Києва із позовом до приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М., третя особа АТ «ПУМБ» про визнання протиправним та скасування сазаного рішення, а також про скасування запису про право власності на Предмет іпотеки за ПАТ «ПУМБ». За результатом розгляду зазначеного позову 15.06.2017 Подільським районним судом міста Києва позов задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав, визнано протиправним та скасовано запис про право власності на Предмет іпотеки за ПАТ «ПУМБ». Після перегляду зазначеного рішення Апеляційним судом міста Києва 11.12.2017 ухвалено нове рішення, яким в позові було відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю рішення суду першої інстанції, яке після витребування у відповідача копії реєстраційної справи судом не було встановлено порушень порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 № 1127, також встановлено, що положення Іпотечного зговору, яке за своєю суттю є іпотечним застереженням є самостійною достатньою підставою для доведення реєстрації права власності за іпотекодержателем. Постановою Верховного Суду від 15.08.2018 рішення Апеляційного суду міста Києва було скасовано, а справу направлено на новий розгляд. За результатом нового розгляду 06.12.2018 Київським апеляційним судом було прийнято постанову, якою рішення Подільського районного суду міста Києва 15.06.2017 було залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 19.02.2020 р. рішення Подільського районного суду м. Києва від 15.06.2017 р. та постанова Київського апеляційного суду від 06.12.2018 р. було змінено, виключено другий абзац резолютивної частини рішення Подільського районного суду м. Києва від 15.06.2017 р. Крім того, в справі № 758/2524/17 відповідач -2 ОСОБА_2 не була ні стороною, ні третьою особою. Позивач ОСОБА_3 під час розгляду справи № 758/2524/17 знала, що 31.03.2017 р. спірна квартира є власністю відповідача -2 ОСОБА_2 , останню не було долучено до справи в якості третьої особи. Таким чином, обставини справи, що встановлені судовим рішенням цивільної справи № 758/3372/20.

В липні 2021 р. представником відповідача-1 - АТ «ПУМБ» надійшов зустрічний позов до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_2 , в якому АТ «ПУМБ» просить:

1) визнати права Банку як іпотекодержателя згідно умов кредитного договору № 5456406 від 19.07.2007 р., договору іпотеки № 5456412 від 19.07.2007 р. та внести відповідні записи в державних реєстрах щодо об`єкта нерухомого майна - однокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

2) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 5456406 від 19.07.2007 р. звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 19.07.2024 р. - однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , для задоволення вимог банку до ОСОБА_1 на загальну суму в розмірі 68 347,98 дол.США;

3) передати Банку на зберігання вказану квартиру.

Мотивуючи тим, що 19.07.2007 р. між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 5456406 (далі - Кредитний договір) за яким банк передав позичальнику 71 000 USD для придбання квартири за адресою АДРЕСА_1 , площею 29,3 кв. м. В забезпечення вказаного кредитного договору позичальником було передано в іпотеку вказану квартиру згідно договору іпотеки № 5456412 від 19.07.2007, реєстровий номер 4024, посвідчений приватним нотаріусом Мироник О.В. (далі - Іпотечний договір). Позивач належним чином виконав свої обов`язки за кредитним договором, відкривши відповідачу позичкові рахунки та надавши йому обумовлені кредитним договором грошові кошти в повному обсязі. Відповідач зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користуваннями кредитом та повернути банку кредит в повному обсязі в порядку та строки, обумовлені кредитним договором, п. 1.1, 3.4 кредитного договору. Умови нарахування та сплати процентів за користування кредитом встановлені п. 1.1, 3.4 кредитного договору. Проценти, нараховані за користуванням кредитом з дати його видачі по 18.02.2014 р. (включно), сплачені відповідачем в повному обсязі, однак після цього періоду відповідач почав порушувати умови кредитного договору щодо сплати процентів за користуванням кредитом, несвоєчасно здійснював погашення нарахованих процентів. Загальна заборгованість за кредитним договором № 5456406 від 19.07.2007 р. відповідача пере позивачем за кредитним договором станом на 15.01.2015 р. становить 68 374,98 дол. США, з яких: 62 064, 87 дол. США - заборгованість за сумую кредиту, 6 310,00 дол. США - заборгованість за несплаченими відсотками за користуванням кредитом. І Відповідно до умов укладеного між Банком та ОСОБА_1 договору іпотеки, в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Кредитним договором було передано в іпотеку позивачу наступне нерухоме майно - однокімнатна квартира розташована на 2 поверсі 9 поверхового будинку, загальною площею 29,3 кв м., житловою 16,4 кв м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна оціночна вартість предмету іпотеки (згідно п. 1.3. Договору іпотеки) становить 502 283,10 грн. Відповідно до умов п. 1.6 Іпотечного договору, за рахунок предмету іпотеки позивач має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням (щодо повернення кредиту, сплати тентів за користування кредитом, пені, штрафи та всі інші суми, передбачені кредитним г твором), а також відшкодувати в повному обсязі всі свої витрати, пов`язані із реалізацією прав, що випливають з Іпотечного договору (зокрема, але не виключно, пов`язані із зверненням стягнення на предмет іпотеки та його реалізацією, включаючи витрати на оплату винагороди ученим експертам, організацію торгів тощо). Пункти 3.3.1, 4.1 Іпотечного договору передбачають право позивача звернути стягнення в Предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця (Відповідача 3), в тому числі у випадку невиконання вимоги позивача, як Іпотекодержателя, про дострокове виконання Основного пов`язання (повернення основної суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом). Крім того, стаття 33 Закону України "Про іпотеку" також вказує на право Банка, як іпотекодержателя, звернути стягнення на Предмет іпотеки при невиконанні ОСОБА_1 забезпеченого іпотекою зобов`язання. У зв`язку з системними порушеннями умов Кредитного договору, допущення прострочення сплати відсотків та тіла кредиту 13.10.2014 р. на адресу ОСОБА_4 була направлена вимога про дострокове звернення всієї суму кредиту та процентів за користування кредитом вих. № КІЕ-44/354 від 10.10.2014 р., якій ПАТ «ПУМБ» вимагав від іпотекодавця у 60-денний строк повернути достроково всю суму кредиту. Зазначена вимога була отримана позивачем 18.10.2014 р.

В серпні 2021 р. представником позивача за первісним позовом - адвокатом Бєлкіним Л.М. подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій в якій заперечив проти доводів відповідача-1, які є аналогічними позовній заяві.

В серпні 2021 р. представником відповідача-2 за первісним позовом - адвокатом Насоновою-Осипян Т.В. подано відзив, в якому сторона відповідача - 2 просить відмовити повністю в задоволенні позовних вимог. Мотивуючи тим, твердження позивача про те, що спірна квартира вибула незаконно із її володіння не відповідає дійсності, оскільки позивачка підписуючи договір іпотеки, знала про іпотечне застереження, на підставі якого у ПАТ «ПУМБ» виникає право зареєструвати право власності на спірну квартиру за собою. Після отримання вимоги банку про дострокове повернення усієї суми кредиту та процентів, позивачка не могла не знати і не розуміти, що у разі невиконання вимоги банку, або врегулювання спору в інший спосіб, у банка на підставі іпотечного застереження виникає право зареєструвати на себе право власності на спірну квартиру. Позивачем вимога про усунення перешкод ОСОБА_3 та членами її родини у користуванні та розпорядженні спірною квартирою заявлена безпідставно та передчасно, оскільки ОСОБА_3 на момент заявлення такої вимоги не є власником спірної квартири та не порушено відповідачами.

Ухвалою від 05.08.2021 р. задоволено клопотання представника відповідача-1 - адвоката Васильчикова І.В. та представника відповідача-2 - адвоката Насонової-Осипян Т.В., зупинено провадження у даній цивільній справі № 758/3372/20 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування запису про право власності, усунення перешкод в користуванні майном та відшкодування моральної шкоди - до розгляду Київським апеляційним судом апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м.Києва у цивільній справі № 758/2524/17 за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа: Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання протиправними та скасування актів індивідуальної дії.

Ухвалою від 02.09.2022 р. поновлення провадження у справі.

Ухвалою від 16.03.2023 р. задоволено клопотання представника відповідача-1 - адвоката Васильчикова І.В. та представника відповідача-2 - адвоката Мохової Н.В., зупинено провадження у даній цивільній справі № 758/3372/20 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування запису про право власності, усунення перешкод в користуванні майном та відшкодування моральної шкоди - до розгляду Верховним Судом касаційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бєлкін Леонід Михайлович, касаційної скарги Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» та касаційної скарги ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Мохова Надія Володимирівна, на рішення Подільського районного суду міста Києва від 15 червня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 травня 2022 року у цивільній справі № 758/2524/17 за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання протиправними та скасування актів індивідуальної дії.

Ухвалою від 28.08.2023 р. поновлення провадження у справі.

Ухвалою від 13.11.2023 р. вищевказаний зустрічний позов був залишений без руху з наданням позивачу за зустрічним позовом строку для усунення недоліків, а саме: сплатити судовий збір.

Ухвалою від 23.11.2023 р. продовжено АТ «ПУМБ» процесуальний строк на усунення недоліків по зустрічній позовній заяві АТ «ПУМБ» до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання прав та зобов`язання вчинити дії.

