КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №357/8307/24 Головуючий у І інстанції - Цуранов А.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 травня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

установив:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування вимог позову зазначав, що в жовтні-листопаді 2020 року на замовлення ОСОБА_2 , він здійснював обладнання будинку АДРЕСА_1 системою опалення та вентиляції.

Сторонами обговорено та узгоджено: модель, комплектація обладнання, вартість обладнання та робіт.

Відповідач особисто надав йому дозвіл та ключі від дверей будинку і воріт.

Оскільки він з відповідачем були тривалий час знайомі та перебували в дружніх стосунках, домовленість між ними була усною.

Сторони домовились відповідно до комерційної пропозиції у вигляді двох письмових кошторисів із зазначенням комплектації та вартості обладнання.

Перший кошторис включав систему опалення на базі теплового насосу та основні матеріали вартістю 142947,60 грн., що в доларах становило близько 5141 доларів США.

Другий кошторис включав обладнання припливно-витяжної вентиляції на базі рекуператора та основні матеріали (повітроводи, адаптери під решітки із оцинкованого металу, алюмінієві решітки, тощо), загальною вартістю 2872,70 доларів США, та вартість основних робіт на суму 950 доларів США.

Вказував, що по другому кошторису, були виконані роботи майже всі, крім облаштування внутрішніх решіток.

Зазначені роботи були виконанні в жовтні - листопаді 2020 року, при цьому все обладнання та матеріали були оплачені особисто ним, а відповідач в повній мірі не оплатив їх.

На виконання замовлення, він використав наявне та раніше придбане за власні кошти обладнання та тепловий насос загальною вартістю 177704,40 грн.

До середини листопада 2020 року була частково зібрана система опалення і вентиляції та проведений перший запуск системи опалення, але, оскільки, система була зібрана не повністю, а саме не була встановлена система автоматики теплих полів, мали місце перепади в електропостачанні, дане обладнання потребувало постійного ручного контролю та коригування роботи.

Наприкінці листопада 2020 року тепловий насос системи опалення зупинився і видав критичну помилку. Причиною могло бути неякісне електроспоживання будинку відповідача.

Зазначав, що він повідомив про наявну проблему технічний відділ компанії «Київ Клімат». В свою чергу, компанія «Київ Клімат» повідомила його про те, що сам відповідач особисто звертався і просив відновити роботу теплового насосу як можна швидше, для чого вони надали йому 03 грудня 2020 року на його прохання для перевірки іншу аналогічну плату інвертора, яка ймовірно могла бути причиною зупинки теплового насосу.

Після удосконалення системи електропостачання (встановлення приладів стабілізації напруги), він провів заміну плати теплового насосу, тепловий насос почав працювати.

Наголошував, що після відновлення роботи теплового насосу, він неодноразово звертався до відповідача з проханням розрахуватися, але до цього часу він не розрахувався.

Також, вказував про завдану йому моральну шкоду.

Просив суд, стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість у розмірі 190057 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та судові витрати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 травня 2025 року відмовлено у задоволенні зазначеного вище позову.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що відповідач відмовився в односторонньому порядку від оплати за поставлене та установлене обладнання системи опалення та припливно-витяжної вентиляційної установки з рекуперацією, установки та пускових робіт в будинку відповідача, також, відмовився від повернення йому неоплачених матеріалів, обладнання, які були ним використані в процесі будівництва та встановлення (облаштування), як відмовився і від оплати за проведену роботу.

Вказує, що підтвердженням відповідних домовленостей між ним та відповідачем про облаштування будинку АДРЕСА_1 системою опалення та вентиляції свідчать обмін кошторисами та смс-переписка між сторонами.

Суд першої інстанції не надав належну правову оцінку діям відповідача, який порушив вимоги ст. 850 ЦК України, оскільки він систематично порушував домовленості, щодо оплати за матеріали та роботу, що впливало на вартість робіт, якість та строки виконання.

Вказує, що суд першої інстанції не надав оцінку тому, що відповідач не надав відзиву та будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень, натомість надані ним докази в сукупності з іншими доказами (показання свідків, смс-переписка, кошториси) дають підстави вважати, що такі докази є більш вірогідними.

