Номер провадження 2/243/2276/2025
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«20» листопада 2025 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

з участю: секретаря судового засідання Чернікової Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , представник позивача адвокат СТАТІВА Олена Володимирівна, до ОСОБА_2 , про виділ частки,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_4 виділ частки, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона є власницею 72/100 часток нежитлової будівлі, розташованої за адресою АДРЕСА_1 на підставі Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 червня 2015 року у справі №243/4880/15-ц.

Частина нежитлової будівлі, що належить позивачці, розташована на належній їй на праві приватної власності земельній ділянці з кадастровим номером :01:002:0092. Частка іншого співвласника розташована на окремій земельній ділянці з кадастровим номером 0:06:000:0016.

Станом на жовтень 2025 року співвласником майна є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Йому належать 28/100 часток житлового будинку. Право власності на житловий будинок виникло у відповідача на підставі Договору дарування від 20 жовтня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Соловар В.І.

Технічна характеристика спільного майна складається з: Літ «А» нежитлова будівля магазину, загальною площею 1223,5 кв.м. Позивач зазначає, що належність майна сторонам на праві спільної часткової власності обмежує їх права щодо прийняття самостійних рішень щодо належної їм частки, а саме продаж, перебудова або облаштування нової системи опалення, адже ці дії вимагають отримання згоди іншого співвласника майна. Тобто фактично, позивач є власником частки будівлі та цілої частки земельної ділянки, на якій будівля розміщена, але має обмеження у своєму праві щодо розпорядження належним їй майном.

Враховуючи викладене, позивач просить суд припинити право спільної часткової власності на 72/100 часток нежитлової будівлі, розташованої за адресою АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на нежитлову будівлю магазину, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , що складається з: Літ «А» нежитлова будівля магазину, загальною площею 999,1 кв.м.

Позивач ОСОБА_3 та представник позивача ОСОБА_5 належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання. До суду надали заяву про розгляд справи за їхньої відсутності.

Відповідач, ОСОБА_4 до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ частки, підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В силу ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власницею 72/100 часток нежитлової будівлі, розташованої за адресою АДРЕСА_1 на підставі Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 червня 2015 року у справі №243/4880/15-ц.

Іншим співвласником майна є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Йому належать 28/100 часток житлового будинку. Право власності на житловий будинок виникло у відповідача на підставі Договору дарування від 20 жовтня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Соловар В.І.

Згідно Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна від 27 жовтня 2025 року № 27/10, належне позивачу майно може бути поділено за типом майна нежитлова будівля магазину, не проводячи будівельних робіт.

Будівля може бути розподілена з виділом частки позивача в одиницю, до складу якого входить фактично використовувані об`єкти нерухомості: Літ «А» нежитлова будівля магазину, загальною площею 999,1 кв.м., а саме: приміщення 1-01/210,2 кв.м., санвузол 1-02/2,5 кв.м., приміщення 1-03/142,3 кв.м., приміщення 1-04/124,6 кв.м., приміщення 1-05/39,1 кв.м., приміщення 1-06/18,2 кв.м., санвузол 1-07/4,4 кв.м., коридор 1-08/2,9 кв.м., санвузол 1-09/4,8 кв.м, кімната 1- 10/19,7 кв.м., кімната 1-11/22,7 кв.м., коридор 1-12/3,4 кв.м., санвузол 1-13/5,0 кв.м., санвузол 1-14/5,1 кв.м., коридор 1-15/3,4 кв.м., кімната 1-16/22,7 кв.м., приміщення 1- 17/46,9 кв.м., приміщення 1-18/42,7 кв.м., санвузол 1-31/4,5 кв.м., кімната 1-32/29,7 кв.м., кабінет 1-33/15,4 кв.м., коридор 1-34/26,5 кв.м., приміщення 1-35/51,8 кв.м., приміщення 1-36/9,5 кв.м., приміщення 1-37/31,1 кв.м., коридор 1-38/5,6 кв.м., приміщення 1-39/16,2 кв.м., кабінет 1-40/15,3 кв.м., душова 1-41/9,0 кв.м., санвузол 1- 42/4,1 кв.м., санвузол 1-43/1,3 кв.м., санвузол 1-44/1,3 кв.м., коридор 1-45/32,3 кв.м., тамбур І/5,4 кв.м., приміщення ІІ/6,5 кв.м., приміщення ІІІ/6,5 кв.м., приміщення ІV/6,5кв.м., навіс літ. «а2», навіс літ. «а3», навіс літ. «а4», ганок літ. «а5», ганок літ. «а6», рампа з навісом літ. «а7».

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать Закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (відповідно до ч.1, 2 ст. 328 ЦК України).

Право позивача не може бути обмеженим у вільному розпорядженні своїм майном.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Згідно з ч. 1ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

За змістом ч. 3 ст. 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий виділ можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка, якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 445/442/16-ц (провадження № 61-13434св19) зроблено висновок, що «допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкту нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу».

Відповідно до Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №27/10 від 27 жовтня 2025 року, належне позивачу майно може бути поділено за типом майна нежитлова будівля магазину, не проводячи будівельних робіт.

Отже, наявним Висновком підтверджується можливість поділу об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Перешкод, які заважали б виділу майна, судом не встановлено. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 81 ЦПК України, ст.ст. 15, 183, 317, 319, 321, 328, 355, 356, 358, 364, 367 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , представник позивача адвокат СТАТІВА Олена Володимирівна, до ОСОБА_2 , про виділ частки - задовольнити повністю.

Припинити право спільної часткової власності на 72/100 часток нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , право приватної власності на нежитлову будівлю магазину, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з:

Літ «А» нежитлова будівля магазину, загальною площею 999,1 кв.м., а саме: приміщення 1-01/210,2 кв.м., санвузол 1-02/2,5 кв.м., приміщення 1-03/142,3 кв.м., приміщення 1-04/124,6 кв.м., приміщення 1-05/39,1 кв.м., приміщення 1-06/18,2 кв.м., санвузол 1-07/4,4 кв.м., коридор 1-08/2,9 кв.м., санвузол 1-09/4,8 кв.м, кімната 1-10/19,7 кв.м., кімната 1- 11/22,7 кв.м., коридор 1-12/3,4 кв.м., санвузол 1-13/5,0 кв.м., санвузол 1-14/5,1 кв.м., коридор 1-15/3,4 кв.м., кімната 1-16/22,7 кв.м., приміщ. 1-17/46,9 кв.м., приміщення 1- 18/42,7 кв.м., санвузол 1-31/4,5 кв.м., кімната 1-32/29,7 кв.м., кабінет 1-33/15,4 кв.м., коридор 1-34/26,5 кв.м., приміщення 1-35/51,8 кв.м., приміщення 1-36/9,5 кв.м., приміщення 1-37/31,1 кв.м., коридор 1-38/5,6 кв.м., приміщення 1-39/16,2 кв.м., кабінет 1-40/15,3 кв.м., душова 1-41/9,0 кв.м., санвузол 1-42/4,1 кв.м., санвузол 1- 43/1,3 кв.м., санвузол 1-44/1,3 кв.м., коридор 1-45/32,3 кв.м., тамбур І/5,4 кв.м., приміщення ІІ/6,5 кв.м., приміщення ІІІ/6,5 кв.м., приміщення ІV/6,5кв.м., навіс літ. «а2», навіс літ. «а3», навіс літ. «а4», ганок літ. «а5», ганок літ. «а6», рампа з навісом літ. «а7», що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :01:002:0092.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового Рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового Рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги Рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття Постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2025 року.

Головуючий:

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Т.А. Хаустова