Представником позивача за первісним позовом та представником відповідача за зустрічним позовом - адвокатом Бєлкіним Л.М. подано відзив на зустрічний позов, я якому сторона відповідача за зустрічним позовом просить відмовити в повному обсязі. Мотивуючи тим, щоб прийняти рішення про скасування існуючих результатів реєстраційної дії щодо припинення іпотеки, необхідне оскарження рішення про припинення іпотеки, яке в даному випадку (у справі № 758/3372/20) не є предметом позову. Не було предметом оскарження рішення про припинення іпотеки і у суміжній справі № 758/2524/17. В зустрічному позові банк не зазначає, коли та ким було порушено його право на іпотеку, за чиєю ініціативою було припинено іпотеку та на підставі якого рішення державного реєстратора. Банк зазначає в зустрічному позові, що ПАТ «ПУМБ» звернувся до приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М., якою 06.12.2016 р. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32745206, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , площею 29,3 кв м за ПАТ «ПУМБ». ОСОБА_3 , не подавала відповідної заяви та не ініціювала жодних дій, пов`язаних з реєстрацією майна або іпотеки, таким чином ОСОБА_3 не порушувала прав, свобод чи законних інтересів банку. Станом на 06.01.2017 р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту № 000 обліковувались такі записи: 1) запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32745206 від 06.12.2016, незаконно зареєстроване право власності на квартир Банком, який (запис) в подальшому скасований у судовому порядку у справі № 758/2524/17; 2) запис про іпотеку 17840427, перенесенні Державного реєстру іпотек (реєстраційний номер іпотеки 5334004) на підставі Рішення про державну реєстре прав та їх обтяжень (з відкриттям), індексний номер 32745206 від 06.12.2016; 3) запис про обтяження 17840112, перенесенні Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухома майна на підставі Рішення про державну реєстрацію п та їх обтяжень, індексний номер: 32745206 від 06.12.2016р.; Тобто само по собі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер .12.2016 (яке було незаконним), не призвело ні припинення іпотеки, ні до виключення запису про іпотеки з реєстру. Тож і після прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32745206, в реєстрі обліковувався запис про іпотеку Банку, отже як рішення про реєстрацію прав та обтяжень індексний номер 32745206 від 06.12.2016, таї їх його оскарження ОСОБА_3 , а також йо скасування в судовому порядку не призвело припинення права іпотеки. А ОСОБА_3 , як була так і залишається єдиним законним власником квартири, яка витребовується за первісним позовом. Разом із тим, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.12.2023, Іпотека припинена 31.03.2017 13:55:19 і підставі заяви, серія та номер: 442.1/52, виданої 31.03.2017, видавник: Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк». Відомості внесено до реєстру: 31.03.2017 19:06:24, приватний нотаріус Чуловський Володимир Анатолійович, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, індексний номер рішення: 34574077. Отже, запис про припинення іпотеки зроблений на підставі заяви Банку 31.03.2017, тобто через декілька місяців після рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 32745206 від 06.12.2016 та зовсім іншим державним реєстратором, і при цьому задовго до набрання законної сили прийнятого за позовом ОСОБА_5 рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року у справі № 758/2524/17, яке (рішення) залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року. Той факт, що реєстраційний запис про припинення іпотеки зроблений за заявою саме Банку, підтверджується також іншими документами з системи реєстру, зокрема, заявою від 31.03.2017 № 442.1/52, підписаною Керуючим відділенням № 15 публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» в м. Києві та Рішенням від 31 березня 2017 року № 34574077 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Зокрема, у заяві Банку від 31.03.2017 № 442.1/52 зазначається, що у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно: квартира, загальна площа 29,3 кв. м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , до ПАТ «ПУМБ», тому просили провести Державну реєстрацію припинення обтяження та припинення іпотеки нерухомого майна, а саме квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . Також зазначає, що у п. 1.7.1 договору купівлі-продажу квартири між банком та фізично особою ОСОБА_2 , предметом якого (договору) є однокімнатна квартира, загальною площею 29,3 кв м, житловою площею 16,4 кв м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , продавець (банк) засвідчив, що «під забороною відчуження (арештом) майно, яке є предметом іпотеки, не перебуває, реєстрація іпотеки на вищезазначене майно відсутня. Відсутність заборони відчуження вказаного майна підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна/суб`єкта, наданого приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. 31.03.2017 р., витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів, наданою приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. 31.03.2017 р., відсутність податкової застави підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про додаткові застави, наданим приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. Таким чином, сукупність наведених документів, які містяться у системі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, свідчить про те, що Іпотека була припинена 31.03.2017 р. за ініціативи та заявою банку: ПАТ «ПУМБ» і до того припинення іпотеки ОСОБА_3 не має відношення. Іпотека припинена банком за його власною ініціативою задовго до набрання законної сили прийнятого за позовом ОСОБА_5 рішення Подільського районного суду м. Києва від 15.06.2017 р. у справі № 758/2524/17, та залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 06.12.2018 р. Таким чином, ОСОБА_3 є неналежним відповідачем, оскільки не порушувала жодних прав банка як іпотекодержателя. Відсутність порушених прав позивача з боку визначеного позивачем відповідача є окремою підставою для відмови у позові. Крім того, після скасування запису про іпотеку банк уклав з ОСОБА_2 фраудаторний договір купівлі-продажу квартири 31.03.2017 р., вказавши в ньому, що майно іпотекою не обтяжено. Таким чином, щодо припинення права іпотеки та виключення з реєстру відповідного запису призвели саме дії Банку, а не ОСОБА_3 . При цьому як дії Банку в цьому випадку, так і дії ОСОБА_2 є недобросовісними, а укладений між ними договір, вчинений на шкоду правам ОСОБА_3 , є недійсним (фраудаторним). Крім того, Банк самостійно відмовився від права іпотеки, подавши відповідну заяву про припинення іпотеки, і така відмова не пов`язана із незаконним рішенням реєстратора, яке оскаржувала ОСОБА_3 в судовому порядку. Припинення іпотеки було необхідне Банку 31.03.2017 саме для наступного незаконного відчуження квартири з метою недопущення реального виконання судового рішення та повернення квартири ОСОБА_3 . При цьому не може бути в судовому порядку поновлене право Банку як іпотекодержателя, яке припинено за ініціативою Банку за заявою самого Банку, щодо дій, які були вчинені Банком з метою невиконання судового рішення, і при цьому у якості відповідача Банком неправомірно призначена фактично постраждала сторона - ОСОБА_3 . В таких обставинах Банк може судитися тільки сам із собою. Крім того, спірна іпотека припинена 31.03.2017, отже позовна давність для звернення з позовом про відновлення іпотеки істотно сплила. Про застосування строку позовної давності ОСОБА_3 робить заяву, у відповідності до статті 267 Цивільного кодексу України. Крім того, банк пропустив строк позовної давності за всіма вимагати. Позивачка за первісним позовом також звертає увагу, що згідно пункту 2.1 договору купівлі-продажу квартири між Банком та фізичною особою ОСОБА_2 , Покупець ( ОСОБА_2 ) сплатила по договору грошову суму за квартиру у день посвідчення цього договору, тобто 31 березня 2017 року. Тобто, Банк вже отримав по даному об`єкту грошове відшкодування. Ставлячи питання ще й про повернення квартири, Банк хоче отримати за вказаний об`єкт двічі, що суперечить принципу справедливості, добросовісності і розумності (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України). Отже, Позивачка за первісним позовом Відповідачка за зустрічним позовом вважає, що зустрічний позов не підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки позовні вимоги не доведені та пропущено строк позовної давності.

Ухвалою від 03.12.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представником АТ «ПУМБ» подана заява про засновування строків позовної давності, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 про відчуження спірної квартири стало відомо з Інформаційної довідки від 06.01.2017 р., тобто про порушення свого права позивачка за первісним позовом дізналась 06.01.2017 р., а з позовом звернулася у березні 2020 р. Тому, відповідач - 1 за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом вважає, що пропущений строк на звернення до суду.

Представником позивача за первісним позовом та представником відповідача за зустрічним позовом - адвокатом Бєлкіним Л.М. подано пояснення, в яких просить задовільнити первісний позов в повному обсязі та відмовити у зустрічному розові в повному обсязі, та які є аналогічні позовній заяві та відзиву на зустрічну позовну заяву.

Представником позивача за первісним позовом та представником відповідача за зустрічним позовом - адвокатом Бєлкіним Л.М. подано заперечення проти застосування строків позовної давності, в яких заперечує щодо застосування строків позовної давності. Зазначає, що судами розглядається справа № 758/2524/17, до завершення її розгляду не було підстав для подання позову про витребування майна. Тобто, на момент відкриття провадження у справі № 758/2524/17 строк давності, не пропущений. Однак недобросовісні дії банку, призвели до необхідності подавати ще один позов про витребування, який неможливо подати до завершення розгляду справи № 758/2524/17. Таким чином, тільки вже отримавши вказану постанову у справі № 758/2524/17, позивачка змогла обґрунтовано подати позовну заяву у справі № 758/3372/20.

Представником позивача за первісним позовом та представником відповідача за зустрічним позовом - адвокатом Бєлкіним Л.М. подано доповнення, в яких зазначив, що у Постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 758/2524/17, провадження № 61- 448св19, Верховного Суду зроблений висновок, що у даній справі майно, що є предметом спору, вибуло з власності позивачки без її згоди, як власника. Отже, спірне майно вибуло із власності позивачки без її згоди, тому воно може бути витребувано у володіючого не власника навіть якщо останній є добросовісним. Таким чином, встановлення добросовісності/недобросовісності відповідачки ОСОБА_2 не має значення. З іншого боку, відповідачка ОСОБА_2 є недобросовісною набувачкою, оскільки вона точно знала, що квартира знаходиться у судовому спорі. Щодо застосування строків давності до зустрічних вимог Банку, то безпосередньо у зустрічному позові позивач за зустрічним позовом (Банк) зазначає, що «Відповідно до ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і п. п. 3.5.7., 3.5.8. Кредитного договору у випадку настання зазначеної вище події (прострочення) Банк набуває право вимагати від відповідача достроково повернути виданий кредит разом із розрахованими процентами, а відповідач зобов`язаний виконати таку вимогу Банку і повернути отриманий кредит в повному обсязі разом із процентами за користування кредитом, в строк не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання відповідної вимоги». Вказана вимога вважається отриманою 20.10.2014 року. Відповідно, передбачений Кредитним договором 30-денний строк на виконання відповідачем вимог Банку достроково повернути кредит в повному об`ємі разом з нарахованими процентами та пенею за порушення строків виконання зобов`язань за Кредитними договорами закінчився 20,11.2014 р. Однак, в порушення п. 3.5.8 Кредитного договору зазначена вимога позивача не були виконані відповідачем у вказаний строк, у зв`язку з чим, починаючи з 21.11.2014 року у відповідача виникла прострочена заборгованість перед Банком за основною сумою кредиту в повному обсязі. Таким чином, перебіг позовної давності для стягнення банком заборгованості розпочався з 21.11.2014 року і давно сплив, про що відповідачка за зустрічним позовом зробила заяву у відзиві на зустрічний позов. Відповідно до документів, доданих до відзиву на зустрічний позов, скасування іпотеки відбулося 31 березня 2017 року за рішенням Державного реєстратора № 34574077 про державну реєстрацію прав та обтяжень. Таким чином, строк давності для відновлення іпотеки сплив 31.03.2020 р. про що відповідачка за зустрічним позовом зробила заяву у відзиві на зустрічний позов.

Представником відповідача-1 за первісним позовом та представником позивача за зустрічним позовом - адвокатом Посметною М.М. подано заяву, в якій просили визнати поважними причини та поновити АТ «ПУМБ» строки на звернення до суду із зустрічним позовом у даній справі № 758/3372/20. Подання 16.03.2017 р. позову ОСОБА_3 про оскарження права банку на предмет іпотеки у період з 2017 р. по 2020 р. строк перервався на строк такого розгляду в суді, адже результатом розгляду даного позову відбулося повернення сторін у первісний стан. Строк повинен відраховуватися від дати постановлення рішення Київським апеляційним судом 06.12.2018 р. коли судове рішення набрало чинності. Тому трирічний термін для подачі позову є 06.12.2021 р., а відтак банком дотриманий попри подачі позову подання зустрічного позову у липні 2021 р. Крім того, постановою КМУ 11.03.2020 р. №211 впроваджено карантин на території України. Щодо порушення строків на пред`явлення позову ОСОБА_3 , то строк на звернення з позовом у даній справі виник у ОСОБА_3 саме з дати коли особа довідалась про вибуття предмета іпотеки з її власності 06.12.2016 р., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру прав від 06.01.2017 р., яку особисто надано ОСОБА_3 до позову. Тобто строк на подання позову ОСОБА_3 сплив 06.12.2019 р. від дати вибуття іпотечного майна з її власності 06.12.2016 р.

Представником позивача за первісним позовом та представником відповідача за зустрічним позовом - адвокатом Бєлкіним Л.М. подано заперечення на заяву про визнання поважними причини та поновити АТ «ПУМБ» строки на звернення до суду Мотивуючи тим, що подання позову ОСОБА_3 в 2017 р. про скасування реєстрації не перериває строк позовної давності для вимог банку. Зважаючи на те, що всі реєстраційні дії із предметом іпотеки відбувалися виключно за ініціативою та виходячи із волі самого Банку, то права банку як іпотекодержателя не порушені взагалі, а тому неможливо визначити дату порушення права банку як Іпотекодержателя, оскільки порушення не існувало.

Представником позивача за первісним позовом та представником відповідача за зустрічним позовом - адвокатом Бєлкіним Л.М. подано пояснення, які є аналогічні попереднім поясненням та заяві.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та представником відповідача за зустрічним позовом - адвокатом Бєлкіним Л.М. просив первісний позов задовільнити в повному обсязі, в зустрічному позову відмови в повному обсязі. Додав, що банк як позивач за зустрічним істотно пропустив строк позовної давності за всіма вимогами. Квартиру банк вилучив 06.01.2017 р. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, праву на яку має позивач. Крім того запис про припинення іпотеки зроблений на підставі заяви банку 31.03.2017 р., тобто через декілька місяців після рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 32745206 від 06.12.2016 р. та зовсім іншим державним реєстратором, і при цьому задовго до набрання законної сили прийнятого за позовом ОСОБА_5 рішення Подільського районного суду м. Києва від 15.06.2017 р. у справі №758/2524/17, яке (рішення) залишене без змін постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 06.12.2018 р. Відсутність порушення прав позивача з боку визначеного позивачем відповідача є окремою підставою для відмови у позові. Банк заволодів квартирою незаконно.

В судовому засіданні представник відповідача-1 за первісним позовом та представник позивача за зустрічним позовом - адвокатом Посметною М.М. просила відмовити в первісному позові, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач-2 будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомила, заяв по суті справи та з процесуальних питань не подавала.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

2.Мотивувальна частина

2.1.Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 77837363 від 06.01.2017 р., квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить ПАТ «ПУМБ», , на праві власності. Підстава виникнення права власності: договір іпотеки, серія та номер: 4024, виданий 19.07.2007 р., видавник приватний нотаріус КМНО Мироник О.В.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 15.06.2017 р. (справа № 758/2524/17) визнано протиправним і скасовано Рішення від 06.12.2016 року Приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни як державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32745206, згідно з яким (рішенням) проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк». Визнано протиправним і скасовано запис про право власності № 17840093, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною як державним реєстратором, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк».

