Справа № 629/1759/25
Номер провадження 2/629/696/25
20.11.2025 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі головуючого судді Попова О.Г., за участю секретаря Олексенко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Лозівської міської територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області, третіх осіб державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області Звади Вікторії Володимирівни, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,-
Позивачка у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала.
Представник позивачки - адвокат Соколова Р.І. надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала.
Представник відповідача Лозівської міської територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області у судове засідання не з`явився, надав клопотання, в якому просив справу розглянути за його відсутності за наявними матеріалами справи.
Третя особа державний нотаріус Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області Звада В.В. у судове засідання не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, рішення винести на розсуд суду.
Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно, причину неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 своєчасно прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 на все спадкове майно, в тому числі й на домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом про реєстрацію у спадковому майні №20289878 від 19.06.2009 року.
Для отримання свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 позивачка надала нотаріусу необхідні документи.
Лозівською державною нотаріальною конторою Харківської області заведено спадкову справу № 380/2009 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , 1934 року народження, яка постійно мешкала за адресою: АДРЕСА_1 .
26 березня 2024 року позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій та видачі свідоцтва про спадщину на домоволодіння, оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності на житловий будинок, де власником є померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .
Згідно технічного паспорту від 30.08.2024 року технічні характеристики будинку за адресою АДРЕСА_1 : загальна площа будинку 31,1 кв. м. кількість житлових кімнат 2, рік завершення будівництва житлового будинку - 1956.
Згідно витягу з погосподарської книги Царедарівської сільської ради Лозівського району Харківської області № 8 за 2011 2015 роки, місце знаходження будинку: АДРЕСА_1 , голова домогосподарства - ОСОБА_5 , члени домогосподарства з реєстрацією проживання на території ради ОСОБА_2 , житловий будинок - власник ОСОБА_5 , дані житлового будинку: рік побудови -1954, матеріал стін змішаний, матеріал покрівлі шифер, загальна площа 24,4 кв.м., житлова площа 12,8 кв.м, водопровод, гаряче водопостачання, каналізація, опалення, ванна, природний газ, підлогова електрична плита, наявні скраплений газ. Земля в особистому користуванні об`єкта: площа земельної ділянки всього 0,61 га.
З довідки від 05.10.2023 та відповіді від 04.10.2024 старости Царедарівського старостинського округу Лозівської міської ради вбачається, що у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 ніхто не зареєстрований, а також, що в АДРЕСА_1 дійсно розташовані два будинки під одним номером 3. За одним номером 3 (три) в будинку мешкає гр. ОСОБА_2 , за іншою ідентичною адресою до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкала ОСОБА_4 .
Відповідно до довідки з Інформації з Державного реєстр у речових прав на нерухоме майно, відсутня інформація щодо права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України, передбачено що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Місцем відкриття спадщини відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця.
Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно до частини 1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).
Виходячи з положень ч.ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).
Згідно частини 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.
Статтею 86 ЦК УРСР та той час було визначено, що право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.
У 1956 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26.08.1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26.08.1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.
Згідно зі ст. 1 Указу від 26.08.1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.
Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.
Отже, за Указом від 26.08.1948 року та Постановою від 26.08.1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.
Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-137цс13 від 18.12.2013 року.
Згідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року за№ 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону №1952-IV права на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, таким як Інструкція Держплану УРСР і Міністерства юстиції УРСР від 29 липня 1959 року «Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP» (втратила чинність на підставі наступної Інструкції)
Проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Зважаючи на той факт, що вимогами законодавства чинного на момент виникнення права власності, державна реєстрація не передбачалась ні як підстава переходу права власності, ні як формальна констатація перед третіми особами факту переходу права власності, до реєстрації права власності, що виникло у 1956 році, має застосовуватись законодавство про реєстрацію права власності чинне на момент такої реєстрації.
Наразі питання реєстрації права власності на нерухоме майно врегульоване Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до п. 42 якої для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 p., подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.
Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.
Зазначене узгоджується з ДБН A3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», який наводить порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти про прийняття їх в експлуатацію, та п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95.
В зазначеному ДБН A3.1-3-94 та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, роз`яснюється, що оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації.
За п. 3.1. зазначеного порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.
Таким чином, у разі реєстрації збудованого у 1956 році будинку, особою яка його збудувала, достатнім є подання технічного паспорту, який по своїй суті підтверджує факт відповідності будинку будівельним нормам та стандартам, а тому можливості його експлуатації.
Отже, для визнання права власності в порядку спадкування слід встановити, що будинок (домоволодіння) не є самочинним будівництвом та може спадкуватись як об`єкт права власності на нерухоме майно.
Пунктом 9 частини 1 ст. 27 Закону №1952-IV встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Наданими суду доказами підтверджено, що у позивачки дійсно виникло право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , а тому є всі підстави для задоволення позову.
Оскільки позивачка у позовній заяві не вимагала відшкодування судових витрат, питання щодо розподілу судових витрат відповідно до статті 141,142 ЦПК України, судом не вирішувалося.
Керуючись ст.12,13,81,258,259,263-265,354,355 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Лозівська міська територіальна громада в особі Лозівської міської ради Харківської області, адреса: Харківська область, м. Лозова, вул. Ярослава Мудрого, буд. 1, .

Третя особа: державний нотаріус Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області Звада Вікторія Володимирівна, адреса: Харківська область, м. Лозова, вул. Михайла Грушевського, буд. 7, ЄРДПОУ 02893539.

Третя особа: ОСОБА_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Олексій ПОПОВ