ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3681/25 Номер провадження 22-ц/814/3471/25Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В.М. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі Коротун І. В.

розглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 11 червня 2025 року, ухвалене суддею Бугрієм В. М., повний текст рішення складено дата не вказана

у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, -

В С Т А Н О В И В:

19.03.2025 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість за послугу з постачання теплової енергії у розмірі 33 436,85 грн з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 3 048,58 грн та 3% річних у рощмірі 7223,88 грн, а всього 37 210,31 грн; стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 3 028 грн.

Позовна заява мотивована тим, що предметом діяльності ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» є надання послуг з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води споживачам категорії населення, які віднесені до комунальних. Взаємовідносини ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та відповідача ОСОБА_1 врегульовані індивідуальним договором про надання послуг. Розмір плати за надані послуги становить: за послугу постачання теплової енергії: умовно-змінна частина плати по двоставковому тарифу 1248,2593 грн/Гкал (протягом опалювального періоду); умовно-постійна частина плати 663,35 грн (щомісячно протягом року); плата за абонентське обслуговування 29,38 грн. Відповідач порушив умови договору, обов`язок по оплаті спожитих послуг з постачання теплової енергії виконував не належним чином. За період з 01.01.2023 по 01.02.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , утворилася заборгованість за надані послуги у розмірі 33 436,85 грн, за період з 21.01.2024 по 01.02.2025 нараховано індекс інфляції в сумі 3 048,58 грн та 3% річних в сумі 724,88 грн

Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 11 червня 2025 року позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість з оплати послуг з теплопостачання, яка утворилась за період з 01.01.2023 по 01.02.2025 у розмірі 33 436,85 грн, індекс інфляції у розмірі 3 048,58 грн, та 3% річних у розмірі 724,88 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» 3 028 грн сплаченого за подання позову до суду судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки доведеним є факт ухилення відповідача від виконання грошового зобов`язання. Відповідач, заперечуючи проти заявлених позовних вимог за недоведеністю, не надав власного контррозрахунку, як і не спростовано доводів позивача щодо вказаних даних про опалювальні періоди, тарифи та обсяги споживання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; на неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно з відміткою, що міститься на першому аркуші відзиву, його копія отримана позивачем 12.05.2025. Приймаючи до уваги той факт, що перебіг процесуальних строків у цій справі зупинявся ухвалою від 04.05.2025, а поновлення таких строків відбулось відповідно до ухвали від 14.05.2025, очевидним є те, що перебіг десятиденного процесуального строку, встановленого ухвалою від 04.04.2025 у справі, на подання позивачем відповіді на відзив почався 15.05.2025 і тривав по 26.05.2025 включно. Так, подана 02.06.2025 представником позивача відповідь, свідчить про те, що її подання відбулося з пропуском встановленого судом процесуального строку. При цьому представником позивача не надано жодних пояснень щодо причин пропущення встановленого судом процесуального строку на подання відповіді на відзив і не заявлено клопотання про поновлення такого пропущеного процесуального строку. Враховуючи те, що клопотання про продовження строку на подання відповіді на відзив не містить обґрунтувань поважності причин пропуску строку на подання відповіді, вимог про визнання таких причин поважними та той факт, що подання такого клопотання здійснено представником позивача після закінчення процесуального строку, можна дійти до висновку про відсутність підстав для продовження судом вказаного вище процесуального строку. За таких обставин ОСОБА_1 наполягав на тому, що подане Титаренко В.Г. в інтересах ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» клопотання про продовження строку на подання відповіді на відзив не підлягає задоволенню, а подана разом з ним відповідь повинна бути залишена судом без розгляду. У відзиві ОСОБА_1 стверджував про те, між сторонами не існує жодних цивільних правовідносин у сфері теплопостачання. Свої заперечення з цього приводу відповідач обґрунтовував тим, що він за жодних обставин не звертався до позивача для укладення договору про надання послуги з постачання теплової енергії і не заявляв про своє волевиявлення на укладення цього правочину в будь-який спосіб. Крім цього, ОСОБА_1 звертав увагу суду першої інстанції на тому, що сторони цієї справи у будь-який спосіб і за жодних обставин не зверталися одна до одної для погодження істотних умов правочину на постачання теплової енергії. Водночас ОСОБА_1 наполягав на тому, що, досліджуючи питання існування, чи відсутності між сторонами спірних правовідносин, суд першої інстанції повинен був звернути увагу на існуючі суперечності між чинними актами цивільного законодавства України у сфері теплопостачання, що підлягали застосуванню при вирішенні цієї справи, враховуючи при цьому відсутність згоди ОСОБА_1 на вчинення правочину (на укладення договору про послугу з теплопостачання). Однак, у мотивувальній частині рішенні від 11.06.2025 суд першої інстанції мотивованої оцінки наведеним вище аргументам не надав, мотиви незастосування норм права, на які посилався, та їх відхилення не навів, існуючу правову колізію в порядку, встановленому законодавством, не вирішив, помилково застосувавши до спірних відносин положення пункту 1 частини 2 статті 7, статті 12 Закону №2189-VIII - акту цивільного законодавства України, що має нижчу юридичну силу по відношенню до ЦК України. Вирішуючи справу, суд першої інстанції встановив, що між сторонами існують правовідносини, які регламентуються публічним договором приєднання, що відповідає частині п`ятої статті 13 цього Закону. Водночас суд першої інстанції зазначив, що такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Висновки суду першої інстанції щодо існування між сторонами правовідносин, які, нібито, регламентуються згаданим публічним договором приєднанням, є передчасними, так як жодний з наявних в матеріалах справи доказ не дає можливість встановити, на яких саме істотних умовах ОСОБА_1 приєднався до пропозиції позивача укласти договір (оферту). З таких обставин не можливо встановити обсяг прав і обов`язків відповідача, що виникли в результаті прийняття такої пропозиції. Передчасними і помилковими є висновки суду першої інстанції в частині існування у ОСОБА_1 заборгованості з оплати послуг теплопостачання за період з 01.01.2023 по 01.02.2025 та такими, що суперечать нормам матеріального права. Подані позивачем разом з позовною заявою докази, в тому числі рахунки на оплату послуг, розрахунки заборгованості вартості послуги з теплопостачання з застосуванням опалювальної площі у розмірі 47,3 кв.м, не є допустими доказами, які достеменно дають можливість встановити фактичний розмір опалювальної площі вказаної вище квартири. Також зазначається, що фактичний розмір опалювальної площі не дає можливості встановити і прийняті судом першої інстанції до розгляду документи, подані стороною позивача з пропущенням без поважних причин процесуального строку на їх подання. Інформація з державного реєстру речових прав №428593945 від 26.05.2025 не є належним доказом, який би підтверджував застосований позивачем при складенні розрахунків заборгованості розмір опалювальної площі вказаної квартири. У даному випадку належним та допустимим доказом, який би міг підтвердити розмір опалювальної площі квартири, як наслідок перевірити правильність нарахування позивачем заборгованості за послуги теплопостачання, міг бути технічний паспорт на зазначене вище житлове приміщення. Наведене свідчить про недоведеність позивачем розміру заборгованості з оплати послуг теплопостачання у період з 01.01.2023 по 01.02.2025, що є підставою для скасування рішення. У відзиві ОСОБА_1 звертав увагу на ту обставину, що розрахунок заборгованості за послугу з постачання теплової енергії здійснений у відповідності до встановлених тарифів які: - введені в дію з 01.12.2020 постановою НКРЕКП №2269 від 30.11.2020; - введені в дію з 01.11.2021 рішенням Полтавської обласної ради від 21.10.2021 №286; - введені в дію з 01.10.2022 рішенням Полтавської обласної ради від 30.09.2022 №477. Дія вказаних нормативно-правових актів органу місцевого самоврядування поширювалася на період з 01.10.2023 по 30.09.2023 включно. Водночас ОСОБА_1 наполягав на тому, що позовна заява не містить вимог з посиланням на нормативно-правові акти органу місцевого самоврядування, що були чинними у період з 01.10.2023 по 31.01.2025 і підлягали застосуванню до спірних правовідносин у цей період. Таким чином ОСОБА_1 стверджував, що можливість перевірити правильність розрахунку заборгованості за послугу з постачання теплової енергії у період з 01.10.2023 по 31.01.2025 відсутня. Однак таким аргументам відповідача суд першої інстанції справедливої правової оцінки не надав, мотиви їх відхилення не навів, протиправно застосував до спірних правовідносин нормативно-правові акти органу місцевого самоврядування (постанова №2269, рішення №286, рішення №477), дія яких не поширювалася на період їх дії, а саме з 01.10.2023 по 30.09.2023. Стосовно відсутності підстав для задоволенні позивних вимог позивача в частині стягнення індексу інфляції за весь час прострочення і трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до статті 625 ЦК України, то у відзиві ОСОБА_1 звертав увагу суду першої інстанції, що вказані вимоги є похідними вимогами від вимоги про стягнення основної суми заборгованості за послугу з постачання теплової енергії у період з 01.01.2023 по 31.01.2025. У зв`язку з тим, що розмір основної вимоги, заборгованості вартості послуги теплопостачання у спірний період позивачем не доведений, то недоведеними є розмір стягнення за похідними вимогами, так як відсутня можливість перевірити правильність їх нарахування. Таким чином з огляду на наведені норми права та наявні в матеріалах справи докази, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача індекс інфляції у розмірі 3 048,58 грн та 3% річних у розмірі 724,88 грн підлягає скасування за недоведеністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с. 81).

