головуючий у суді І інстанції Данілова Т.М.
провадження № 22-ц/824/5713/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Труби Клавдії Борисівни та Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 листопада 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення заробітної плати у вигляді премії та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом про стягнення заробітної плати у вигляді премії та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Ухвалено визнати протиправним та скасувати наказ №150-Д від 06 липня 2021 року про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

У зв`язку з прийняттям незаконного наказу про накладення на позивача дисциплінарного стягнення ОСОБА_1 було позбавлено премії та завдано моральної шкоди. Згідно з розрахункових листів по заробітній платі до винесення догани (до липня 2021 року) і після (жовтня 2021 року) того, як вона була скасована відповідачем, ОСОБА_1 отримував кожного місяця премію в середньому - 400% від заробітної плати. Саме з липня 2021 року всім працівникам значно підвищили розмір премії і він став складатися в середньому 400%. Таким чином, позивач недоотримав з липня 2021 року по жовтень 2021 року 88 173 грн 12 коп. премії.

Крім того, внаслідок протиправних дій відповідача позивач поніс моральні страждання, що виразилися у приниженні його ділової репутації, авторитету в колективі, отриманні негативних емоцій від несправедливого дисциплінарного стягнення, несправедливого позбавлення його премії, яка становила найбільшу частину заробітної плати. Позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 70 000 грн.

За таких підстав, позивач просить стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на його користь 88 173 грн 12 коп. невиплаченої заробітної плати у вигляді премії та 70 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 листопада 2024 року частково задоволено позов ОСОБА_1 .

Стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 88 173 грн 12 коп. заробітної плати у вигляді премії.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті в дохід держави 881 грн 73 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції про стягнення заробітної плати у вигляді премії мотивовано тим, що рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2023 рокувстановлено відсутність недоліків у роботі позивача у період з липня 2021 року по жовтень 2021 року та скасовано наказ про оголошення догани, отже, підстави як для позбавлення премій позивача за вказаний період, так і для зменшення премій позивачу у відповідача не було.

Рішення суду першої інстанції про відмову у стягненні моральної шкоди мотивовано тим, що позивачем не надано будь-яких доказів, що моральна шкода позивачу була спричинена саме внаслідок винесення протиправного наказу Державною службою України з безпеки на транспорті, а також, що позивачем не надано жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між діями відповідача та завданням йому моральної шкоди, та не вказано, на яких критеріях розрахунку базується заявлена сума відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Труба К.Б. подала апеляційну скаргу, у якій просить змінити рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 листопада 2024 року в частині стягнення моральної шкоди та стягнути на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 70 000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, рішення є незаконним, оскільки висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, також порушено норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо відшкодуванні моральної шкоди посилався на те, що позивачем не надано достатніх доказів, що моральна шкода позивачу була спричинена саме внаслідок винесення протиправного наказу, та на підтвердження причинного зв`язку між діями відповідача та завданням моральної шкоди, а також не зазначено, на яких розрахунку щодо заявленого розміру моральної шкоди.

Вказує, що у цій справі доказами наявності моральної шкоди і того факту, що ця шкода була нанесена відповідачем є рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2023 року, яким задоволено позов ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Вказаним рішенням визнано протиправним та скасовано наказ №150-Д від 06 липня 2021 року про застосування дисциплінарного стягнення, яким старшому державному інспектору відділу державного контролю на залізничному транспорті Департаменту державного контролю на транспорті ОСОБА_1 оголошено догану.

Також посилається на те, що матеріалами справи вбачається виплата заробітної плати ОСОБА_1 протягом чотирьох місяців без премії, яка становила більшу частину заробітної плати, на 3/4 заробітна плата позивача зменшилася.

Зазначає, що несправедливе, незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності, що тягне за собою зменшення заробітку в чотири рази, завдає моральної шкоди, оскільки несе за собою негативні наслідки.

Зазначає, що на думку позивача сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 70 000 грн, буде достатньою для відшкодування його моральних страждань. Критеріями, якими він керувався визначаючи розмір моральної шкоди є глибина та тривалість його страждань.

На думку апелянта, позивачем надані докази наявності моральної шкоди, її нанесення саме відповідачем та наявний причинно-наслідковий зв`язок.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 листопада 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким закрити провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що позивачем у спірних правовідносинах порушено процесуальний строк для подання позовної заяви, що, в свою чергу, є підставою для залишення позову без розгляду

Апелянт посилається на те, що з 19 липня 2022 року, у Кодексі Законів про працю України відсутня норма, яка б передбачала право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком.

А у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про перерахунок премій та надбавок, з 19 лютого 2024 року (з дати постанови Миколаївського апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без задоволення).

Звертає увагу на те, що позивач звернувся до суду лише 13 липня 2024 року, тобто, через 2 місяця після закінчення строку для подання позову.

Отже, на думку апелянта, позивачем пропущений строк звернення до суду, проте на виконання вимог статей 126, 127 ЦПК України, позивачем, разом з позовною заявою, не заявлено клопотання про поновлення строку із зазначенням поважності причин його пропуску.

Відповідно до пункту 5 Розділу III Положення № 969 (наказ Укртрансбезпеки від 29 грудня 2018 року № 969 «Про затвердження Порядку преміювання працівників Укртрансбезпеки») місячна премія працівникам Укртрансбезпеки виплачується не пізніше від терміну виплати заробітної плати за місяць, у якому нарахована премія, квартальна премія - не пізніше від терміну виплати заробітної плати за останній місяць року.

Крім того скаржник вказує, що щомісячна премія встановлюється у конкретно визначеному періоді за фактично відпрацьований час, тому вона входить до складу заробітної плати виключно в тому розмірі та в тому періоді (місяці), в якому вона була призначена.

Таким чином, виплата стимулюючих премій та надбавок після закінчення строків виплати заробітної плати за місяць є порушенням Положення № 969.

Апелянт наголошує на тому, що з моменту виникнення спірних правовідносин минув тривалий час - більше двох років.

Отже, виплата додаткових стимулюючих виплат належить до дискреційних повноважень роботодавця. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Укртрансбезпеки та іншими актами законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Апелянт звертає увагу апеляційного суду, що проводячи розрахунок виплат суд першої інстанції взяв до уваги тільки розмір місячної премії нарахованої ОСОБА_1 за листопад і грудень 2021 року.

Одночасно, розмір місячної премії нарахованої ОСОБА_1 за період з січня по липень 2021 року становив від 80% до 140%, що у середньому становить 86%. У разі якщо зробити середній розрахунок всіх премій нарахованих ОСОБА_1 у 2021 році, то середній розмір премії становить 170%, разом теоретично недоотримані премії становлять 37 467 грн 70 коп.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Труби К.Б. надійшов відзив на апеляційну скаргу Укртрансбезпеки, у якому зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог є законним, проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечує, вимоги апеляційної скарги позивача підтримує, просить провести розгляд справи без участі позивача та його представника.

В судовому засіданні апеляційного суду оголошувалася перерва для надання роботодавцем звітів про виконану роботу позивачем за період липень - жовтень 2021 року.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом №1731-К від 10 червня 2016 року ОСОБА_1 з 15 червня 2016 року призначено на посаду старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на наземному транспорті Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області.

18 червня 2020 року наказом керівника №826-К ОСОБА_1 переведено на посаду старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду на вантажному транспорті Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області.

05 березня 2021 року наказом керівника №339-К ОСОБА_1 переведено на посаду старшого державного інспектора відділу державного контролю на залізничному транспорті Департаменту державного контролю на транспорті.

Наказом голови Державної служби України з безпеки на транспорті від 06 липня 2021 року № 150-Д, ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисципліни, яке полягало у невиконанні посадових обов`язків (п.п.1.2,2.1,2.6,2.9 Посадової інструкції старшого державного інспектора відділу державного контролю на залізничному транспорті).

Як вбачається з мотивувальної частини судового рішення, позивачем складено акти проведення рейдових перевірок від 26 березня 2021 року №№ 215969, 215970, від 11 січня 2021 року №215733, від 14 квітня 2021 року №265609, стосовно осіб, незареєстрованих в установленому законодавством порядку як суб`єкти господарювання, що унеможливило уповноваженим на те особам розглянути справи про порушення та прийняття рішення на підставі Закону України «Про автомобільний транспорт».

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ №150-Д від 06 липня 2021 року про застосування дисциплінарного стягнення, яким старшому державному інспектору відділу державного контролю на залізничному транспорті Департаменту державного контролю на транспорті ОСОБА_1 оголошено догану.

Наказом Укртрансбезпеки від 02 листопада 2021 року №234-Д відповідно до пункт 2 статті 151 КЗпП України з ОСОБА_1 було знято дисциплінарне стягнення у вигляді догани, накладене наказом Укртрансбезпеки від 06 липня 2021 року №150-Д «Про застосування дисциплінарного стягнення».

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться у пункті 8 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат.

Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

Нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини, є Кодекс Законів про працю України, Закон України «Про оплату праці», наказ Укртрансбезпеки від 29 грудня 2018 року № 969 «Про затвердження Порядку преміювання працівників Укртрансбезпеки» (надалі по тексту - Положення №969), Колективний договір між Укртрансбезпекою та Первинною профспілковою організацією на 2018-2023 роки (надалі по тексту - Колективний договір).

Згідно з абз. 2 пункту 3.1.5. Колективного договору працівників, які допустили порушення трудової та виконавської дисципліни або неналежне ставлення до виконання своїх службових обов`язків згідно з посадовими інструкціями, позбавляти премії частково або повністю відповідно до Положень про преміювання.

Згідно з пунктом 10 розділу ІІ Положення №969 працівники, до яких застосовано дисциплінарне стягнення, позбавляються премії на період, в якому застосовано дисциплінарне стягнення.

Разом з тим, враховуючи те, що рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2023 року, яке набрало законної сили, встановлено відсутність недоліків у роботі позивача у період з липня по жовтень 2021 року та скасовано наказ про оголошення догани, - підстав як для позбавлення премій позивача за вказаний період, так і для зменшення премій позивачу - у відповідача не було.

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом про стягнення заробітної плати у вигляді премії та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 233 КЗпП із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості із виплати заробітної плати у вигляді премії за період з липня по жовтень 2021 року.

Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів врегульовані статтею 233 КЗпП України.

Станом на час виникнення спірних правовідносин, стаття 233 КЗпП України (тобто до змін, внесених 19 липня 2022 року згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-IX від 01 липня 2022 року) не передбачала обмежень щодо строку звернення до суду із вимогою про стягнення належної працівнику заробітної плати.

Таким чином, строк звернення позивача до суду із цим позовом не пропущено.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 зазначає, що у зв`язку з прийняттям незаконного наказу про накладення дисциплінарного стягнення його було позбавлено премії та обґрунтовував її розмір тим, що згідно з розрахункових листів по заробітній платі до винесення догани (до липня 2021 року) і після (жовтня 2021 року) того, як догана була скасована відповідачем, ОСОБА_1 отримував кожного місяця премію в середньому - 400% від заробітної плати. Саме з липня 2021 року всім працівникам значно підвищили розмір премії і він став складатися в середньому 400%. Таким чином, позивач недоотримав з липня по жовтень 2021 року премію у розмірі 88 173 грн 12 коп.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати у вигляді премії, суд першої інстанції розрахунок позивача не перевіряв та виходив з того, що наданий позивачем розрахунок не спростований відповідачем.

Звертаючись з апеляційною скаргою, роботодавець, вказував, що проводячи розрахунок виплат, суд першої інстанції взяв до уваги тільки розмір місячної премії нарахованої ОСОБА_1 за листопад та грудень 2021 року. Одночасно, розмір місячної премії нарахованої ОСОБА_1 за період з січня по липень 2021 року становив від 80% до 140%, що у середньому становить 86%. У разі якщо зробити середній розрахунок всіх премій нарахованих ОСОБА_1 у 2021 році, то середній розмір премії становить 170%. Таким чином, теоретично недоотримані премії становлять 37 467 грн 70 коп.

Перевіривши розрахунок заборгованості із виплати заробітної плати у вигляді премії, апеляційний суд встановив, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження з огляду на таке.

Позивач вказував, що згідно з розрахункових листів по заробітній платі до винесення догани (до липня 2021 року) і після (жовтня 2021 року) того, як догана була скасована відповідачем, ОСОБА_1 отримував кожного місяця премію в середньому - 400% від заробітної плати.

Разом з тим, згідно з розрахункових листів по заробітній платі до винесення догани (з січня до липня 2021 року) розмір місячної премії нарахованої ОСОБА_1 становив від 80% до 140%, що у середньому становить 86%.

Отже, суд першої інстанції не з`ясовував обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку та не здійснив оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується, не перевірив розрахунок, здійснений позивачем та виходив з того, що наданий позивачем розрахунок не спростований відповідачем.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, апеляційний суд вважає, що відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно та з урахуванням конкретних обставин справи самостійно здійснює розрахунок заборгованості із виплати заробітної плати у вигляді премії.

Зі змісту пункту 3.1.5. Колективного договору вбачається обов`язок роботодавця здійснювати преміювання працівників Укртрансбезпеки згідно з Порядком преміювання працівників Укртрансбезпеки (Положення №969).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Положення № 969 розмір місячної або квартальної премії працівника залежить від його особистого внеску в загальні результати роботи Укртрансбезпеки з урахуванням таких критеріїв: ініціативність у роботі; якість виконання завдань, визначених положеннями про Укртрансбезпеку, самостійний структурний підрозділ, у якому працює працівник, його посадовою інструкцією, а також дорученнями керівництва Укртрансбезпеки та безпосереднього керівника працівника; терміновість виконання завдань; виконання додаткового обсягу завдань (участь у роботі комісій, робочих груп тощо).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Положення № 969 рішення про встановлення премій, зміну розміру або позбавлення премій працівників приймає керівник Укртрансбезпеки відповідно до їх особистого внеску працівників в загальні результати роботи Укртрансбезпеки у межах коштів на оплату праці. Рішення приймається на підставі подання керівників самостійних структурних підрозділів апарату Укртрансбезпеки та/або керівників територіальних органів Укртрансбезпеки щодо встановлення розміру місячної або квартальної премії кожному працівнику.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані.

Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

В судовому засіданні апеляційного суду оголошувалася перерва для надання роботодавцем звітів про виконану роботу позивачем за період липень - жовтень 2021 року та оцінки особистого внеску ОСОБА_1 в загальний результат роботи Укртрансбезпеки.

Державна служба України з безпеки на транспорті надала додаткові розрахунки місячних премій за період липень - жовтень 2021 року щодо ОСОБА_1 та додаткові пояснення, де зазначила, що з початку повномасштабного вторгнення рф на територію України місто Миколаїв зазнало масованих бомбардувань. Приміщення територіального органу Укртрансбезпеки у місті Миколаїв зазнало значних ушкодження і документація за попередні роки зазнала ушкоджень.

Відтак, провести індивідуальні розрахунки щодо виконаних робіт старшим державним інспектором відділу державного контролю на залізничному транспорті Департаменту державного контролю на транспорті ОСОБА_1 не виявляється можливим.

Підсумовуючи, апеляційний суд враховує, що у роботодавця у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України відсутня можливість провести оцінку особистого внеску ОСОБА_1 в загальний результат роботи Укртрансбезпеки, однак зауваження до роботи ОСОБА_1 у роботодавця за вказаний період відсутні та власним наказом роботодавця від 02 листопада 2021 року №234-Д з ОСОБА_1 було знято дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» премія є додатковою заробітною платою.

Отже, оскільки оголошення догани позивачу відбулося без достатніх на те підстав, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із виплати заробітної плати у вигляді премії за період липень - жовтень 2021 року.

Державна служба України з безпеки на транспорті повідомила, що на аналогічних посадах у Миколаївському територіальну органі Укртрансбезпеки, в той же період часу (з липня по жовтень 2021 року), працювали старші державні інспектори відділу державного контролю на залізничному транспорті Департаменту державного контролю Шкробот A.B., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Вказані співробітники виконували такі самі функції, що й ОСОБА_1 . У розрахункових листах вказано відсоток нарахованих премій вказаним співробітникам.

Отже, оскільки вищевказані співробітники займали однакові посади і виконували аналогічній обсяг робіт з ОСОБА_1 , зауваження до роботи ОСОБА_1 у роботодавця за вказаний період відсутні, апеляційний суд вважає за можливе погодитися з застосуванням роботодавцем Укртрансбезпекою при розрахунку премій ОСОБА_1 розміру нарахованих вказаним працівникам премій: липень 2021 року - 140 %, серпень 2021 року - 380 %, вересень 2021 року - 400 %, жовтень 2021 року - 400 %.

Таким чином, згідно з розрахунку роботодавця Укртрансбезпеки недоотримані премії ОСОБА_1 становлять: за липень 2021 року 5 823 грн 95 коп.*140 % = 8 152 грн 20 коп.; за серпень 2021 року 4 571 грн 43 коп.* 380 % = 17 369 грн 80 коп.; за вересень 2021 року 5 823 грн 95 коп.*400 % = 23 292 грн; за жовтень 2021 року 5 823 грн 95 коп.*400 % = 23 292 грн, всього загальна сума становить - 72 106 грн.

Таким чином, апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті слід задовольнити частково, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 листопада 2024 року скасувати з ухваленням нового судового рішення, позовні вимоги задовольнити частково, з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість із виплати заробітної плати у вигляді премії у розмірі 72 106 грн. В іншій частині відмовити.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суд під час вирішення питання про визначення суми, що підлягає стягненню на користь позивача, вказує суму без відрахування з неї податків і зборів. Стягнення і сплата прибуткового податку покладаються на роботодавця, який самостійно розраховує суму податкових відрахувань.

Що позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи; розмір грошового відшкодування визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань та інших обставин, які мають істотне значення з врахуванням вимог розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню і непов`язана з розміром цього відшкодування; моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, одноразово.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (частина 1 статті 237-1 КЗпП України).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральну шкоду та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральну шкоду. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20).

Моральна шкода обґрунтована позивачем тим, що незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності призвело до нанесення йому моральних страждань, які виразилися у приниженні його ділової репутації, авторитету в колективі, отриманні негативних емоцій від несправедливого дисципінарного стягнення, несправедливого позбавлення його премії, яка становить більшу частину заробітної плати. Позивач зазначає, що він відчував приниження та нервування від того, що не може забезпечити достатній життєвий рівень своїй родині.

Надавши правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання того, що діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду внаслідок незаконного притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд апеляційної інстанції визначає моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Таким чином, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Труби К.Б. слід задовольнити частково та стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Труби Клавдії Борисівни задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 листопада 2024 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення заробітної плати у вигляді премії та відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 заробітну плату у вигляді премії у розмірі 72 106 грн, моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Інформація про стягувача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Інформація про боржника: Державна служба України з безпеки на транспорті, , адреса: вул. Фізкультури, 9, м. Київ, 03150.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 10 листопада 2025 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська