_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/947/553/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2025 року

Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В. при секретарі Кондратенко Ю.Д., присяжних Ганзенко С.А., Дуднік Є.В., розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою, -

В С Т А Н О В И В :

До суду 7.10.2025 надійшла заява ОСОБА_2 у якій він просив суд оголосити його батька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 померлим. Встановлення цього факту необхідно йому для вступу у спадщину.

У судовому засідання представник заявника заяву підтримала.

Іншій учасники справи у засідання не прибули.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком заявника, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 .

Заявником суду надано копію свідоцтва на право власності на житло від 28.05.1993р., згідно якого квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві часткової власності.

Суду надано копію рішення Волноваського міського районного суду Донецької області від 21.03.2003 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Софіївка Софіївського району, Дніпропетровської області було визнано безвісно відсутнім з 01.06.1999 року.

Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи.

Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина.

Тобто особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція).

При розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності.

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18 (провадження № 61-11048св19).

Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц, від 07 липня 2021 року у справі № 390/1443/19-ц.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд вважає, що заявником та його представником не надано належних та допустимих доказів для встановлення обставин, на підставі яких можливо б було зробити вірогідне припущення про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки у заяві до суду лише констатовано факт відсутності у заявника з батьком ОСОБА_3 , будь-якого зв`язку, відсутність відомостей про місце його перебування, але жодним чином не доведено можливі припущення про його смерть.

Суду не надано відомостей від органу, за останнім відомим місцем проживання ОСОБА_3 , якому за Законом надано право вести розшук осіб.

Відсутність у заявника відомостей про місце перебування батька протягом більше 26 років у місці його постійного проживання, реєстрації, саме по собі не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою.

Вказуючи на вірогідність смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як на підставу для оголошення його померлим, заявник не підтверджує свої доводи жодними належними доказами щодо вирішення питання про з`ясування можливих причин його зникнення.

Також, з вказаного рішення Волноваського міського районного суду Донецької області від 21.03.2003 року, вбачається, що ОСОБА_3 на початку червня 1999 року поїхав до смт. Софіївка, Софіївського району, Дніпропетровської області за місцем проживання своїх батьків і з того моменту заявниця його не бачила, він на зв`язок не виходить та про місце знаходження не повідомляє.

При цьому, у суду відсутня інформація, що ОСОБА_3 знаходився на території, на якій велися або ведуться бойові дії, також відсутні відомості, що відносно останнього було оголошено розшук.

Обов`язок доказування обставин, що підтверджують відсутність відомостей про місце перебування особи, яку заявник просив оголосити померлою у місці її постійного проживання, покладається чинним законодавством України саме на заявника.

Заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або наявність обставин, які доводили б, що ця особа пропала безвісти за обставин, що загрожували йому смертю або дають підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, тому підстави для задоволення заяви відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4-13,76-89,258-273,315-319 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання Одеському Апеляційному суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його підписання. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Я. В. Бескровний

Присяжні Ганзенко С.А.

Дуднік Є.В.