ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7259/25
провадження № 2/753/6743/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
12 листопада 2025 року Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді: Мицик Ю.С.,
секретарів судового засідання: Власенка Д.А., Іващенко Ю.О.,
позивача ОСОБА_1 ,
відповідач не з`явився,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
10.04.2025 ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач, ОСОБА_2 ) посилаючись на те, що 03.09.2024 між сторонами було укладено договір позики, згідно з яким відповідач отримав від позивача в борг кошти у сумі 265 000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 03.11.2024. Відповідач зобов`язання за договором позики виконав частково, повернув борг у сумі 13 900 доларів США. Станом на день подання позову, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, тому позивач просить стягнути з відповідача 251 100 доларів США, що є предметом позовних вимог.
Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С. від 23.04.2025 було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання, встановлено сторонам у справі строки для подання заяв по суті справи.
Відповідачем у строк встановлений судом відзив на позов не подано.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31.07.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач у судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на доводи, що його обґрунтовують.
Відповідач повідомлявся судом про розгляд справи шляхом направлення ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та судових повісток на адресу його зареєстрованого місця проживання.
В судове засідання відповідач повторно не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив.
Враховуючи думку позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дослідивши оригінал розписки наданий позивачем, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 взяв в борг у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 265 000,00 ($) доларів за розпискою від 03.09.2024 та зобов`язався повернути їх до 03.11.2024.
03.09.2024 ОСОБА_2 частково повернув борг у сумі 13 900 ($) доларів, що визнається позивачем.
Як пояснив позивач, у строк встановлений договором, а також на час розгляду справи, відповідач ОСОБА_2 залишок коштів, отриманих у позику, не повернув, що становить 251 100 доларів США.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як встановлено судом, кошти за договором позики позичальником не повернуті, про що свідчить наявність у позивача оригіналу розписки, який був досліджений в судовому засіданні.
Предметом договору позики від 03.09.2024 у даній справі є іноземна валюта, визначена в доларах, при встановлені країни походження валюти зобов`язання, суд виходить зі змісту розписки, яка містить позначення «$», що вказує на країну походження - США.
Таким чином, суд приходить до переконання, що країною походження валюти грошового зобов`язання, визначеної у розписці від 03.09.2024, були саме долари США, які в дійсності становили предмет договору позики, що не суперечить положенням статті 533 ЦК України.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зроблено висновок, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Частинами 1, 2, 3 та 4с т.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 не надав до суду жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач ОСОБА_2 не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за договором позики, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з нього боргу в розмірі 251 100,00 доларів США, підлягають задоволенню.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, позовну заяву задоволено, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 15 140,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 83, 141, 258, 263, 265, 268, 280, 354-356 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 03.09.2024 в розмірі 251 100,00 доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 15 140,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП): НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП): НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення складено 12.11.2025.
Суддя Ю.С. МИЦИК