Відповідач ОСОБА_1 , який є споживачем послуг ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», не оплатив в повному обсязі надані послуги у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, у зв`язку з чим, за період з 01.01.2023 по 01.02.2025 утворилася заборгованість у розмірі 33 436,85 грн, також за період з 21.01.2024 по 01.02.2025 нараховано індекс інфляції в сумі 3 048,58 грн та 3% річних в сумі 724,88 грн (а.с. 7-10).

Пунктом 52 Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.12.2022 визначено порядок відмови споживача від договору. Своє право споживач має реалізувати виключно за один місяць до закінчення строку дії такого договору. Договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (а.с. 5-6).

Крім того, рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19.06.2024 у цивільній справі №554/10328/23 за позовом ОСОБА_1 до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про захист прав споживачів відмовлено (а.с. 82-94). Судом встановлено, що є укладеним між підприємством та ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , індивідуальний договір приєднання з постачання теплової енергії від 01.12.2022. Виходячи із розрахунку заборгованості, підприємство здійснює нарахування за вказаною адресою за послугу з постачання теплової енергії у відповідності до встановлених тарифів, які введені в дію з 01.12.2020 постановою НКРЕКП від 30.11.2020 №2269 від 30.11.2020 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»; введені в дію з 01.11.2021 рішенням Полтавської обласної ради від 21.10.2021 №286 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», які були застосовані до споживачів категорії «населення» після завершення опалювального сезону 2021-2022, але відповідно до положень р. III Меморандуму про взаєморозуміння щодо врегулювання проблемних питань у сфері постачання теплової енергії та постачання гарячої води в опалювальному періоді 2021/2022 для розрахунків із кінцевими споживачами комунальних послуг (населенням) тарифи, встановлені цим рішенням, застосовуються після завершення опалювального періоду 2021/2022, тобто з 01.05.2022; введені в дію з 01.10.2022 рішенням Полтавської обласної ради від 30.09.2022 №477 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».

У Полтавському окружному адміністративному суді оскаржувалося рішення Полтавської обласної ради 8 скликання від 30.09.2022 №477 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго», які використовуються при нарахуванні підприємством «Полтаватеплоенерго» послуг для населення.

Вказаним рішенням встановлено двоставкові тарифи на послугу з постачання теплової енергії за категоріями споживачів відповідно до додатку 2, тарифи за послуги з постачання гарячої води за категоріями споживачів відповідно до додатку 3 (пункту 1 рішення).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 визнано протиправним та нечинним пункт 1 рішення 16 позачергової сесії Полтавської обласної ради 8 скликання від 30.09.2022 №477 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» в частині встановлення Полтавському обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства «Полтаватеплоенерго» двоставкових тарифів на послугу з постачання теплової енергії за категорією споживачів «Для потреб населення» відповідно до додатку 2 та тарифів на послугу з постачання гарячої води за категорією споживачів «Для потреб населення» відповідно до додатку 3.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2023 зазначене рішення Полтавського адміністративного окружного суду в частині задоволених вимог про визнання протиправним та нечинним рішення Полтавської обласної ради - скасовано і в цій частині прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Таким чином, при нарахуванні тарифів за комунальні послуги позивачем правомірно застосовувались встановлені НКРЕКП двоставкові тарифи як грошовий вираз двох частин тарифу - умовно-змінної та умовно-постійної складової, який покладений в основу нарахування заборгованості відповідачу за спожиту теплову енергію.

Оскільки вказані нормативно-правові акти протиправними і нечинними не визнавалися, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на законних підставах та зобов`язане застосовувати двоставкові тарифи у розрахунках зі споживачами.

У житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 , підприємством надається послуга з постачання теплової енергії, що підтверджується копією акта про прийняття на абонентський облік вузла комерційного обліку теплової енергії (а.с. 110). Даний акт складено за участю представника балансоутримувача КП ЖЕО №2 відповідно є належним доказом у розумінні ст.77 ЦПК України.

Нарахування плати за послуги з постачання теплової енергії у будинок АДРЕСА_3 , здійснюється на підставі показів загальнобудинкового вузла комерційного обліку теплової енергії, що підтверджується архівними даними показників кількості спожитої теплової енергії за період позовних вимог (а.с. 111-181).

Опалювальна площа житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , складається з опалювальних площ житлових приміщень (квартир). Інформація про опалювальну площу будинку відображається в рахунках на оплату послуг, які споживачі отримують щомісячно, в тому числі і відповідач в яких зазначається загальна опалювальна площа будинку та опалювальна площа квартири відповідача (а.с. 96-108).

Протягом опалювального періоду загальний обсяг спожитої теплової енергії, визначений за показаннями вузла комерційного обліку, розподілявся пропорційно опалювальної площі кожної окремої квартири.

Тому обсяги теплової енергії, спожитої на опалення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , визначаються відповідно до показань вузла комерційного обліку. Обсяг спожитої теплової енергії, що припадає на квартиру відповідача опалювальною площею відображено в розрахунку заборгованості, а загальний обсяг спожитої будинком теплової енергії підтверджено належними доказами, а саме показаннями вузла обліку теплової енергії за період.

Крім того, дані про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) теплової енергії за розрахунковий період (місяць) зазначаються виконавцем послуг в особистому кабінеті споживача та/або в рахунках про сплату послуг, які споживачі отримують щомісячно, що передбачено Наказом Міністерства розвитку громад та територій України №23 від 31.01.2020, яким затверджено вимоги до формування рахунків на оплату послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення затверджено основні положення щодо їх формування.

Підприємством надано докази, зокрема акти про прийняття на абонентський облік вузла комерційного обліку за адресою: АДРЕСА_3 , та показниками кількості спожитої теплової енергії за вказаною адресою, що є первинними документами та слугують підставою для проведення розподілу між споживачами обсягів спожитих послуг.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про теплопостачання», у разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Згідно п. п. 17, 18 постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до п. 30 вказаних Правил споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Статтею 322, 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13-15 Закону.

За приписами статті 14 Закону за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме:

1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку;

2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою;

3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір.

До дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.

За приписами статті 1 Закону споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

При цьому, відповідно до п.1 ч. 2 ст.7 цього Закону індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Іншого чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до статті 13 Закону у разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (далі Закон), набрав законної сили 02.08.2017. Даний Закон визначає засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг.

Сфера дії цього Закону визначена в статті 2 та регулює відносини щодо комерційного обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги); розподілу між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг; встановлення, обслуговування, заміни вузлів обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії; формування та надання споживачам рахунків на оплату комунальних послуг; забезпечення споживачів обліковою інформацією.

Згідно ст.9 Закону комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.

Згідно ч. 4 ст. 10 Закону розподіл між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється відповідно до методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно ст. 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», вузол комерційного обліку - вузол обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги у будівлі, її частині, обладнаній окремим інженерним вводом.

Пунктом 32 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 передбачено, що плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства.

Нарахування умовно-постійної частини плати двоставкового тарифу здійснюється виходячи із теплового навантаження на опалення квартир вищезазначеного будинку поділеного на загальну опалювальну площу квартир будинку та помноженого на опалювальну площу квартири апелянта, та умовно-постійну частину двоставкового тарифу (місячну абонентську плату на одиницю теплового навантаження), що діяв у спірний період.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом позову є стягнення з відповідача заборгованості за послугу з постачання теплової енергії з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних всього у розмірі 37 210,31 грн за період з 01.01.2023 по 01.02.2025 (а.с. 64).

Розглядаючи цей спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Статтею 6 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Статтею 162 ЖК України передбачено обов`язок особи, як власника квартири, своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13-15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

За приписами статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме: 1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови, що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку; 2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою; 3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір.

До дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.

За приписами статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

При цьому, відповідно до п.1 ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Іншого чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем ко-мунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

У відповідності до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до абзацу 6 частини третьої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Правил №630, централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Пунктом 18 Правил №630 передбачалося, що споживачі зобов`язані оплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяцем.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з відповідачем не позбавляє позивача за первісним позовом обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц (провадження №14-280цс18).

Як вбачається з матеріалів справи, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , що підтверджується копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №428593945 від 26.05.2025 (а.с. 81).

ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надаються послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 (о/р НОМЕР_1 відкрито на ОСОБА_1 ) (а.с. 7-10).

Квартира ОСОБА_1 розташована у багатоквартирному житловому будинку, який централізовано опалюється. За вказаний період, а саме з 01.01.2023 по 01.02.2025 за адресою: АДРЕСА_1 підприємством надавалася послуга з постачання теплової енергії безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

У житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 , підприємством надається послуга з постачання теплової енергії, що підтверджується копією акта про прийняття на абонентський облік вузла комерційного обліку теплової енергії (а.с. 110).

Нарахування плати за послуги з постачання теплової енергії у будинок АДРЕСА_3 здійснюється на підставі показів загальнобудинкового вузла комерційного обліку теплової енергії, що підтверджується архівними даними показників кількості спожитої теплової енергії за період позовних вимог (а.с. 111-181).

Опалювальна площа житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , складається з опалювальних площ житлових приміщень (квартир).

Інформація про опалювальну площу будинку відображається в рахунках на оплату послуг, які споживачі отримують щомісячно, в тому числі і ОСОБА_1 , в яких зазначається загальна опалювальна площа будинку та опалювальна площа квартири відповідача, що підтверджується рахунками на оплату послуг (а.с. 96-108).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19.06.2024 у справі №554/10328/23, яке залишене без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 17.12.2024, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про захист прав споживачів відмовлено (а.с. 82-94).

Судом першої інстанції у вказаній справі встановлено, що є укладеним між підприємством та ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , індивідуальний договір приєднання з постачання теплової енергії від 01.12.2022.

Відповідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_1 з 01.12.2022 вважається укладеним Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання (а.с. 5-7).

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

Пунктом 52 Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.12.2022 визначено порядок відмови споживача від договору. Своє право споживач має реалізувати виключно за один місяць до закінчення строку дії такого договору. Договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

Наведене свідчить про те, що між сторонами склалися правовідносини з надання послуг теплопостачання, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні послуги теплопостачання, а друга зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами.

ОСОБА_1 як власник квартири несе тягар по її утриманню, в тому числі і по обов`язку сплачувати житлово-комунальні послуги, що є правовою підставою для задоволення позовних вимог, як то передбачено ст. 322 ЦК України.

За період з 01.01.2023 по 01.02.2025 утворилася заборгованість у розмірі 33 436,85 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7-8).

Крім того, за період з 21.01.2024 по 01.02.2025 нараховано індекс інфляції в сумі 3 048,58 грн та 3% річних в сумі 724,88 грн, що підтверджується відповідними розрахунками (а.с. 9-10).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки доведеним є факт ухилення відповідача від виконання грошового зобов`язання. Відповідач, заперечуючи проти заявлених позовних вимог за недоведеністю, не надав власного контррозрахунку, як і не спростовано доводів позивача щодо вказаних даних про опалювальні періоди, тарифи та обсяги споживання.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не укладав договір з позивачем, а відтак в нього відсутній обов`язок по сплаті утвореної заборгованості, колегія суддів не бере до уваги, оскільки між сторонами у розумінні положень ст. 11 ЦК України існують фактичні правовідносини в сфері надання послуг з централізованого теплозабезпечення у вигляді опалення та подачі гарячої води.

В апеляційній скарзі відповідачем не спростовується факт споживання централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а отже користування послугами позивача зі сторони відповідача обґрунтовано прийнято судом першої інстанції до уваги та не спростовано відповідачем під час апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 11 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов