Житомирський апеляційний суд
Справа №272/326/25 Головуючий у 1-й інст. Волков І. М.
Категорія 100 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 272/326/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Бердичівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Міністерство оборони України, про встановлення факту смерті,

за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Волкова І.М. у місті Андрушівка,

в с т а н о в и в :

У квітні 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Яремчук О.В. звернулася до суду із заявою, де просив встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ясень Рожнятівського району Івано-Франківської області, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , а місцем смерті - с. Солодке Вугледарської міської громади Волновавського району Донецької області, причина смерті загибель військовослужбовця Збройних сил України під час виконання бойового завдання.

В обґрунтування заявлених вимог представник вказував, що через відсутність документів на підтвердження загибелі сина заявниці під час виконання ним бойового завдання біля села Солодке Донецької області у складі танкового екіпажу, ОСОБА_1 не може отримати свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , оскільки потрібно лікарське свідоцтво про смерть.

Таким чином, встановлення даного факту необхідно ОСОБА_1 для складення актового запису та отримання свідоцтва про смерть її сина.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2025 року заяву задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, представник Міністерства оборони України подав апеляційну скаргу, де просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про встановлення факту смерті ОСОБА_2 . Також просив розгляд даної справи провести за його відсутності.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним, оскільки судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки викладені у рішенні не відповідають обставинам справи. Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права.

Вказує, що для встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умовами подання заявником документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою.

За приписами частини другої статті 46 ЦК України, згідно якої фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій.

Наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності достовірно не свідчить про смерть ОСОБА_2 , а лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть останнього.

Разом з тим зазначає, що з огляду на встановлені обставини по справі та наявність у заявника вірогідного припущення про смерть фізичної особи, заявник не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про оголошення судом даної особи померлою на підставі частини 2 статті 46 ЦК України.

Вважає, що місцевий суд дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту смерті.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнала, просила відмовити у її задоволенні, а рішення суду - залишити без змін.

В режимі відеоконференції представник ОСОБА_1 адвокат Яремчук О.В. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Представник Бердичівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) надіслав до апеляційного суду додаткові пояснення, де просив у зв`язку з їх реорганізацією змінити назву відділу на: « Бердичівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України».

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи заяву представника ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що наявними у справі доказами беззаперечно доведено, що внаслідок влучанню з ПТРК країни агресора російської федерації 27 травня 2024 року по танку Т-64 поблизу села Солодке Вугледарської міської громади Волновавського району Донецької області, під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаної із захистом Батьківщини, загинув син заявниці, військовослужбовець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також враховуючи, що заявниця позбавлена можливості зареєструвати смерть сина у Бердичівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), оскільки необхідно пред`явити документ, який був би законною підставою для проведення відповідної державної реєстрації смерті.

Колегія суддів, не погоджується із таким висновком місцевого суду, мотивуючи наступним.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено та досліджено матеріалами справи, що згідно копій витягів наказів командира військової частини НОМЕР_1 вбачається прийняття на військову службу солдата ОСОБА_2 , про зарахування солдатів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розпорядження військової частини НОМЕР_1 ; про призначення їх на посади до 2 танкової роти танкового батальйону; про прибуття в район виконання завдання для безпосередньої участі в бойових діях; про внесення до переліку безвісти зниклих (а.с.13-17).

Згідно копії рапорту командира танкового батальйону ОСОБА_5 від 18 червня 2024 року, 27.05.2024 о 17 годині 58 хвилин танк Т64БВ № 527 під час нанесення вогневого ураження противником з ПТРК був знищений, внаслідок чого зникли безвісти: командир танка сержант ОСОБА_2 та старший механік-водій молодший сержант ОСОБА_3 (а.с.12).

З копії витягу журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 № 35 від 18 травня 2024 року вбачається, що сержант ОСОБА_2 є в переліку безвісти зниклих (а.с.13).

Відповідно до копії витягу з наказу № 2610 від 19 червня 2024 року було призначено службове розслідування за фактом зникнення безвісти 27 травня 2024 року сержанта ОСОБА_2 та молодшого сержанта ОСОБА_3 (а.с.9).

Згідно копії акту службового розслідування за фактом зникнення безвісти 27 травня 2024 року сержанта ОСОБА_2 та молодшого сержанта ОСОБА_3 , встановлено, що сержант ОСОБА_2 загинув при виконанні бойового завдання (а.с.9-11).

Відповідно до копії наказу командира військової частини № НОМЕР_2 від 02 липня 2024 року, за результатами службового розслідування ОСОБА_2 , командира танку 2 танкової роти танкового батальйону ВЧ НОМЕР_1 , вважати таким, що зник безвісти за особливих обставин під час забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, під час воєнних дій на території України та під час захисту Батьківщини (а.с.8).

Згідно копії Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, за номером провадження № 0000173 від 05.06.2024, до чергової частини Волноваського РВП надійшло повідомлення про надходження тіл військовослужбовців: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 (а.с.6).

Як убачається із копії постанови старшого слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СВ Волноваського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 13 березня 2025 року, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання біля села Солодке, Донецької області близько 17 годин 57 хвилин у башту танку, де розташувався ОСОБА_2 з російських військ відбулося влучання снаряду ПТРК, внаслідок чого члени ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 загинули. Постановою визнано факт загибелі військовослужбовця Збройних сил України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 7 зворот)

Згідно копії постанови старшого слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СВ Волноваського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області про встановлення особи трупа від 14 березня 2025 року, залишки від трупів, які з місця події в санітарному мішку з биркою 1536/дон , та зареєстровані за вхідним № 1221не/1536дон, а також 1121не/1536дон/1 у Новокодацькому відділенні ДСУ «ДОБ СМЕ», визнати, як: військовослужбовців Збройних сил України: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с. 6 зворот-7).

Змістом копій письмових пояснень військовослужбовців від 20 червня 2024 року підтверджується факт загибелі ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання (а.с.18-20).

У копії сповіщення сім`ї про зникнення безвісти №1501 від 28 травня 2024 року, що адресовано ОСОБА_1 , повідомлено про те, що син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зник безвісти 27 травня 2024 при виконанні завдання (а.с.25).

Згідно копії Витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є розшукуваною особою (а.с.26-27).

Відповідно до копій паспортів громадян України: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також копії свідоцтва про народження підтверджується місце та дата народження ОСОБА_2 та те, що заявниця є його матір`ю (а.с.21-24).

Згідно змісту копії відповіді Сектору РАЦС Андрушівської міської ради Бердичівського району Житомирської області №137/01-36 від 04 квітня 2025 року, постанова слідчого, який визнав факт смерті ОСОБА_2 не є підставою для державної реєстрації смерті (а.с.29).

Колегія суддів зазначає, що вказані правовідносини регулюються положеннями статей 46, 49 ЦК України, статтею 315 ЦПК України, Законами України«Про державну реєстрацію актів цивільного стану», «Про правовий режим воєнного стану».

Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.

Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи державної реєстрації актів цивільного стану можуть видати свідоцтво про смерть, зокрема:

- встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України);

- встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України);

- встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України);

- визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).

Вказані процедури є відмінними між собою та мають певні особливості.

Пунктом 8 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Згідно частини 4 статті 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до статті 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У відповідності з частин 3, 4 статті 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: 1) якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; 2) встановлення у судовому порядку факту смерті; 3) звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб.

Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5 встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

У відповідності до правового висновку викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 в справі №490/6057/19-ц - встановлення факту, що має юридичне значення, щодо загибелі військовослужбовця під час захисту Батьківщини внаслідок збройної агресії російської федерації проти України можливе лише у судовому порядку, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між смертю військовослужбовця та військовою агресією російської федерації. Від встановлення факту загибелі військовослужбовця при виконанні військової служби внаслідок збройної агресії російської федерації проти України залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявника як члена сім`ї загиблого військовослужбовця.

За прписами частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України).

Відповідно до статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті.

Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Аналіз змісту заяви ОСОБА_1 у справі, яка переглядається, свідчить про те, що заявниця просить суд встановити факт смерті її сина ОСОБА_2 (військовослужбовця) під час виконання обов`язків військової служби в районі бойових дій, пов`язаних із захистом Батьківщини, з метою отримання свідоцтва про його смерть.

Матеріалами справи підтверджується, що разом із заявою про встановлення факту смерті, заявником надано копію постанов старшого слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СВ Волноваського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 13 березня 2025 року.

Зі змісту постанови убачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання біля села Солодке, Донецької області близько 17 годин 57 хвилин у башту танку, де розташувався ОСОБА_2 , з російських військ відбулося влучання снаряду ПТРК, внаслідок чого члени екіпажу танка ОСОБА_2 та ОСОБА_3 загинули. Постановою визнано факт загибелі військовослужбовця Збройних сил України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно копії постанови старшого слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СВ Волноваського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 14 березня 2025 року, залишки від трупів, які вилучені з місця події, визнано, як військовослужбовців Збройних сил України: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Також заявником надано наступні копії документів: акту службового розслідування військової частини НОМЕР_1 та сповіщення сім`ї №1501 від 28 травня 2024 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 про те, що ОСОБА_2 слід вважати зниклим безвісті 27 травня 2024 року при виконанні завдання; витягу з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 №35 від 18 травня 2024 року, з якого слідує, що сержант ОСОБА_2 є в переліку безвісти зниклих; письмові пояснення військовослужбовців від 20 червня 2024 року, які підтверджують факт загибелі ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання у певний час, місці та за певних обставин.

Правовий аналіз наведених вище норм законодавства та встановлених судом першої інстанції фактичних обставин у своїй сукупності дозволяють колегії суддів зробити висновок про те, що надані заявницею докази та з урахуванням обставин загибелі ОСОБА_2 , є обґрунтованим твердження заявниці про смерть сина та підтверджують об`єктивну неможливість зареєструвати його смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану.

Виходячи з викладеного та аналізуючи надані докази у їх сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги щодо обрання неналежного способу захисту заявницею, є неприйнятними, оскільки місцевим судом на підставі незаперечних доказів достовірно встановлено факт смерті військовослужбовця ОСОБА_2 у певний час і за певних обставин, а також неможливість здійснення заявником реєстрації цього факту державним органом.

Відтак, застосуванню норми матеріального права, передбачені положеннями статті 46 ЦК України, щодо оголошення особи померлою, на що звертає увагу представник Міністерства оборони України, у даному випадку не підлягають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.

За приписами пункту 1 частини 1 стаття 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.

У той же час, враховуючи відомості, які вказані у Витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наявні правові підстави для зміни назви заінтересованої особи - Бердичівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) на Бердичівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Змінити назву заінтересованої особи Бердичівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) на Бердичівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складено: 14 листопада 2025 року.