Справа № 390/1645/25
Провадження № 2/390/845/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2025 р.Кропивницький районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Бойко І.А.,

при секретарі Стенякіній Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницький цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.11.2024 ТОВ «Бізнес Позика» та відповідач уклали кредитний договір № 513572-КС-002, згідно якого відповідач на умовах платності, строковості та зворотності отримала кредит на суму 75000 грн. Повернення кредиту відповідачка здійснювала з порушенням, через що виникла заборгованість з повернення тіла кредиту 25120 грн, прострочених процентів 22801,48 грн, а також комісії 10880 грн та штраф 18434, 80 грн, тому позивач просить стягнути борг в судовому порядку, а також понесені судові витрати.

Відповідач у відзиві на позов зазначила, що вона визнає укладання кредитного договору з ТОВ «Бізнес Позика» 03.11.2024 за № 51357-КС-002. Проте звертає увагу, що вона своєчасно погашала тіло кредиту та відсотки. Нарахування штрафу та комісії позивач здійснив безпідставно та без урахування сплачених нею сум. Крім того, борг за комісією та штрафом складає половину від заборгованості, яку позивач просить стягнути, що є надмірним та додатковим тягарем для неї і поставить її у скрутне матеріальне становище. Окремо відповідач зазначила, що розмір боргу за відсотками є несправедливим, оскільки розрахований без дотримання вимог законодавства. Вона вважає себе добросовісним позичальником без порушення кредитної дисципліни за вказаним кредитним договором, тому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У відповіді на відзив представник позивача зазначила, що відповідачка під час підписання кредитного договору вільно погодилась на сплату процентів у розмірі, зазначеному в договорі. Так само ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання крім процентів сплачувати комісію за надання кредиту. Порушення позичальником графіку платежів закономірно призвело до збільшення загальної вартості кредиту, оскільки процентна ставка нараховується за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості. Відсутність вчасного платежу за графіком або здійснення платежу у меншому розмірі, ніж передбачено графіком, призводить до нарахування процентів у більшому розмірі, так як проценти нараховуються щоденно на залишок заборгованості. Докази належного повернення кредиту з відсотками відповідач не надала. Розрахунок заборгованості ґрунтується на умовах кредитного договору, узгоджується з матеріалами справи та враховує платежі, які внесла відповідачка. Позов підтримала в повному обсязі, просила розгляд справи провести без її участі.

В судове засідання відповідач та її представник адвокат Мельник О.В. не з`явилися. Відповідачка про дату, місце і час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку за зареєстрованою адресою проживання, представник - згідно довідки про доставку електронного документу.

Клопотань про відкладення розгляду справи від сторін до суду не надходило.

Дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Суд установив, що 03.11.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 513572-КС-002, згідно якого ТОВ «Бізнес Позика» надало ОСОБА_1 кредит у сумі 75000,00 грн. Строк користування кредитними коштами за кредитним договором становить 24 тижні. За користування кредитними коштами встановлено фіксовану процентну ставку у розмірі 1 % в день залишкової суми кредиту. Крім того, кредитним договором у п.2.5 передбачено, що позичальник вносить плату комісію у розмірі 15000 грн, що є згідно п.1.5 однією з двох складових плати за надання та користування кредитом. Відповідно до графіка платежів ОСОБА_1 зобов`язана кожні 14 днів здійснювати платіж на суму 15370 грн, з якого кошти розподіляються на повернення основної суми кредиту, процентів та сплати комісії. Пунктом 7.6 договору передбачено відповідальність позичальника за несвоєчасну сплату платежів у виді штрафу за кожен випадок порушення, а також інфляційні нарахування та один процент від неповерненої суми в силу положень ст.625 ЦК України.

Відповідно до підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів, яке надало ТОВ «Профітгід» вбачається, що 03.11.2024 ОСОБА_1 переказано кошти в сумі 75000 грн.

З виписки по банківському рахунку, що надало АТ КБ «Приватбанк» на рахунок ОСОБА_1 03.11.2024 від ТОВ «Бізнес Позика» зараховані кошти в сумі 75000 грн (а.с.37 зв).

З квитанцій, долучених до відзиву, вбачається, що в рахунок оплати по договору № 513572-КС-002 ОСОБА_1 здійснювала наступні платежі: 28.11.2024 10000 грн, 08.12.2024 10000 грн, 19.02.2025 3000 грн, 25.02.2025 12000 грн, 26.02.2025 3000 грн, 27.02.2025 2700 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості вбачається, що крім вищенаведених платежів мало місце наступні надходження на повернення кредиту: 06.11.2024 20000 грн, 08.11.2024 15000 грн, 22.11.2024 2000 грн. Крім того, з платежу 3000 грн, що здійснено 26.02.2025 на погашення неустойки утримані кошти в розмірі 633,48 грн. Платіж, який здійснено 27.02.2025 в розмірі 2700 грн повністю зарахований на погашення неустойки.

З вищенаведеного розрахунку та довідки про стан заборгованості за кредитним договором № 513572-КС-002 вбачається, що станом на 23.06.2025 заборгованість становить 77236,28 грн, та складається з наступного: 25120 грн - заборгованість за кредитом, 22801,48 грн - заборгованість по відсотках, 10880 грн - заборгованість по комісії, 18434,8 грн - заборгованість по штрафам.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Дослідженими судом доказами підтверджується укладення між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 кредитного договору. Даний факт відповідач визнає.

З виписки по банківському рахунку та квитанцій, вбачається, що відповідач з дати укладання кредитних договорів здійснила погашення кредитної заборгованості на загальну суму 85000 грн. Проте дати здійснення платежів та суми платежів не відповідають графіку повернень, які узгоджені сторонами в кредитному договорі, так після 08.12.2024 платежі вносились в меншому розмірі, ніж обумовлено в договорі, тому таких внесків стало недостатньо для погашення основних складових боргу: основної суми кредита (тіла) та відсотків, у зв`язку з чим утворилася заборгованість по тілу кредиту 25120 грн та по відсоткам 22801,48 грн.

З розрахунку заборгованості вбачається, що 26 та 27 лютого 2025 ТОВ «Бізнес Позика» через несвоєчасне повернення кредиту нарахував неустойку у сукупному розмірі 3333,48 грн, які стягнув з коштів, які внесла ОСОБА_1 на погашення кредиту.

Згідно із вимогами п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Оскільки ОСОБА_1 була звільнена від обов`язку сплати неустойки, тому кошти в сумі 3333,48 грн повинні бути зараховані на погашення відповідної частини кредитної заборгованості в порядку черговості, визначеної сторонами договору.

Пунктом 4.5 кредитного договору сторони обумовили, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитодавця у порядку черговості, визначеної в ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно із ст.19 вищезазначеного Закону у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості:

1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом;

2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом;

3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.

Отже кошти у розмірі 3333,48 грн підлягають зарахуванню на погашення основної суми кредиту (тіла).

Таким чином, сума простроченої заборгованості по тілу кредиту, що підлягає стягненню з відповідача становить 21786,52 грн (25120 3333,48).

Отже позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Оскільки штраф є видом неустойки, від сплати якої відповідач звільнена, тому штраф у розмірі 18434,80 грн стягненню не підлягає в силу прямої вказівки закону і позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того, позивач включив до суми заборгованості заборгованість за комісією, з приводу чого суд зазначає таке.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст.8 Конституції України.

Відповідно до ч.4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з ч.1 ст.1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.3 ЦК України свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг, які регулюються також Законом України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15.11.2016, а також Законом «Про захист прав споживачів».

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Пересічний споживач фінансових послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та умов та правил надання фінансових послуг, оскільки умови та правила надання таких послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові по справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року.

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право фінансовій установі позичальнику встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Не дивлячись на те, що законодавством встановлена свобода договору, його положення не повинні суперечити законодавчо встановленим обмеженням. Якщо договір або його положення суперечать законодавству, той факт, що сторони добровільно підписали такий договір, не може свідчити про легалізацію такого договору або відповідного положення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі №363/1834/17 зауважила, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит.

Банк чи фінансова установа не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

Висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 у справі №363/1834/17.

В кредитному договорі зазначено, що комісія це плата за надання та користування кредитом.

У той же час за загальним правилом відсотки за користування кредитом це плата за використання грошей позичальника, яку кредитор отримує як свій прибуток.

Кредитний договір 513572-КС-002 від 03.11.2024 не містить деталізованого опису послуг чи робіт, в оплату яких стягується комісія. Не містить такого обґрунтування ні позовна заява ні відповідь на відзив, отже позивач не довів залучення яких ресурсів коштувало йому 15000 грн для видачі цього кредиту.

Крім того, в самому договорі комісія визначена як один із двох складових оплати за надання та користування кредитом, тому її стягнення повинно підпорядковуватися та узгоджуватися із загальними правовими та організаційними засадами споживчого кредитування в Україні, в тому числі визначеними Законом України «Про споживче кредитування».

Стандартна процентна ставка за кредитним договором № 513572-КС-002 є фіксованою та встановлена на рівні 1% в день, тобто на максимальному рівні, визначеному ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», тому стягнення додаткової плати за користування кредитом в даному випадку суперечить вимоги цього Закону.

Про безпідставність нарахування та стягнення комісії за користування кредитом зазначає і відповідачка у відзиві на позов з тих мотивів, що одночасне стягнення з неї комісії разом зі штрафом покладе на неї надмірний фінансовий тягар та поставить у скрутне матеріальне становище.

Таким чином позовні вимоги в частині стягнення комісії задоволенню не підлягають.

Надаючи оцінку правомірності нарахування заборгованості за простроченими відсотками, суд бере до уваги факт визнання укладення кредитного договору відповідачем.

У той же час відповідач заперечує правомірність нарахування їй боргу за відсотками, оскільки вона вчасно здійснювала внески для повернення кредиту та сплати відсотків. Крім того, вона вважає розмір відсотків несправедливим. Однак з розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки за користування кредитом позивач розраховував виключно у розмірі 1 % на суму залишку і такий розрахунок здійснювався впродовж всього строку кредитування.

Порушення порядку нарахування розміру заборгованості по відсоткам суд не вбачає, оскільки розрахунок узгоджується з умовами кредитного договору, а розмір визначеної сторонами денної відсоткової ставки не суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування». У зв`язку із чим розмір прострочених платежів по процентам у сумі 22801,48 грн позивач нарахував правомірно і позовні вимоги в цій частині зменшенню не підлягають.

Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 22.04.2024 по справі № 559/1622/19 суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд у будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Зважаючи, що позивач помилився в розрахунку розміру кредитної заборгованості, оскільки включив до заборгованості суми, від сплати яких відповідачка звільнена, а також суми, які нараховані за послуги, які фактично не надавались та/або здійснені не на користь позичальника, суд самостійно визначає таку заборгованість.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 513572-КС-002 від 03.11.2024 у розмірі 44588 грн, що складається із: 21786,52 грн сума прострочених платежів по тілу кредиту, 22801,48 грн сума прострочених платежів по процентах.

Питання щодо розподілу судових витрат між сторонам суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 526, 626, 628, 638, 1048, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст.8, 11 «Про споживче кредитування», керуючись ст.ст.4-5, 10, 12-13, 77-81, 95, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за кредитними договорами № 513572-КС-002 від 03.11.2024 у розмірі 44588 грн, з яких: 21786,52 грн сума прострочених платежів по тілу кредиту, 22801,48 грн сума прострочених платежів по процентах.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» 1398,43 грн відшкодування судових витрат.

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»б-р Лесі Українки, 26, офіс 411, м.Київ, поштовий індекс 01133, ;

відповідач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Кропивницького районного суду

Кіровоградської області І.А.Бойко