Постановою Київського апеляційного суду від 06.12.2018 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» залишено без задоволення. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року залишити без змін

Постановою Верховного Суду від 19.02.2020 р. касаційну скаргу акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» задоволено частково. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення та постанови в редакції цієї постанови. Виключити абзац другий резолютивної частини рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 25.05.2022 р. апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Подільського районного суду міста Києва від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Постановою Верховного Суду від 09.08.2023 р. касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» залишено без задоволення. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року (у не зміненій за результатами касаційного перегляду справи 19 лютого 2020 року частині) та постанову Київського апеляційного суду від 25 травня 2022 року залишити без змін. Поновити дію рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року та постанови Київського апеляційного суду від 25 травня 2022 року.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 120220430 від 11.04.2018 р., квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 , на праві власності. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: 4457, виданий 31.03.2017 р., видавник приватний нотаріус КМНО Чуловський В.А.

19.07.2007 р. між ОСОБА_6 . ТА ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , загальна площа 29,30 кв м, складається з однієї житлової кімнати 16,40 кв м, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Мироник О.В., реєстровий № 4022.

Як вбачається із копії свідоцтва про шлюб, 18.11.2011 р. ОСОБА_7 та ОСОБА_4 уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції в м. Києві, серія НОМЕР_2 , виданий 18.11.2011 р., актовий запис 1917, де в графі прізвище після реєстрації шлюбу дружини зазначено « ОСОБА_8 ».

19.07.2007 р. між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 5456406 за яким банк передав позичальнику 71 000 USD для придбання квартири за адресою АДРЕСА_1 , площею 29,3 кв. м.

В забезпечення вказаного кредитного договору позичальником було передано в іпотеку вказану квартиру згідно договору іпотеки № 5456412 від 19.07.2007, реєстровий номер 4024, посвідчений приватним нотаріусом Мироник О.В.

Позивач належним чином виконав свої обов`язки за кредитним договором, відкривши відповідачу позичкові рахунки та надавши йому обумовлені кредитним договором грошові кошти в повному обсязі. Відповідач зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користуваннями кредитом та повернути банку кредит в повному обсязі в порядку та строки, обумовлені кредитним договором, п. 1.1, 3.4 кредитного договору.

Умови нарахування та сплати процентів за користування кредитом встановлені п. 1.1, 3.4 кредитного договору. Проценти, нараховані за користуванням кредитом з дати його видачі по 18.02.2014 р. (включно), сплачені відповідачем в повному обсязі, однак після цього періоду відповідач почав порушувати умови кредитного договору щодо сплати процентів за користуванням кредитом, несвоєчасно здійснював погашення нарахованих процентів.

Таким чином, загальна заборгованість за кредитним договором № 5456406 від 19.07.2007 р. ОСОБА_4 перед банком за кредитним договором станом на 15.01.2015 р. становить 68 374,98 дол. США, з яких: 62 064, 87 дол. США - заборгованість за сумую кредиту, 6 310,00 дол. США - заборгованість за несплаченими відсотками за користуванням кредитом.

Відповідно до умов укладеного між Банком та ОСОБА_1 договору іпотеки, в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Кредитним договором було передано в іпотеку позивачу наступне нерухоме майно - однокімнатна квартира розташована на 2 поверсі 9 поверхового будинку, загальною площею 29,3 кв м., житловою 16,4 кв м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна оціночна вартість предмету іпотеки (згідно п. 1.3. Договору іпотеки) становить 502 283,10 грн.

Відповідно до умов п. 1.6 Іпотечного договору, за рахунок предмету іпотеки позивач має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням (щодо повернення кредиту, сплати тентів за користування кредитом, пені, штрафи та всі інші суми, передбачені кредитним г твором), а також відшкодувати в повному обсязі всі свої витрати, пов`язані із реалізацією прав, що випливають з Іпотечного договору (зокрема, але не виключно, пов`язані із зверненням стягнення на предмет іпотеки та його реалізацією, включаючи витрати на оплату винагороди ученим експертам, організацію торгів тощо).

Пункти 3.3.1, 4.1 Іпотечного договору передбачають право позивача звернути стягнення в Предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця, в тому числі у випадку невиконання вимоги банка, як Іпотекодержателя, про дострокове виконання основного пов`язання (повернення основної суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом).

Крім того, стаття 33 Закону України "Про іпотеку" також вказує на право Банка, як іпотекодержателя, звернути стягнення на Предмет іпотеки при невиконанні ОСОБА_1 забезпеченого іпотекою зобов`язання.

У зв`язку з системними порушеннями умов Кредитного договору, допущення прострочення сплати відсотків та тіла кредиту 13.10.2014 р. на адресу ОСОБА_4 була направлена вимога про дострокове звернення всієї суму кредиту та процентів за користування кредитом вих. № КІЕ-44/354 від 10.10.2014 р., якій ПАТ «ПУМБ» вимагав від іпотекодавця у 60-денний строк повернути достроково всю суму кредиту.

Як вбачається, зазначена вимога була отримана позивачем 18.10.2014 р.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 357332986 від 06.12.2023 р., квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 , на праві власності. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: 4457, виданий 31.03.2017 р., видавник приватний нотаріус КМНО Чуловський В.А.

Як вбачається з рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31.03.2017 р. № 34574077, проведено державну реєстрацію припинення іншого речового права, іпотека на квартиру з реєстраційним номером 00, що розташований АДРЕСА_1 , за суб`єктом ПАТ «ПУМБ», податковий номер 14282829, за заявою про державну реєстрацію та їх обтяжень, прийняту 31.03.2017 р. за реєстраційним номером 21673047, яку подав ПАТ «ПУМБ».

31.03.2017 р. між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , загальна площа 29,30 кв м, складається з однієї житлової кімнати 16,40 кв м, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А., реєстровий № 4457. Ринкова вартість майна згідно звіту про оцінку майна від 30.03.2017 р. становить 759 360,0 грн.

2.2. Мотиви, з яких виходить суд при ухвалені рішення та застосовані норми права

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

В даному випадку застосуванню підлягають норми цивільного законодавства, які регламентують виникнення цивільних прав і обов`язків на підставі саме договорів та інших правочинів.

Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Будучи пов`язаними взаємними правами та обов`язками (зобов`язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов`язання або змінювати його умови. Договір, який є чинним (дійсним), має обов`язкову силу не лише для сторін. Ним повинні керуватися й органи, які вирішують спори між сторонами цього договору, захищаючи їхні права та інтереси.

Як вбачається з рішення Подільського районного суду міста Києва від 15.06.2017 р. (справа № 758/2524/17), яким визнано протиправним і скасовано запис про право власності № 17840093, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною як державним реєстратором, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», таким чином Банк «ПУМБ» заволодів даною квартирою незаконно, а запис № 17840093 визнано незаконним та скасовано. Зазначені вище обставини не потребують повторного доведення, крім того рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. З ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

3. Щодо вимоги про визнання недійсним договір купівлі- продажу від 31.03.2017 року

Як вбачається з матеріалів справи, банк продав спірну квартиру ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31.03.2017 р., серія та номер: 4457, виданий 31.03.2017 р., видавник: приватний нотаріус КМНО Чуловський В.А.

З урахуванням правової позиції, викладеної у постанові ВСУ від 25.06.2014р. №6-67цс14, належним способом захисту права власності позивача буде визнання за ним права власності на майно на підставі стаття 392 ЦК України.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В такому випадку встановлені ст. 388 ЦК обмеження щодо добросовісного набувача не застосовуються, оскільки такі обмеження стосуються лише витребування майна від особи, яка набула спірне майно у фактичне володіння.

Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Визнаючи недійсним договір про відчуження нерухомості, суд може захистити право власності позивача шляхом прийняття одного із наступних рішень, які в подальшому будуть підставою для державної реєстрації права власності за позивачем: про застосування двосторонньої реституції (ст. 216 ЦК); про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 388 ЦК); про визнання права власності (ст. 392 ЦК).

Крім того, у позивача є усі підстави вважати, що відповідач - 2 ОСОБА_2 є недобросовісним набувачем, оскільки за всіма обставинами справи відповідач -2 ОСОБА_2 було відомо, що банк не мав права продавати спірну квартиру.

З інформаційної довідки ОСОБА_2 повинна була дізнатися, що відчуження спірної квартири на користь банку здійснена на підставі договору іпотеки, серія та номер: 4024, виданий 19.07.2007 р., отже примусово.

Натомість згідно Закону України від 03.04.2014 р. № 1304-VII «Про мораторій про стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» таку квартиру примусово відчужувати було неможливо.

Крім того, про те, що квартира є спірною і питання щодо неї розглядається в суді, повинен був ОСОБА_2 повідомити АТ «ПУМБ».

Як вбачається з матеріалів справи, щодо примусового вилучення квартири розслідується кримінальна справа, що доводиться ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08.02.2017 р. у справі № 758/1792/17, за якою зобов`язано слідчого Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_9 від 23.01.2017 року.

Таким чином, договір від 31.0.2017 р. повинен бути визнаний недійсним, оскільки продаж вчинений особою, яка не мала права його вчиняти.

За змістом п. 10 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою не тільки для здійснення державної реєстрації права власності на майно за власником, але також і для скасування попередньої реєстрації.

Крім того, на момент прийняття постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» була чинна ч. 2 ст. 27 Закону України від 01.07.2004р. № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», яка передбачала, що державна реєстрація речових прав скасовується в разі припинення дії договору, укладення іншого договору або винесення судом відповідного рішення, про що вносяться дані до Державного реєстру прав.

З 01.01.2013 р. набрала чинності нова редакція вказаного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою по іншому врегульовано підстави скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі судових рішень.

4. Шодо вимоги про скасування запису про право власності № 34574422, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає лише три види судових рішень, які можуть бути підставою для внесення запису про скасування державної реєстрації прав: 1) про скасування рішення про державну реєстрацію прав; 2) про скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) про скасування записів про проведену державну реєстрацію прав.

Якщо майно не було відчужене набувачем за недійсним договором та позивач просив застосувати реституцію на підставі ст.ст. 216, 216 ЦК України, вимогу про скасування запису про реєстрацію права власності за відповідачем можна визнати обґрунтованою, оскільки визнання судом недійсним, наприклад, договору купівлі-продажу фактично є скасуванням документу, на підставі якого проведено державну реєстрацію права, у розумінні ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Водночас і у цьому випадку рішення суду про визнання договору недійсним є достатньою підставою для внесення запису про скасування державної реєстрації прав, а тому практичне значення для окремого зазначення про це у резолютивній частині рішення суду відсутнє.

Якщо ж майно було відчужене набувачем за недійсним договором, з урахуванням чого суд для відновлення права власності позивача застосовує або віндикацію (ст. 388 ЦК України) або визнання за позивачем права власності (ст. 392 ЦК України), доцільність задоволення вимог про скасування попередньої державної реєстрації.

Відповідно до п. 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. №1141 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2018р. №484) у Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав.

Отже, у випадку кількаразового відчуження об`єкту нерухомості скасування запису про реєстрацію права власності за останнім набувачем призведе лише до автоматичного поновлення запису про реєстрацію права власності за передостаннім набувачем.

Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації, при скасуванні запису про реєстрацію права власності за останнім набувачем передостанній набувач формально стане власником такого майна навіть не будучи учасником відповідного судового спору.

Крім того, у останнього набувача залишається дійсний та не скасований правовстановлюючий документ на таке майно, оскільки за змістом п. 10 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Підставою для відновлення права власності позивача шляхом внесення запису про реєстрацію за ним права власності у такому випадку буде рішення суду про витребування майна на його користь на підставі ст. 388 ЦК України або про визнання за ним права власності на підставі ст. 392 ЦК України, при чому дата такого рішення суду, як правовстановлюючого документу, завжди буде більш пізньою у порівнянні з датою правовстановлюючого документу останнього неправомірного набувача.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 19.10.2016 року, далі - Закон від 19.10.2016) державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться у строк, що не перевищує п`яти робочих днів.

Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав (ч. 1 ст. 27 Закону від 19.10.2016). Відповідно до ч. 9 ст. 18 Закону від 19.10.2016 датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав.

Таким чином, датою державної реєстрації права власності відповідно є 01 листопада 2016 року (дата реєстрації заяви в базі даних заяв), а датою прийняття рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав є 03 листопада 2016 року, яке прийняте державним реєстратором в межах строку, що не перевищує п`яти робочих днів, що цілком відповідає вимогам Закону від 19.10.2016.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІУ від 01 липня 2004 року (далі - Закон).

Відповідно до абзацу 4 частини 5 статті 3 Закону державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом абз. 1 п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», заявник: власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - а у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав... державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Тобто, наслідком визнання недійсним договору від 31.03.2017 року буде скасування запису про право власності № 34574422, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. як державним реєстратором, згідно з яким (записом) проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 .

Таким чином вимога про скасування запису про право власності № 34574422, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. як державним реєстратором, згідно з яким (записом) проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

5. Щодо вимоги про витребування з чужого незаконного володіння об`єкт нерухомого майна - квартиру

Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України надає власнику право вимагати повернення свого майна від особи, яка незаконно ним володіє.

Закон не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб

Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2024 року у справі № 570/1706/21

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Якщо майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним.

Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 вересня 2023 року у справі № 201/1051/22.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Факт незаконного відчуження та допущення продажу майна не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача

Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року по справі № 725/1824/20

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар. Факт незаконного відчуження та допущення продажу майна не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача.

Як вбачається з матеріалів справи, щодо припинення права іпотеки та виключення з реєстру відповідного запису призвели саме дії Банку, а не ОСОБА_3 . При цьому як дії Банку в цьому випадку, так і дії ОСОБА_2 є недобросовісними, а укладений між ними договір, вчинений на шкоду правам ОСОБА_3 , є недійсним (фраудаторним). Крім того, Банк самостійно відмовився від права іпотеки, подавши відповідну заяву про припинення іпотеки, і така відмова не пов`язана із незаконним рішенням реєстратора, яке оскаржувала ОСОБА_3 в судовому порядку. Припинення іпотеки було необхідне Банку 31.03.2017 саме для наступного незаконного відчуження квартири з метою недопущення реального виконання судового рішення та повернення квартири ОСОБА_3 .

Таким чином, вимога про витребування з чужого незаконного володіння, а саме - з володіння фізичної особи ОСОБА_2 - об`єкт нерухомого майна - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_1 ) також підлягає задоволенню, оскільки власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

6. Щодо вимоги про усунення перешкоди ОСОБА_3 та членам її сім`ї в користуванні та розпоряджання житловим приміщенням

Відповідно статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із статтею 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як зазначалось вище, право власності на річ є абсолютним і слідує за річчю, зберігаючись навіть у випадку незаконного вибуття з володіння власника та в період перебування в незаконному володінні іншої особи.

При цьому, як вказано у Постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року по справі № 760/23291/14-ц, провадження № 61-183св 172, та від 22 серпня 2018 року по справі №741/605/17, провадження № 61-15907св183, «правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка тощо)».

Крім того, у Постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 758/2524/17, провадження №61-448св19, Верховного Суду зроблений дуже важливий висновок, що у даній справі майно, що є предметом спору, вибуло з власності Позивача без її згоди, як власника.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.

Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Приписами статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.

П. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Таким чином, вимога про усунення перешкод ОСОБА_3 та членами її родини у користуванні та розпорядженні спірною квартирою, то слід відмовити, оскільки вимога заявлена безпідставно та передчасно.

Таким чином, правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

7.Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 200 000,0 грн.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини; завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У постанові КЦС Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 263/16183/18 суд зазначив, що при визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди судова колегія приймає до уваги розмір завданої моральної шкоди та її тривалість. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 372/2085/16-ц (провадження № 61-18385св19) зазначено, що: «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди».

Тому оцінюючи доводи, якими позивач обґрунтував стягнення моральної шкоди, суд враховуючи ступінь понесених моральних страждань та переживань, неможливості продовження активного життя, погіршення та позбавлення можливості реалізації своїх звичок та бажань, заявлений розмір моральної шкоди не підлягає задоволенню, тому в цій частині слід відмовити.

8.Щодо вимог за зустрічним позовом суд дійшов такого висновку

Як вбачається АТ «ПУМБ» звернувся із зустрічними вимогами, то слід зазначити, що сукупність наведених документів, які містяться у системі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, свідчить про те, що Іпотека була припинена 31.03.2017 р. за ініціативи та заявою банку: ПАТ «ПУМБ» і до того припинення іпотеки ОСОБА_3 не має відношення. Іпотека припинена банком за його власною ініціативою задовго до набрання законної сили прийнятого за позовом ОСОБА_5 рішення Подільського районного суду м. Києва від 15.06.2017 р. у справі № 758/2524/17, та залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 06.12.2018 р. Таким чином, ОСОБА_3 є неналежним відповідачем, оскільки не порушувала жодних прав банка як іпотекодержателя. Відсутність порушених прав позивача з боку визначеного позивачем відповідача є окремою підставою для відмови у позові.

Згідно пункту 2.1 договору купівлі-продажу квартири між Банком та фізичною особою ОСОБА_2 , Покупець ( ОСОБА_2 ) сплатила по договору грошову суму за квартиру у день посвідчення цього договору, тобто 31 березня 2017 року.

Крім того, щоб прийняти рішення про скасування існуючих результатів реєстраційної дії щодо припинення іпотеки, необхідне оскарження рішення про припинення іпотеки, яке в даному випадку (у справі № 758/3372/20) не є предметом позову.

Як вбачається, ОСОБА_3 , не подавала відповідної заяви та не ініціювала жодних дій, пов`язаних з реєстрацією майна або іпотеки, таким чином ОСОБА_3 не порушувала прав, свобод чи законних інтересів банку.

Станом на 06.01.2017 р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту № 000 обліковувались такі записи: 1) запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32745206 від 06.12.2016, незаконно зареєстроване право власності на квартир Банком, який (запис) в подальшому скасований у судовому порядку у справі № 758/2524/17; 2) запис про іпотеку 17840427, перенесенні Державного реєстру іпотек (реєстраційний номер іпотеки 5334004) на підставі Рішення про державну реєстре прав та їх обтяжень (з відкриттям), індексний номер 32745206 від 06.12.2016; 3) запис про обтяження 17840112, перенесенні Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухома майна на підставі Рішення про державну реєстрацію п та їх обтяжень, індексний номер: 32745206 від 06.12.2016р.; Тобто само по собі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер .12.2016 (яке було незаконним), не призвело ні припинення іпотеки, ні до виключення запису про іпотеки з реєстру.

Таким чином, після прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32745206, в реєстрі обліковувався запис про іпотеку Банку, отже як рішення про реєстрацію прав та обтяжень індексний номер 32745206 від 06.12.2016, та їх його оскарження ОСОБА_3 , а також йо скасування в судовому порядку не призвело припинення права іпотеки.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.12.2023, Іпотека припинена 31.03.2017 13:55:19 і підставі заяви, серія та номер: 442.1/52, виданої 31.03.2017, видавник: Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк». Відомості внесено до реєстру: 31.03.2017 19:06:24, приватний нотаріус Чуловський Володимир Анатолійович, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, індексний номер рішення: 34574077. Отже, запис про припинення іпотеки зроблений на підставі заяви Банку 31.03.2017, тобто через декілька місяців після рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 32745206 від 06.12.2016 та зовсім іншим державним реєстратором, і при цьому задовго до набрання законної сили прийнятого за позовом ОСОБА_5 рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року у справі № 758/2524/17, яке (рішення) залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року.

Той факт, що реєстраційний запис про припинення іпотеки зроблений за заявою саме Банку, підтверджується також іншими документами з системи реєстру, зокрема, заявою від 31.03.2017 № 442.1/52, підписаною Керуючим відділенням № 15 публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» в м. Києві та Рішенням від 31 березня 2017 року № 34574077 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Як вбачається із заяви Банку від 31.03.2017 № 442.1/52, в якій зазначається, що у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно: квартира, загальна площа 29,3 кв. м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , до ПАТ «ПУМБ», тому просили провести Державну реєстрацію припинення обтяження та припинення іпотеки нерухомого майна, а саме квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . Також зазначає, що у п. 1.7.1 договору купівлі-продажу квартири між банком та фізично особою ОСОБА_2 , предметом якого (договору) є однокімнатна квартира, загальною площею 29,3 кв м, житловою площею 16,4 кв м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , продавець (банк) засвідчив, що «під забороною відчуження (арештом) майно, яке є предметом іпотеки, не перебуває, реєстрація іпотеки на вищезазначене майно відсутня.

Крім того, відсутність заборони відчуження вказаного майна підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна/суб`єкта, наданого приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. 31.03.2017 р., витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів, наданою приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. 31.03.2017 р., відсутність податкової застави підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про додаткові застави, наданим приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. Таким чином, сукупність наведених документів, які містяться у системі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, свідчить про те, що Іпотека була припинена 31.03.2017 р. за ініціативи та заявою банку: ПАТ «ПУМБ» і до того припинення іпотеки ОСОБА_3 не має відношення. Іпотека припинена банком за його власною ініціативою задовго до набрання законної сили прийнятого за позовом ОСОБА_5 рішення Подільського районного суду м. Києва від 15.06.2017 р. у справі № 758/2524/17, та залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 06.12.2018 р.

Таким чином, позовні вимоги за зустрічним позовом, не підлягають задоволенню, ОСОБА_3 є неналежним відповідачем, оскільки не порушувала жодних прав банка як іпотекодержателя. Відсутність порушених прав позивача з боку визначеного позивачем відповідача є окремою підставою для відмови у позові, оскільки ОСОБА_3 є неналежним відповідачем, оскільки не порушувала жодних прав банка як іпотекодержателя. Відсутність порушених прав позивача з боку визначеного позивачем відповідача є окремою підставою для відмови у позові.

9. Щодо застосування загального строку позовної давності суд дійшов такого висновку

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України).

Основи застосування позовної давності передбачені главою 19 ЦК України. Позовна давність нормами ЦК України поділена на загальну та спеціальну.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства».

Як вбачається, спірна іпотека припинена 31.03.2017, отже позовна давність для звернення з позовом про відновлення іпотеки істотно сплила.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині за зустрічним позовом, також не підлягають задоволенню.

10.Висновки суду

Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе за договором зобов`язання, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у заявленому розмірі є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, позовні вимоги за зустрічним позовом, не підлягають задоволенню.

11. Судовий збір

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, сума судового збору за 3 немайнові вимоги - 2 522,0 грн, за вимогу майнового характеру - 10 509,83 грн., за вимогу щодо стягнення моральної шкоди - 3 000,0 грн, а всього у розмірі 16 031,0 грн. Таким чином, стягненню судового збору на користь позивача підлягають ті вимоги, які знайшли підтвердження в судовому розгляді, а саме: за дві вимоги немайнового характеру у розмірі 1 681,6 грн (840,8х2) та вимога майнового характеру у розмірі 10 509,83 грн, а всього у розмірі 12 191,63 грн., тобто по 6 095,80 грн. (шість тисяч дев`яносто п`ять грн. 80 коп.) з кожного відповідача.

На підставі викладеного, ст.15, 16, 321 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-82, 258-259, 263, 264-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування запису про право власності, усунення перешкод в користуванні майном та відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Визнати недійсним договір від 31.03.2017 року, серія та номер: 4457, купівлі- продажу квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , 04070,0 14 який (договір) укладений між Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_2 , виданий 31.03.2017 року, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А..

Скасувати запис про право власності № 34574422, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. як державним реєстратором, згідно з яким (записом) проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за Відповідачем-2 ОСОБА_2 .

Витребувати з чужого незаконного володіння, а саме - з володіння фізичної особи ОСОБА_2 - об`єкт нерухомого майна - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_1 ).

В іншій частині позовних відмовити.

В зустрічному позові Акціонерного товариства «ПУМБ» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання прав та зобов`язання вчинити дії - відмовити в повному обсязі.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі по 6 095,80 грн. (шість тисяч дев`яносто п`ять грн. 80 коп.) з кожного відповідача.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін у справі:

позивач (за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач-1 (за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом) - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (юридична адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, );

відповідач-2 (за первісним позовом та третя особа за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Суддя Н. М. Ларіонова