Провадження № 22-ц/812/2042/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 листопада 2025 року м. Миколаїв

справа № 468/1097/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу

представника відповідача ОСОБА_1

-адвоката Хеніса Олександра Григоровича,

на заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області, ухвалене 04 липня 2025 року суддею Муруговим В.В. в приміщенні цього ж суду, (повний текст складено того ж дня), у цивільній справі за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У травні 2025 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернувся до ОСОБА_1 з зазначеним вище позовом.

Позивач зазначав, що 25.05.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №3620286, за яким кредитодавець надав відповідачу кредит в сумі 5 000 грн з умовою сплати процентів за його користування в розмірі 5% в день.

13.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 також був укладений кредитний договір №100651257, за яким кредитодавець надав відповідачу кредит в сумі 7000 грн з умовою сплати процентів за його користування в розмірі 5% в день.

28.12.2021 року та 29.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» був укладений договір, згідно з умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язаннями передбаченими вказаними кредитними договорами перейшло до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ».

10.01.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» був укладений договір відступлення права вимоги, згідно з умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язаннями, передбаченим даними кредитними договорами перейшло до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань за кредитним договором №3620286 від 25.05.2021 року, станом на день відступлення права вимоги, утворилась заборгованість в сумі 19 832 грн, з яких 2 988 грн за тілом кредиту, 16 844 грн за процентами на дату відступлення права вимоги.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором №100651257 від 13.08.2021 року, станом на день відступлення права вимоги, утворилась заборгованість в сумі 36 735,45 грн, з яких 5670 грн заборгованість за тілом кредиту, 31 065,45 грн заборгованість за процентами.

Відзиву на позовну заяву до суд не надходило.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2025 року позов задоволено у повному обсязі, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» стягнуто 56 567, 45 грн в рахунок погашення кредитної заборгованості, 2 422, 40 грн судових витрат та 5 000 грн витрат на правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що діями відповідача ОСОБА_1 були порушені встановлені законодавством правила виконання цивільно-правових правочинів і права позивача на отримання виконання зобов`язання за укладеними договорами.

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2025 року ОСОБА_1 відмовлено у перегляді заочного рішення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі відповідач, діючи через свого представника адвоката Хейніса О.Г., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Також апелянт просив стягнути з ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 15 000 грн витрат на правничу допомогу.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надані первинні документи, на підтвердження отримання кредитних коштів, а проценти за кредитними договорами нараховані поза межами строку кредитування.

Узагальнені доводи інших учасників

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилалось на доведеність перерахування кредитних коштів, наявними в матеріалах справи квитанціями: LIQPAY №, відповідно до якої 25.05.2021 року здійснено переказ 5 000 грн на картковий рахунок № НОМЕР_1 , призначення платежу - кошти згідно договору № 3620286; та LIQPAY №, відповідно до якої 13.08.2021 року здійснено переказ 7 000 грн на картковий рахунок № НОМЕР_1 , призначення платежу - кошти згідно договору №100651257.

Також матеріалами справи підтверджується часткова сплата відповідачем коштів за договором, а саме 15.09.2021, 30.09.2021, 23.10.2021 року.

Незгода відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок».

Продовження строку користування кредитними коштами після спливу строку кредитування, визначено пунктами 1.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 Договору та сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від Кредитора, ні від Позичальника.

Пунктом 2.4.1 Договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування ним не пізніше терміну передбаченого п. 1.4 Договору, а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування.

2.Мотивувальна частина

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у справі є меншою тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 56 567, 45 грн, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження.

Відповідно до приписів частини тринадцятої статті 7 ЦПК України у випадках, коли розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.

Про час та місце слухання справи сторони повідомлені належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що 25.05.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №3620286, за яким кредитодавець надав відповідачу кредит в сумі 5000 грн, з умовою сплати комісії в сумі 950 грн та процентів за стандартною процентною ставкою 5% в день. Строк кредитування 15 днів, з можливістю неодноразової пролонгації.

13.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №100651257, за яким кредитодавець надав відповідачу кредит в сумі 7 000 грн, з умовою сплати комісії в сумі 770 грн та процентів за стандартною процентною ставкою 5% в день. Строк кредитування 15 днів, з можливістю неодноразової пролонгації.

28.12.2021 року та 29.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» був укладений договір, згідно з умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язаннями передбаченими вказаними кредитними договорами перейшло до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ».

10.01.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» був укладений договір відступлення права вимоги, згідно з умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язаннями передбаченим даними кредитними договорами перейшло до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».

Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання та не здійснює щомісячні погашення по кредитам, процентам за користування кредитами, що є підставою для стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором.

Заборгованість відповідача за кредитним договором №100651257 від 13.08.2021 року утворилась заборгованість в сумі 36 735,45 грн, з яких 5670 грн заборгованість за тілом кредиту, 31 065,45 грн заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, за кредитним договором №3620286 від 25.05.2021 року утворилась заборгованість в сумі 19 832 грн, з яких 2988 грн заборгованість за тілом кредиту, 16 844 грн заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги.

Позиція апеляційного суду

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені ЗУ "Про електронну комерцію".

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЗУ "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію").

Відповідно до частини третьої статті 11 ЗУ "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 ЗУ "Про електронну комерцію").

Згідно із частиною шостою статті 11 ЗУ "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 ЗУ "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 ЗУ "Про електронну комерцію" визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року у справі №761/35556/14 зроблено висновок, що "невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним".

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

У постанові від 30.01.2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Також, за приписами пунктів 3, 6 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" (постанова Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц).

Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є саме первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

На підтвердження укладення кредитних договорів, перерахування позичальнику ОСОБА_1 кредитних коштів та розміру заборгованості позивачем надано кредитні договори, що були укладені між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 - №3620286 від 25.05.2021 року та №100651257 від 13.08.2021 року, за якими позичальник отримав 5 000 грн та 7 000 грн відповідно, та зобов`язався сплачувати проценти у розмірі 5% на день.

Також позивачем надано копії квитанцій LIQPAY № про здійснення переказу 5 000 та LIQPAY № про здійснення переказу 7 000 грн. Обидва перекази здійснені на картковий рахунок № НОМЕР_1 .

Натомість відповідач ОСОБА_1 , заперечуючи отримання ним кредитних коштів, жодних доказів на спростування факту х отримання не надає.

При цьому апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 має вільний доступ до своїх банківських рахунків, однак будь-яких доказів того, що зазначені позивачем кошти у відповідні дати на належні йому рахунки не надходили.

Право вимоги позивача підтверджується договором від 28.12.2021 року та від 29.12.2021 року, укладеними між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», та договором від 10.01.2023 року, укладеним між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».

Розмір заборгованості ОСОБА_1 підтверджується наданими позивачем розрахунками.

Контррозрахунку відповідач суду не надав.

За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, з огляду на те, що відповідачем не надано жодного належного доказу, який би спростовував отримання ним кредитних коштів у зазначеному позивачем розмірі та на обумовлених умовах, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з повним з`ясуванням обставин справи, є правильним та обґрунтованим.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно статті 375 ЦПК, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі статтею 141 ЦПК між сторонами підлягають розподіленню судові витрати, сплачені позивачем при подачі позовної заяви та при подачі сторонами апеляційних скарг, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Однак, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, витрати апелянта, понесені у зв`язку з поданням апеляційної скарги, залишаються за його рахунок.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Хеніса Олександра Григоровича, залишити без задоволення.

Заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 04 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

---------------------------------

Повний текст постанови виготовлено 17 листопада 2025 року