ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 листопада 2025 року

м. Харків

справа № 630/343/25

провадження № 22-ц/818/4945/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в місті Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Пінг Понг до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Солвентіс на заочне рішення Люботинського міського суду Харківської області від 04 серпня 2025 року, під головуванням судді Сухорукова І.М.,-

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг», яке в подальшому було перейменовано на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (далі ТОВ «ФК «Солвентіс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромв розмірі 21500,00 грн та судові витрати.

Заочним рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 04 серпня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ПІНГ-ПОНГ" 5 007 грн 50 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Солвентіс заборгованість за Кредитним договором № 100075880 від 10.10.2020 року у розмірі 6500 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» витрати по сплаті судового збору в розмірі 732 грн 29 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Солвентіс, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимогах - скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким в задовольнити в повному обсязі.

Зазначає, що ТОВ «Мілоан» уклало із відповідачем 10.10.2020 року кредитний договір №100075880, за яким відповідач отримав кредит. Відповідач прострочив свої зобов`язання. За договором про відступлення права вимоги №01Т від 15.01.2021 року ТОВ «Мілоан» передало право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Діджи Фінанс». У подальшому ТОВ «Діджи Фінанс» передало право вимоги за даним кредитним договором ТОВ «ФК «Пінг-Понг» на підставі договору факторингу №1/15 від 24.01.2022 року. Заборгованість відповідача становить 21500,00 грн та складається з 5000,00 грн тіла кредиту, 16500,00 грн заборгованості по відсоткам.Відповідно до умов кредитного договору, до укладення договору отримав проект цього кредитного договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами та Правилами, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору. Правила надання фінансових кредитів ТОВ "Мілоан" розміщені для ознайомлення на офіційному веб-сайті кредитодавця. Відповідно до ч. 1-2 ст. 9 ЗУ "Про споживче кредитування", кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі, з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Таким чином, відповідач уклав договір про споживчий кредит № 100075880 від 10.10.2020 року з ТОВ "Мілоан" і на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5 000 грн 00 коп.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки за умовами кредитного договору № 100075880 від 10.10.2020 року сторони встановили строк кредитування до 09.11.2020 року. На час закінчення строку кредитування (09.11.2020) розмір заборгованості за кредитним договором № 100075880 від 10.10.2020 року склав 6 500,00 грн, із яких: 5 000,00 грн - сума основного боргу, 1 500,00 грн - нараховані відсотки. Таким чином, лише наведений розмір нарахованих відсотків може бути стягнутий з відповідача на користь ТОВ "ФК "ПІНГ-ПОНГ", оскільки після спливу строку кредитування, відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, товариство не мало правових підстав нараховувати відсотки за договором про споживчий кредит.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 10 жовтня 2020 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 у якості позичальника, уклали кредитний договір №100075880. Договір позичальником підписано у електронній формі. Пунктом 1.2 встановлена сума кредиту 5000 грн, пунктами 1.3 та 1.4 встановлено, що кредит надається строком на 30 днів з 10.10.2020 року і строк повернення його та комісії і процентів - 09.11.2020 року. Пунктом 1.5.2 встановлено проценти 1% на день від суми фактичного залишку кредиту за кожен день надання кредиту, а разом 1500 грн. Пунктом 1.5.2 визначена стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом 5% від фактичного залишку кредиту(а.с. 27-30).

Додатком №1 до кредитного договору є графік розрахунків, де вказана дата платежу: 09.11.2020 року на суму 6500 грн, що складається з кредиту 5000 грн та 1500 грн процентів. (а.с. 31)

ТОВ «Мілоан» за платіжним дорученням від 10.10.2020 року перерахувало на ім`я ОСОБА_1 5000 грн на виконання кредитного договору на карту НОМЕР_1 *38. (а.с.32)

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» від 21.07.2025 року, ОСОБА_1 отримував у даному банку картку №388838, має фінансовий номер та 10.10.2020 року отримував на картку 5000 грн (а.с. 93-94).

15.01.2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджі Фінанс» уклали Договір відступлення прав вимоги № 01Т згідно умов якого, ТОВ «Діджі Фінанс» набуло право грошової вимоги до боржників (а.с. 34-41).

Відповідно до Витягу з Додатку до договору відступлення прав вимоги №01Т від 15.01.2021 року, від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджі Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 21500 грн за кредитним договором від 10.10.2020 року (а.с. 103).

24.01.2022 року ТОВ «Діджі Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» уклали Договір відступлення прав вимоги №1-15 згідно умов якого, ТОВ «ФК «Пінг-Понг» набуло право грошової вимоги до боржників (а.с. 44-47).

Відповідно до Витягу з Додатку до договору факторингу №1/15 від 24.01.2022 року, від ТОВ «Діджі Фінанс» до ТОВ «ФК «Пінг-Понг» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 21500 грн за кредитним договором від 10.10.2020 року (а.с. 48).

Наявні у матеріалах справи докази укладення договору факторингу, а також докази передання за цим договором прав вимоги, суд вважає належними та достатнім для підтвердження факту отримання позивачем права вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення № 1778 єдиного учасника ТОВ «ФК «Пінг-Понг» від 01.07.2025 року та відповідного наказу № 70-к від 01.07.2025 року, з цієї дати змінено найменування Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Пінг-Понг» на Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» (далі по тексту - ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС»).

Таким чином, до ТОВ «Фінансова компанія «Пінг Понг», яке змінило назву на ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс», перейшли всі права попереднього кредитора щодо права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором. Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» є новим кредитором у зобов`язанні, позичальником в якому є відповідач ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ТОВ «Мілоан» уклало із відповідачем 10.10.2020 року кредитний договір №100075880, за яким відповідач отримав кредит. Відповідач прострочив свої зобов`язання. За договором про відступлення права вимоги №01Т від 15.01.2021 року ТОВ «Мілоан» передало право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Діджи Фінанс». У подальшому ТОВ «Діджи Фінанс» передало право вимоги за даним кредитним договором ТОВ «ФК «Пінг-Понг» на підставі договору факторингу №1/15 від 24.01.2022 року. Заборгованість відповідача становить 21500,00 грн та складається з 5000,00 грн тіла кредиту, 16500,00 грн заборгованості по відсоткам.

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Так, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитору зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Частиною першою статті 1077 ЦК України, визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

З матеріалів справи вбачається, що 10.10.2020 року ТОВ «Мілоан» та відповідач у якості позичальника, уклали у електронній формі кредитний договір та погодили основні умови договору.

ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за договором виконало та перерахувало на належний відповідачу банківський рахунок кредитні кошти 5000,00 грн.

Отримані судом від АТ КБ «Приватбанк» відомості про належність відповідачу ОСОБА_1 карткового рахунку: № НОМЕР_2 , номеру телефону НОМЕР_3 , а також зарахування на цей рахунок кредитних коштів підтверджують укладення вказаного кредитного договору та виконання його умов позичальником.

ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання не виконав, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості за тілом кредиту.

Відповідно до припису абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18.

Доводи позивача про те, що в даному випадку відбулася автоматична пролонгація строку кредитування, пов`язана з продовженням користування відповідачем кредитними коштами після спливу строку кредитування, визначеного договором (09.11.2020 року), є помилковими, оскільки пунктами 2.3.1, 2.3.2, 2.5 кредитного договору чітко передбачено можливість пролонгації договору лише за умови здійснення позичальником певних дій, зокрема, укладення відповідної додаткової угоди, та сплати комісії у визначених договором розмірах, а також пені.

Разом з тим, як вбачається зі змісту розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 жодного платежу на погашення кредиту не зробив. Доказів на укладення додаткової угоди про пролонгацію строку кредитування представником позивача не надано.

Виходячи з вищевикладеного судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що сума заборгованості за відсотками за період з 10.11.2020 року по 08.01.2021 року в розмірі 15000,00 грн нарахована після спливу визначеного договором строку кредитування, та не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування грошима за період після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження 14-360цс19).

Враховуючи, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, тому стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Пінг-Понг" підлягає сума заборгованості за кредитом у розмірі визначеному судом.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду постановлено з дотриманням вимог чинного законодавства та відповідає фактичним обставинам справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Солвентіс - залишити без задоволення.

Заочне рішення Люботинського міського суду Харківської області від 04 серпня 2025 року в частині відмови у задоволенні позову- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова