Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.11.2025 Справа №607/13816/25 Провадження №2/607/4149/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого Ромазана В.В.

за участю секретаря Бойко О.В.

представника позивача Сахарової О.І.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №805622198 від 06 серпня 2020 року ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (надалі ТзОВ «Ейс»), звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2 (надалі ОСОБА_2 ), у якому просить стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №805622198 від 06 серпня 2020 року у розмірі 46 702,24 грн., а також 2 422,40 грн. сплаченого ними судового збору та 7 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 06.08.2020 ОСОБА_2 подала заявку на отримання грошових коштів в кредит, на підставі якої 06.08.2020 між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та нею укладено кредитний договір № 805622198 у електронному вигляді, створеним і збереженим в інформаційно-телекомунікаційній системі та перетвореним електронними засобами у візуальну форму. На виконання умов договору, ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувала на картковий рахунок ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 13 500,00 грн. Однак, сторона позивача вважає, що відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала. 28.11.2018 ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу №28/1118-01, а також додаткові угоди до нього, від 28.11.2019 №19, від 31.12.2020 №26, від 31.12.2021 №27, від 31.12.2022 №31, від 31.12.2023 №32, які продовжували строк дії договору, до 31 грудня 2024 року. Згідно Реєстру прав вимог № 133 від 11.05.2021 до ТзОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимог за договором кредитної лінії від 06.08.2020 №805622198, укладеного з відповідачем. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, предметом якого є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. 03.08.2021, 30.12.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладені додаткові угоди №2, №3 до цього договору факторингу, відповідно до якої продовжено строк дії договору факторингу до 30.12.2024. 29.05.2025 ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до умов якого останньому було відступлене право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Оскільки, відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору, право вимоги за яким перейшло до позивача, у ОСОБА_2 виникла заборгованість на загальну суму 46 702,24 грн, яка складається: 9 115,60 грн заборгованості за тілом кредиту, 37 586,64 грн заборгованості за несплаченими відсоткам за користування кредитом.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 липня 2025 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

29 липня 2025 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Яресько Т.В. подав суду відзив на позовну заяву, у якому сторона відповідача визнала укладення кредитного договору 06.08.2020 за №805622198 та отримання ОСОБА_2 на його виконання кредитних коштів. Крім цього, ОСОБА_2 на виконання умов вказаного правочину, здійснювала його виконання, сплативши коштів на загальну суму 23 023,00 грн. Відтак, вважає, що борг за вказаним кредитним договором у відповідача відсутній. Серед іншого зазначив, як вбачається із матеріалів справи, позивачем в обґрунтування своїх вимог надано додаткові угоди до вказаного кредитного договору. Однак, сторона відповідача заперечує факт укладення даних додаткових угод та їх підписання. Зазначає, що відповідач при укладенні кредитного договору отримав одноразовий ідентифікатор 744VVHP7 та підписав його. Однак, ОСОБА_2 не отримувала одноразового ідентифікатора від первісного кредитора, в день, коли додаткові угоди були укладені, не підписувала їх в жодний з передбачених законом способів та не узгоджувала змін до даного кредитного договору. Відтак, сторона відповідача вважає, що дані додаткові угоди до кредитного договору, в силу приписів ч.1 ст.654, ч.2 ст. 1055 ЦК України, є нікчемними, а тому не можуть бути належними та достовірними доказами. Також звертає увагу суду, що відповідно до п.1.2 кредитного договору, термін кредиту складає 29 днів від дати отримання кредиту позичальником, тобто з 04.09.2020 року кредитний договір припинив свою дію. А тому вважає, що додатковими угодами строк дії кредитного договору не продовжувався, відтак відповідачу не могли нараховуватися відсотки за користування кредитом, в порядку ст. 1048 ЦК України. Також звертає увагу суду на ту обставину, що договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 р. було укладено між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» за два роки до укладення кредитного договору із відповідачем, а тому у цей час не існувало жодних правовідносин між відповідачем та первинним кредитором. Відтак, вважає, що станом на дату укладення договору факторингу від 28.11.2018, право вимоги до відповідача не існувало. Сторона відповідача вважає, що позивачем не набуто право вимоги за даним кредитним договором. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та у стягнення судових витрат, в тому числі і витрат на правничу допомогу. Також, просить стягнути з позивача в користь ОСОБА_2 14 000, 00 грн. витрати на професійну правничу допомогу.

Представник позивача 25.08.2025 через систему «Електронний Суд» надав додаткові письмові пояснення у яких звертає увагу суду на те, що пунктом 2.1 розділу 2 договору факторингу №28/1118/01 від 28.11.2018 передбачено, що Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Згідно із пунктом 4.1 договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до Фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги, за формою встановленій у відповідному додатку. 11.05.2021 відповідно до витягу із реєстру прав вимоги №133 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.01.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТзОВ «Таліон плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 40193,50 грн. Відтак, право вимоги за кредитним договором №805622198 від 06.08.2020 перейшло до ТзОВ «Таліон Плюс» 11.05.2021. Сторона позивача звертає увагу суду на ту обставину, що відповідно до умов договору факторингу, передача права вимоги здійснюється не за самим договором, а за реєстрами, які є додатками до нього. Також, звертає увагу суду на те, що відповідно до витягу із реєстру прав вимоги №11 від 31.08.2023 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 від ТзОВ «Таліон плюс» до ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 46702,24 грн. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу №29/05/25-Е від 29.05.2025, від ТзОВ «ФК «Онлайн фінанси» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 46702,24 грн., що підтверджено актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №29/05/25-Е від 29.05.2025. Сторона позивача звертає увагу суду на те, що сутність договору факторингу №28/1118-01 полягає не у відступленні права вимоги за конкретним кредитним договором, а у відступленні права вимоги, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Щодо укладення додаткових угод із відповідачем до кредитного договору зазначила, що пунктом 9.2 Правил надання грошових коштів у позику, електронний договір, графік платежів, додаткові угоди та інші додатки до електронного договору зберігаються в електронному вигляді та доступні позичальнику в особистому кабінеті. Як вбачається із додаткових угод долучених до позову, а також розрахунку заборгованості застосування зниженої процентної ставки за кредитним договором продовжено на 212 днів. Оскільки, відповідач лише частково погашав заборгованість та не повернув кредитні кошти у повному розмірі, було продовжено нарахування відсотків. Також, сторона позивача зазначила, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, у якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просить суд їх задовольнити із підтав наведених у позові та додаткових поясненнях.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Яресько Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, у задоволенні позову просив відмовити з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву, а також відшкодувати витрати на правову допомогу.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив

06 серпня 2020 року ОСОБА_2 подала заявку на отримання грошових коштів в кредит, на підставі якої 06.08.2020 між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Товариство) та нею укладено договір кредитної лінії №805622198, який є електронним документом, створеним і збереженим в інформаційно-телекомунікаційній системі зазначеного товариства та перетвореним електронними засобами у візуальну форму.

Відповідно до п. 1.1 цього договору Товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму 13 500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно пунктів 1.3, 1.4 або 1.5 цього договору.

Згідно з п. 1.2 вказаного договору, кредит надається на 29 днів від дати отримання кредиту позичальником.

На період строку, визначеного п.1.2 Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,39 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом (п. 1.3 Договору).

Відповідно до п. 1.4 цього Договору, у випадку користування кредитом понад строк, встановлений п.1.2 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується Базова процентна ставка в розмірі 1,70 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити товариству різницю між фактично сплаченими процентами за Дисконтною та нарахованою Базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом (від дати отримання кредиту до фактичної дати його повернення).

Пунктом 1.5 Договору передбачена базова процентна ставка, яка становить 1,70% в день від суми кредиту за час користування ним.

Позичальник зобов`язаний повернути Товариству кредит, нараховані проценти згідно пункту 1.3 цього договору не пізніше строку вказаному в пункті 1.2 цього договору.

Згідно п. 4.2 сторони передбачили, що строк дії цього Договору, вказаний в п. 1.2. Договору, продовжується на весь період, протягом якого Сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки за цим Договором, та визначається як період від дати отримання позичальником кредиту до фактичної дати повернення кредиту, процентів за Дисконтною та/або Базовою процентними ставками, компенсації, яка має бути сплачена у разі невиконання умов Договору (пені) та інших нарахувань, передбачених Договором.

Як вбачається з п.4.7 Договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

Відповідно до 4.13 Договору сторони засвідчують, що укладення цього Договору відповідає вільному волевиявленню Сторін, жодна із Сторін не знаходиться під впливом тяжких обставин, не помиляється стосовно обставин, що мають суттєве значення (природа Договору, права та обов`язки Сторін, інші умови Договору), та умови Договору є взаємовигідними для кожної із Сторін. У разі істотної зміни обставин, якими Сторони керувалися при укладенні Договору, Договір може бути змінений або розірваний тільки за згодою Сторін.

Згідно п. 4.18 сторони договору передбачили, що цей Договір є електронним документом створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та перетвореним електронними засобами у візуальну форму.

ОСОБА_2 підписала зазначений договір одноразовим ідентифікатором 744VVHP7, який відправлено 06.08.2020 о 17:52:51 годині на номер телефону НОМЕР_1 , та введений 06.08.2020 о 17:53:35 годині.

На підтвердження дій позичальника, позивачем долучено до матеріалів позовної заяви довідку щодо дій позичальника, з якої вбачається, що ОСОБА_2 06.08.2020 о 17:49 годині подала заявку на отримання кредиту в розмірі 13 500,00 грн, строком на 29 днів, з процентною ставкою 1,70% в день. Акцепт оферти позивальника (підписання договору відбулось одноразовим ідентифікатором) 744VVHP7, надісланим 06.08.2020 о 17:52:51 годині на номер телефону НОМЕР_1 , та введено позичальником 06.08.2020 о 17:53:35 годині, 06.08.2020 о 17:54:17 годині грошові кошти перераховані позивальнику.

Відповідно до інформації наданої на виконання ухвали суду, АТ «Універсалбанк» у листі від 24.10.2025 №БТ/Е-16262 повідомляє, що на ім`я ОСОБА_2 банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 . За період з 06.08.2020 по 11.08.2020 на вказану платіжну картку, що належить ОСОБА_2 було зараховано платіж у сумі 13500 грн., що також підтверджено випискою банку про рух коштів по картці від 22.10.2025.

Зазначена обставина визнається на не заперечується стороною відповідача.

Таким чином, суд доходить до переконання, що ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої зобов`язання у повному обсязі та перерахувало на картку відповідача № 5375-ХХХХ-ХХХХ-3581 кредитні кошти в сумі 13 500,00 грн. на виконаня умов договору №805622198 від 06.08.2020.

Позивачем на обґрунтування своїх вимог додано додаткові угоди між сторонами до договору №805622198 від 06.08.2020, а саме :

-від 04.09.2020, згідно якої сторони дійшли згоди, у зв`язку із неможливістю виконання Позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк на який був наданий кредит, на 29 днів. На дату укладення цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом. Починаючи з 04.09.2020 позичальник сплачує за користування кредитом 1,29 відсотків в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою згідно цієї додаткової угоди;

-від 04.09.2020, згідно якої сторони дійшли згоди, у зв`язку із неможливістю виконання Позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк на який був наданий кредит, на один день. На дату укладення цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом. Починаючи з 03.10.2020 позичальник сплачує за користування кредитом 1,03 відсотків в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою згідно цієї додаткової угоди;

-від 03.10.2020, згідно якої сторони дійшли згоди, у зв`язку із неможливістю виконання Позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк на який був наданий кредит, на 26 днів. На дату укладення цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом. Починаючи з 04.10.2020 позичальник сплачує за користування кредитом 1,03 відсотків в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою згідно цієї додаткової угоди;

-від 04.10.2020, згідно якої сторони дійшли згоди, у зв`язку із неможливістю виконання Позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк на який був наданий кредит, на чотири дні. На дату укладення цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом. Починаючи з 30.10.2020 позичальник сплачує за користування кредитом 0,64 відсотків в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою згідно цієї додаткової угоди;

-від 05.11.2020, згідно якої сторони дійшли згоди, у зв`язку із неможливістю виконання Позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк на який був наданий кредит, на три дні. На дату укладення цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом. Починаючи з 03.11.2020 позичальник сплачує за користування кредитом 0,64 відсотків в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою згідно цієї додаткової угоди;

-від 05.11.2020, згідно якої сторони дійшли згоди, у зв`язку із неможливістю виконання Позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк на який був наданий кредит, на 29 днів. На дату укладення цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом. Починаючи з 06.11.2020 позичальник сплачує за користування кредитом 0,64 відсотків в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою згідно цієї додаткової угоди;

-від 04.12.2020, згідно якої сторони дійшли згоди, у зв`язку із неможливістю виконання Позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк на який був наданий кредит, на 29 днів. На дату укладення цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом. Починаючи з 05.12.2020 позичальник сплачує за користування кредитом 0,64 відсотків в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою згідно цієї додаткової угоди;

-від 03.01.2021, згідно якої сторони дійшли згоди, у зв`язку із неможливістю виконання Позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк на який був наданий кредит, на 30 днів. На дату укладення цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом. Починаючи з 03.01.2021 позичальник сплачує за користування кредитом 0,64 відсотків в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою згідно цієї додаткової угоди;

-від 05.02.2021, згідно якої сторони дійшли згоди, у зв`язку із неможливістю виконання Позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк на який був наданий кредит, на 30 днів. На дату укладення цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом. Починаючи з 02.02.2021 позичальник сплачує за користування кредитом 0,64 відсотків в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою згідно цієї додаткової угоди;

-від 05.03.2021, згідно якої сторони дійшли згоди, у зв`язку із неможливістю виконання Позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк на який був наданий кредит, на 30 днів. На дату укладення цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом. Починаючи з 04.03.2021 позичальник сплачує за користування кредитом 0,64 відсотків в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою згідно цієї додаткової угоди;

-від 05.03.2021, згідно якої сторони дійшли згоди, у зв`язку із неможливістю виконання Позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк на який був наданий кредит, на один день. На дату укладення цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом. Починаючи з 03.04.2021 позичальник сплачує за користування кредитом 0,64 відсотків в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою згідно цієї додаткової угоди;

Як вбачається із зазначених додаткових угод у них не мітиться даних, що їх укладено за допомогою електронного підпису позичальника, підписаним одноразовим ідентифікатором, як це передбачає п.4.7 основного договору №805622198 від 06.08.2020. При цьому, факт укладення зазначених додаткових угод заперечується ОСОБА_2 . Такорж суд звертає увагу, що зазначені додаткові угоди не мітять підпису позичальника щодо їх укладення, у тому числі електронного.

Також судом з`ясовано, що 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу №28/1118-01,строком дії до 28.11.2019 року.

У розділі 1 зазначеного договору визначено терміни, а саме: Відповідно до умов вказаного договору: п.п.1.1 «Боржник» фізична особа, з якою укладено кредитний договір, право вимоги до якого уступається за цим договором; п.п.1.2 «Кредитний договір» кредитний договір, укладений між клієнтом і боржником, права вимоги за яким відступаються, та який відповідає наступним критеріям: боржником за кредитним договором виступає фізична особа та кредит не забезпечується заставою. Перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до цього договору, а саме в Реєстрах прав вимог; п.п. 1.3. «Право вимоги» - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржника по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строку платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому; п.п1.4 «Борг» означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили; п.п.1.5 «Реєстр прав вимог» означає перелік прав вимог до боржників, що відступаються за цим договором. Форма Реєстру прав вимог наведена в додатку № 1 до цього договору. Цей договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності її у сторони) (п. 8.1. договору).

Згідно умов цього договору факторингу, Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (пункт 2.1).

Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги (пункт 4.1).

На виконання пункту 2.1 договору факторингу № 28/1118-01 між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» було складено та підписано Реєстр прав вимоги № 133 від 11.05.2021, у якому зазначено право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 805622198 від 06.08.2020 року на загальну суму 40193,50 грн.

В подальшому, ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» укладено наступні угоди: 28.11.2019 року додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року; 31.12.2020 року додаткову угоду № 26, що продовжила строк дії договору до 31.12.2021 року; 31.12.2021 року додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 року, 31.12.2022 додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2023, 31.12.2023 додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 01.01.2024.

До вказаного договору факторингу та додаткових угод до нього, позивачем долучений Акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2021 зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимог № 133 від 11.05.2021 за Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 та Протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно Реєстру прав вимог № 133 від 11.05.2021, відповідно до яких ТОВ «Таліон Плюс» як фактор здійснив повну оплату суми фінансування на користь ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» як клієнту за Реєстром прав вимог №133 від 11.05.2021 за Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018.

Крім того, 05.08.2020 року між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого встановлено до 04.08.2021 року.

В подальшому ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: № 2 від 03.08.2021 року та № 3 від 30.12.2022 року, якими продовжено строк дії договору зазначеного договору факторингу до 30.12.2024 року включно.

Позивачем до вказаного Договору факторингу наданий Реєстр прав вимог №11 від 31.08.2023 та платіжну інструкцію від 31.08.2023 №4586 щодо здійснення оплати за вказаним договором факторингу, а також розрахунок заборгованості за укладеним з відповідачем договором від 06.08.2020 №805622198, здійсненим ТОВ «Таліон Плюс», відповідно до якого розмір заборгованості становить 46 702,24 грн.

29.05.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач ТОВ «ФК «Ейс» уклали договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до умов якого останньому було відступлене право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 06.08.2020 №805622198.

За цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту (п.1.1 Договору факторингу №29/05/25-Е).

Відповідно до додатку №1 до договору факторингу №29/05/25-Е від 29.05.2025 року Реєстру боржників від 29.05.2025, від ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором на загальну суму 46 702,24 грн.

29.05.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №29/05/25-Е від 29.05.2025.

До вказаного договору факторингу, позивачем долучені платіжні інструкції від 04.06.2025 № 243, від 04.06.2025 № 245, від 05.06.2025 № 246, від 05.06.2025 № 247, від 06.06.2025 № 248 про здійснення ТОВ «ФК «Ейс» оплати фінансування за відступлення прав вимоги за договором факторингу від 29.05.2025 на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».

Як вбачається із виписки з особового рахунку за кредитним договором №805622198 від 06.08.2020 ОСОБА_2 , яка складена позивачем, заборгованість відповідача станом на 05.06.2025 складає 46702,24 грн., із яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 9115, 60 грн., заборгованість за процентами 37586,64 грн.

Відповідно із розрахунком, наданого стороною відповідача, ОСОБА_2 на виконання умов кредитного договору №805622198 від 06.08.2020, сплачено коштів на загальну суму 23023 грн., що визначється на не заперечується у судовому засіданні й представником позивача

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України передбачають, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України).

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наведене спонукає до висновку, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до частини 2статті 625 ЦК України.

Як уже зазначав суд, умовами пунктів 1.1, 1.2 договору №805622198 від 06.08.2020 передачено надання позивачльникові кредиту без конкретної споживчої мети на суму 13500 грн., який позивачльник зобов`язується повернути та сплатити нараховані проценти за користування кредитом, який надається строком на 29 днів від дати отримання кредиту. Разом із тим, сторони у п.1.6 договору передбачили, що позивачльник зобов`язаний повернути Товариству кредит, нараховані проценти згідно пункту 1.3 цього договору не пізніше строку, вказаного в п.1.2 цього договору.

Матеріалами справи підтверджується фактичне перерахування первісним кредитором ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - відповідачу на карту кредитних коштів у розмірі 13500 грн., про що стороною відповаідача визнається та не заперечується у судовому засіданні.

Крім цього, у пункті 4.7 вказаного договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості підпису Позивачльника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону Україхни «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. Пунтом 4.2 зазначеного договору передбачено, що строк дії цього договору, вказаний у пункті 1.2 договору, продовжується на весь період, протягом якого сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки за цим договором, та визначається як період від дати отримання позичальником кредиту до фактичної дати повернення кредиту, процентів за дисконтною та/або базовою процентними ставками, компенсації, яка має бути сплачена у разі невиконання умов договору (пені) та інших нарахувань передбачених договором.

Таким чином, враховуючи умови договору, розмір нарахованих відсотків ОСОБА_2 за користування кредитними коштами за період з 06.08.2020 року по 03.09.2020 року, у межах строку кредитування 29 днів, із розрахунку 1,70 відсотків у день від суми кредиту, буде складати 6655,55 грн.

Із урахуванням суми наданого кредиту та нарахованих відсотків загальна сума, яка підлягала до сплати відповідачем у межах строку кредитування за вказаним правочином буде складати 20155,50 грн.

Судом встановлено, що на виконання умов зазначеного кредитного договору відповідачем сплачено 23023 грн., такими платежами: 04.09.2020 2142 грн., 29.09.2020 -1255 грн., 02.10.2020 1200 грн., 03.10.2020 2366 грн., 04.10.2020 2050 грн., 04.11.2020 1800 грн., 05.11.2020 -1562 грн., 04.12.2020 -3200 грн., 03.01.2021 2319 грн., 05.02.2021 1981 грн., 05.03.2021 1942 грн., 07.04.2021 1216 грн., що визначється та не заперечується стороною позивача.

Відтак, суд вважає, що відповідачем на виконання умов вказаного кредитного договору погашено кредит та нараховані за кредитним договором №805622198 від 06.08.2020 у повному обсязі, а тому заборгованість за ним у нього відсутня.

Таким чином, суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, а також у їх сукупності, приходить до переконання, що у задоволенні позову ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №805622198 від 06 серпня 2020 року слід відмовити у повному обсязі.

При цьому відмовляючи у задоволенні позову, суд не бере до уваги покликання сторони позивача на ту обставину, що строк у вказаному кредитному договорі був продовжений на підставі додаткових угод, укладених із відповідачем.

Як уже зазначав суд, у пункті 4.7 вказаного договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону Україхни «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис.

Відповідно до ч.1 ст.654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розпривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Однак, як зазначав суд, дані додаткових угод не містять підпису відповідача, у тому числі електронного, як це передбачено пунктом 4.7 основного договору. При цьому, суд відкидає твердження представника позивача, що такі додаткові угоди, якими продовжено строк кредитування було укладено шляхом їх надіслання до особистого кабінету позичальника, оскільки умовами основного кредитного договору та ч.1 ст.654 ЦК України такий спосіб укладення змін до нього сторонами не передбачено. Крім цього, суд зазначає, що доказів про те, що Правила надання грошових коштів у позику первинного кредитора, які діяли на момент існування кредитних правовідносин та на які покликається сторона позивача, підписано ОСОБА_2 суду не надано.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18 зазначила, що системний аналіз частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору.

Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення).

Санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань (пункт 8.32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18).

В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що позивачем було заявлено до стягнення з відповідача проценти за користування кредитними коштами поза межами строку кредитного договору. При цьому позовних вимог про стягнення грошових коштів за прострочення виконання зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України позивач не заявляв та розрахунку із цього приводу не надавав. Адже, за неповернення кредитних коштів після закінчення строку, на який вони були видані, може настати відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, проте регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16.

Також, вирішуючи позов, суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що стороною позивача не підтверджено переходу прав вимоги за кредитними договором №805622198 від 06 серпня 2020 року від первинного кредитора ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс». Так, позивачем до матеріалів справи долучено зазначені вище реєстри переходу прав вимоги, які містять ключові ідентифікатори, підписи та печатки сторін, а тому суд вважає, що цього достатньо для доказу переходу права. Кожен із наданих документів до договорів факторингу (реєстр № 133 від 11.05.2021; реєстр № 11 від 31.08.2023 року; реєстр до договору факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025) містить: - повні дані сторін (клієнта та фактора); - дату та номер договору факторингу; - ідентифікацію конкретного зобов`язання (ПІБ боржника, № та дата кредитного договору, структура заборгованості тіло/проценти); -підписи уповноважених осіб та відбитки печаток обох контрагентів. Крім того, суд зазначає, що за умовами укладених договорів факторингу право грошової вимоги переходить від клієнта до фактора в момент підписання відповідного реєстру прав вимоги. У даній справі такі реєстри підписано і скріплено печатками сторонами, що підтверджує передачу прав вимоги за кредитним договором.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Щодо клопотання представника відповідача адвоката ЯреськоТ.В. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає наступне

Як вбачається із поданих документів в підтвердження понесених судових витрат, 28 липня 2025 року між ОСОБА_2 та адвокатом Яресько Т.В. укладено договір №24092 про надання правничої (правової) допомоги, згідно якого адвокат приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати Клієнту правничу (правову) допомогу, захищати права та законні інтереси Клієнта в обсязі та на умовах, встановлених цим договором та за домовленістю сторін.

Відповідно до п.3.1 Договору, розмір гонорару, який Клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього Договору правничу (правову) допомогу, визначається Сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього Договору, Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до Договору, якиї набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками Сторін.

Відповідно до п.2 Додатку №1 до Договору, розмір гонорару за домовленістю сторін складає фіксовану суму 14 000,00 грн.

Пунктами 7.1-7.3 Додатку №1 до Договору встановлено, що правова допомога, вважаються наданою після підписання сторонами акту приймання-передачі послуг, який підписується сторонами та скріплюється печатками (за наявності). Адвокат надає Клієнту Акт приймання-передачі послуг, в якому зазначається детальний зміст наданої правової допомоги (за необхідності), розмір Гонорару, який підлягає сплаті відповідно до умов Договору, додаткові витрати, які були понесені Адвокатом понад узгоджену суму Гонорару (якщо такі мали місце). Клієнт зобов`язаний протягом 5 (п`яти) днів з моменту отримання Акту приймання-передачі послуг підписати його або протягом вказаного строку надати письмове заперечення, в якому обґрунтувати причину відмови від приймання наданої правничої (правової) допомоги та підписання відповідного акту.

Як вбачається із детального опису робіт (наданих послуг) 29.07.2025 р., згідно Договору про надання правової допомоги №24092/05 від 28.07.2025 року, підписаного сторонами 29.07.2025 р., Клієнт підтверджує надання адвокатом наступних послуг згідно Договору: ознайомлення із матеріалами справи в Електронному суді, аналіз документів 2 000,00 грн., консультація, узгодження правової позиції - 3 000,00 грн., складення відзиву у справі №607/13816/25 9 000,00 грн.

Згідно розрахункової квитанції №28/07/25 про отримання гонорару до Договору №24092 від 28.07.2025, Додаток №1, ОСОБА_2 проведено оплату адвокату Яресько Т.В. 14 000,00 грн. за надання правничої допомоги щодо супроводження справи №607/13816/25 в суді І-ї інстанції.

Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача.

Пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи за власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, а також враховуючи те, що у задоволенні позову позивачу відмовлено, а також те, що позивачем заявлено клопотання у поданому ним поясненні про зменшення витрат на правову допомогу, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Яресько Т.В. та стягнення із позивача на користь ОСОБА_2 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №805622198 від 06 серпня 2020 року, відмовити у повному обсязі.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» у користь ОСОБА_2 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний зміст рішення складено 10.11.2025.

Реквізити сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (код за , юридична адреса: 02090, м. Київ, Харківське шосе, 19, оф. 2005).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуючий суддяВ. В. Ромазан