Зазначає, що надані ним кошториси містять ціну робіт та матеріалів, а також містять примітки, щодо їх виконання/невиконання та оплати/не оплати, а смс-переписка про хід виконання замовлення та необхідність здійснення оплати на певних етапах виконання робіт, свідчить про наявність домовленостей не тільки на облаштування будинку системою опалення, а й системою вентиляції, а також виконання ним взятого на себе зобов`язання.

Просив суд, скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 травня 2025 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав відзив, в обґрунтування якого зазначив, що договору (домовленість) про виконання робіт обладнання будинку системою вентиляції сторонам не було досягнуто, а тому договір відповідно не був укладений, а відтак зобов`язання не наступають.

Наразі апелянт не надав доказів того, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, а лише надав листування інколи незрозумілого змісту у вайбері.

Вказує, що дійсно між ним та позивачем існувала усна домовленість про встановлення системи опалення - лише системи опалення, тобто теплового насосу. Пропозиція позивача на встановлення вентиляції, ним не була прийнята. І всі переписки у вайбері є ніщо інше як пропозиція, а не укладений договір. Доказів даної домовленості позивач не надав.

Однак, як на підтвердження нібито укладеного договору на обладнання будинку вентиляцією позивач посилається на смс-переписки та на так званий кошторис.

Проте, зазначає, що якщо це був дійсно кошторис, то він повинен був бути погоджений обома сторонами. Натомість до матеріалів позовної заяви доданий односторонній кошторис датований 26 січня 2022 року по тепловому насосу, який ні з ким не узгоджувався, та в якому зазначено суму заборгованості 57929 грн., однак, дана сума незрозуміло з чого складається.

Так в даному так званому кошторисі зазначено що не оплачено монтаж наладки, однак, доказів того, що ця робота була погоджена з ним та виконана позивачем сторона позивача не надала.

Доказів вартості, придбання та установки воздуховодів, решіток, адапторів та іншого матеріалу зазначеного в кошторисі позивач не надав.

Враховуючи викладене, наголошує, що є не незрозумілим з чого складається борг, незрозуміло кому не оплачено борг - фізичній особі ОСОБА_3 чи ФОП ОСОБА_3 .

Просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 травня 2025 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як Фізична особа - підприємець 20 червня 2006 року, що вбачається зі свідоцтва серії НОМЕР_1 .

Влітку 2020 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено усний договір на здійснення обладнання в будинку АДРЕСА_1 системою опалення.

В матеріалах справи наявна електронна переписка сторін, датована серпнем 2020 року - вереснем 2022 року, в якій йдеться про підбір обладнання по тепловому насосу, водопідготовку, креслення, розмір кутника, вартість та наявність боргу станом на 16 грудня 2020 року в розмірі 40943 грн. та 3024,90 доларів США. Також переписка містить фрази: «Рекуперація зараз скину» (18.08.2020), «Завтра рано мені потрібно на Київ, гроші по рекуператору і матеріалам» (02.12.2020). В переписці містяться кошториси від 24 вересня 2022 року.

Стороною позивача надано кошторис від 26 січня 2022 року на систему опалення на базі теплового насосу GREE VERSATI 2 GRS-CQ16Pd/NaE-M вартістю 142947, 60 грн. з зауваженням про наявність боргу в розмірі 57929 грн., та кошторис від 30 грудня 2020 року на припливно-витяжну вентиляція на базі рекуператора GREE FHBQ-D8-K вартістю 3822,70 доларів США та вартістю основних робіт на суму 4500 грн.

Відповідно до видаткової накладної ТОВ «Сільвер Еір Студіос» №СА-0000087 від 03 липня 2020 року, ОСОБА_1 одержав товар: припливно-витяжну установку GREE FHBQ-D8-K вартістю 28964 грн. та кондиціонер GRS-CQ16Pd/NaE-M/І/GRS-CQ16Pd/NaE-M/О вартістю 119123 грн.

Відповідно до листа ТОВ «Київ Клімат» на запит №01/12/01 від 01 грудня 2022 року, в грудні 2020 року до технічного відділу звертався ОСОБА_4 з приводу отримання плати керування інвентором зовнішнього блоку теплового насосу GREE VERSATI 2 ZQ3316D_V13 №1R pn 8. Вказана плата була йому надана для перевірки працездатності теплового насосу методом заміни плати. Також, ОСОБА_1 в грудні 2020 року надавав до технічного відділу ТОВ «Київ Клімат» для перевірки та діагностування: таку ж плату GREE VERSATI 2 ZQ3316D_V13 pn 8; плату - пульт керування внутрішнім блоком GREE VERSATI 2 Z263TV12 №1R pn 7; плату керування зовнішнім блоком GREE VERSATI 2 WZF73GV10 №1R pn 8 . Вказані плати були повернуті ОСОБА_1 24 грудня 2020 року.

В матеріалах справи містяться акти прийому-передачі обладнання: 1) від 03 грудня 2020 року про передачу від ТОВ «Київ Клімат» до ОСОБА_1 плати керування інвертором зовнішнього блоку теплового насосу GREE VERSATI 2 ZQ3316D_V13 №1R pn 8 для перевірки працездатності теплового насосу; 2) від 18 грудня 2020 року про передачу від ОСОБА_1 до ТОВ «Київ Клімат» плати керування інвертором зовнішнього блоку теплового насосу GREE VERSATI 2 ZQ3316D_V13 №1R pn 8, плати - пульт керування внутрішнім блоком GREE VERSATI 2 Z263TV12 №1R pn 7, плати керування зовнішнім блоком GREE VERSATI 2 WZF73GV10 №1R pn 8 ; 3) від 03 грудня 2020 року про передачу від ТОВ «Київ Клімат» до ОСОБА_1 плати керування інвертором зовнішнього блоку теплового насосу GREE VERSATI 2 ZQ3316D_V13 №1R pn 8, плати - пульт керування внутрішнім блоком GREE VERSATI 2 Z263TV12 №1R pn 7, плати керування зовнішнім блоком GREE VERSATI 2 WZF73GV10 № 1R pn 8 .

Останній акт містить застереження, що перевірка не виконувалась з причин відмови замовника.

Згідно з копіями рахунків ТОВ «Київ Клімат» №№КК-0000190, КК-0000189, КК-0000188 від 15 лютого 2023 року, вартість пульта Z263TV12 №1R pn 7, плати ZQ3316D_V13 №1R pn 8 та плати WZF73GV10 №1R pn 8 становить 42648 грн., в тому числі ПДВ.

В матеріалах справи міститься опитування (пояснення) від 01 грудня 2022 року субпідрядників, які здійснювали електромонтажні та монтажні роботи по системі опалення й вентиляції на прохання ОСОБА_1 в будинку ОСОБА_2 .

Згідно копії ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2024 року у справі №357/10010/23 за обвинувальним актом у кримінальному провадженні №0002483, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 жовтня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, відмовлено у прийнятті зустрічного цивільного позову адвоката Сахницького О.А., діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 до потерпілого ОСОБА_2 про стягнення боргу для спільного розгляду з кримінальним провадженням №0002483.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено конкретних погоджених умов договору між сторонами, зокрема конкретно визначених робіт та ціни договору, порядок і строки виконання робіт, отже не є доведеною обставина порушення відповідачем зобов`язань, щодо оплати за договором.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено такого порушення відповідачем зобов`язання у відповідності до умов договору, яке слід визнати істотним, та яке мало б наслідком стягнення коштів з відповідача на користь позивача.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1 ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Судом першої інстанції встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 досягнута домовленість в усній формі про здійснення позивачем обладнання в будинку АДРЕСА_1 системою опалення.

Зазначені обставини визнаються відповідачем, що відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виснував, що за своєю правовою природою вищевказана домовленість між сторонами є договором побутового підряду.

Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Ціна договору підряду - це грошова сума, належна підрядникові за виконане замовлення.

За ст. 843 ЦК України, у договорі підряду визначається або конкретна ціна роботи, або способи її визначення. Отже, ціна може бути визначена в тексті договору підряду безпосередньо, або у договорі підряду може зазначатися спосіб визначення ціни. Крім того, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі, який містить постатейний перелік затрат на виконання робіт, є додатком до договору та його невід`ємною частиною.

За відсутності цих умов ціну може встановити суд на основі звичайно застосовуваних за аналогічні роботи цін з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами.

Різновидом договору підряду є побутовий підряд.

Відповідно до ст.865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Згідно зі ст.866 ЦК України, договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов.

Статтею 867 ЦК України встановлено, що підрядник не має права нав`язувати замовникові включення до договору побутового підряду додаткових оплатних робіт або послуг. У разі порушення цієї вимоги замовник має право відмовитися від оплати відповідних робіт або послуг. Замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Умови договору, що позбавляють замовника цього права, є нікчемними.

Відповідно до ст.870 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник виконує роботу зі свого матеріалу, а за бажанням замовника - з його матеріалу. Якщо робота виконується з матеріалу підрядника, вартість матеріалу оплачується замовником частково або в повному обсязі, за погодженням сторін, з остаточним розрахунком при одержанні замовником виконаної підрядником роботи. У випадках, передбачених договором, матеріал може бути наданий підрядником у кредит (із розстроченням платежу). Подальша зміна ціни наданого в кредит матеріалу не призводить до перерахунку, якщо інше не встановлено договором.

Якщо робота виконується з матеріалу замовника, у квитанції або іншому документі, що видається підрядником при укладенні договору побутового підряду, вказуються точне найменування матеріалу, його кількість і оцінка, здійснена за погодженням сторін (ст.871 ЦК України).

Згідно зі ст.873 ЦК України, вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_1 зазначав про те, що відповідачем не було сплачено грошові кошти у повному обсязі за виконані ним роботи, щодо яких було досягнуто усної домовленості.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У позові ОСОБА_1 зазначав, що поміж іншого, він здійснював обладнання будинку відповідача системою вентиляції. Сторони домовились відповідно до комерційної пропозиції у вигляді двох письмових кошторисів із зазначенням комплектації та вартості обладнання. Зазначав, що другий кошторис включав обладнання припливно-витяжної вентиляції на базі рекуператора та основні матеріали (повітроводи, адаптери під решітки із оцинкованого металу, алюмінієві решітки, тощо), і що ним по другому кошторису були виконані майже всі роботи, крім облаштування внутрішніх решіток. Також, ним була частково зібрана система опалення і вентиляції та проведений перший запуск системи опалення, та пізніше проведено заміну плати теплового насосу.

Судом першої інстанції установлено, що вичерпний перелік видів робіт, що були замовлені відповідачем, їх обсяг та технічні характеристики; види, вартість та кількість матеріалів; строки виконання робіт; розмір оплати за виконану роботу позивачем не доведені, не конкретизовані, та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Не надано доказів того, що позивачем виконувалися роботи по здійсненню обладнання будинку АДРЕСА_1 системою вентиляції.

Актів приймання-передачі виконаних робіт матеріали справи не містять.

Також позивачем не підтверджено доказами, що надані ним кошториси були погоджені відповідачем, він надавав дозвіл на проведення робіт, установку вентиляції, також відсутні доказищо ці роботи були проведені позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, кошториси надані позивачем являють собою односторонній розрахунок із зазначенням матеріалів та приміткою оплачено/не оплачено, встановлено/не встановлено, проте, доказів того, що саме ці матеріали та виконані роботи були здійснені в будинку ОСОБА_2 , матеріали справи не містять.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання в апеляційній скарзі на смс-переписку між сторонами, як на підтвердження кількості та видів виконаних позивачем робіт, виходячи з такого.

Так, Велика Палата Верховного суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі №916/3027/21 зазначила, що Верховний Суд послідовно додержується правової позиції про те, що роздруківки електронного листування не є ані письмовими доказами, ані електронними документами (копіями електронних документів) в розумінні ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне електронне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2 ст.89 ЦПК України).

Колегія суддів критично оцінює надані позивачем скріншоти переписки, оскільки зі змісту повідомлень не вбачається можливим встановити, що переписка стосується саме виконання робіт за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факт укладення та узгодження між сторонами умов договору підряду в тому об`ємі, в якому він вказує.

Таким чином, правильно встановивши обставини спору, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку, а також врахувавши наведені вище вимоги закону й усталену практику Верховного Суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення боргу.

Інші доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Таким чином суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст.ст.12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Наявність обставин, за яких відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України, судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив його з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба