Справа №: 398/4880/21
провадження №: 2/398/59/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"14" листопада 2025 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Стручкової Л.І.,

з участі секретаря судового засідання Дудченко О.Ю.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_4 , звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь боргу за договором позики від 05.02.2020 року в загальному розмірі 85 108,18 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.02.2020 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, згідно з яким позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 75 000,00 грн. зі строком повернення до 05.08.2020 року. Проте, у встановлений договором строк відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позики та не повернув отримані у борг грошові кошти. Оскільки в добровільному порядку відповідач не повернув отримані грошові кошти, то він вимушений звернутися до суду. Крім того, у зв`язку з простроченням відповідача, позивачем на підставі ст.625 ЦК України були нараховані індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, за період до 07.10.2021 року. З урахуванням викладеного, просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 05.02.2020 року в загальному розмірі 85 108,18 грн., з яких: 75 000,00 грн. - заборгованість за договором позики; 7 509,30 грн. - індекс інфляції; 2 598,88 грн. - 3% річних.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями, 20.10.2021 року справу №398/4880/21 розподілено судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Нероді Л.М.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.09.2024 року № 541-р про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 24.09.2024 року зазначена справа розподілена судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Стручковій Л.І.

Ухвалою суду від 30.09.2024 року зазначену справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Представник позивача - адвокат Самойленко М.О. (а.с.41, 172) подав заяв про розгляд справи у його та позивача відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що по факту гроші у позивача не брав. Повідомив, що ОСОБА_3 є ФОП та має транспортні засоби. З 2021 року він неофіційно працював у позивача водієм на вантажному автомобілі, перевозив різний вантаж. Якось вантаж розсипався, в зв`язку з чим в населеному пункті було пошкоджено асфальтне покриття. ОСОБА_3 на фірму прийшов рахунок від органу місцевого самоврядування на відшкодування витрат пов`язаних з відновленням асфальтного покриття. Запросили п`ятьох причетних до цього водіїв, один з яких він. Він один написав розписку на всю суму боргу, яку утримували з його заробітної плати кожного місяця продовж року. В грудні 2020 року залишок становив 2200 грн. Інші четверо водіїв з ним розрахувалися повністю. В подальшому він звільнився. Наполягає на тому, що ніяких грошових коштів від позивача не отримував.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з підстав наведених його довірителем.

Свідок ОСОБА_5 суду показав, що працював водієм у ОСОБА_3 продовж 9 років. Звільнився в грудні 2024 року. В цей період ОСОБА_1 також працював водієм у ОСОБА_3 без оформлення. Знає, що ОСОБА_1 писав боргові розписки ОСОБА_3 . Був присутній під час розмови, коли ОСОБА_3 сказав ОСОБА_1 : «Ви мені нічого не должні, але розписка хай залишиться у нього». За нестачу зерна чи пального треба відпрацьовувать. Такі ситуації були і з іншими працівниками, постійно з заробітку за щось відраховують.

Вислухавши пояснення присутніх осіб, покази свідка, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з правилами, викладеними в ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; у часники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначенні родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої якості (ст. 1046 ЦК України).

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.03.2020 року №569/1646/14-ц, від 14.04.2020 року у справі №628/3909/15, від 21.07.2021 року у справі №758/2418/17, від 14.07.2022 року у справі №204/4341/17.

05.02.2020 року відповідач ОСОБА_1 власноручно склав розписку, в якій зазначив, що отримав від позивача ОСОБА_3 в борг 75 000,00 грн. зі строком повернення боргу до 05.08.2020 року (а.с.52).

Також розписка містить примітку, що в разі смерті відповідача, борг поверне ОСОБА_5 .

Оцінюючи зміст зазначеної розписки, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини за договором позики, відповідно до яких відповідач засвідчив факт отримання 05.02.2020 року від позивача в борг грошових коштів у сумі 75 000,00 грн., які зобов`язався повернути позивачу до 05.02.2020 року.

За приписами ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що він працював у позивача неофіційно, не брав у борг грошові кошти, але написав розписку в зв`язку з необхідністю відшкодувати витрати на ремонт пошкодженого асфальтного покриття. З його заробітної плати продовж 2020 року здійснювалося утримання та станом на грудень 2020 року залишок боргу становив 2200 грн.

На підтвердження чого надав суду виписку по своєму картковому рахунку з АТ «Ощадбанк» та фото SMS-повідомлення (том2 а.с.2, 3).

В той же час, з вказаних документів неможливо встановити ні від кого надходили грошові кошти відповідачу, ні кому він їх перераховував і в зв`язку з чим.

Належних доказів того, що відповідач не отримував грошові кошти за договором позики від 05.02.2020 року суду не надано.

У постанові Великої Палати Верховного Суду №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) від 14.11.2018 року зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

За таких обставин, відповідачем не доведено, що між сторонами не виникли правовідносини за договором позики.

За змістом ч. ч. 1 - 3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Наявність у позивача оригіналу розписки, яку ним долучено до позовної заяви, свідчить про отримання грошових коштів в борг та неповернення такого боргу відповідачем.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи те, що відповідач не виконав передбачені договором позики і законом зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за договором позики, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми позики в розмірі 75000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача індексу інфляції та 3% річних станом на 07.10.2021 року суд зазначає наступне.

З наданої позивачем розписки вбачається, що відсотки за користування позикою та відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язання, не передбачені.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України).

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наданого розрахунку наведеного в позовній заяві вбачається, що позивачем було нараховані за період з 06.08.2020 року до 07.10.2021 року індекс інфляції в сумі 7509,30 грн. та 3% річних в сумі 2598,88 грн.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року, який набрав чинності 02.04.2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 15, згідно якого у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та у 30-денний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Частиною 1 ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, було неодноразово продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ по 30.06.2023 року.

Постановою КМУ від 27.06.2023 року №651 з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 р. на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, карантин на території України було встановлено безперервно з 12.03.2020 по 30.06.2023 року.

Враховуючи вищевикладене, нарахування позивачем встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми за період з 06.08.2020 року до 07.10.2021 року, тобто в період дії в Україні карантину, суперечить вищезазначеній нормі ЦК України, оскільки відповідач в силу закону звільнений від такої відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, а відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 2 598,88 грн. та індексу інфляції в сумі 7 509,30 грн. не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати.

Судовий збір, сплачений позивачем, підлягає стягненню відповідно до ст.141 КПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 803,53 грн. (85108,18 : 75000,00 = 1,13; 908,00 : 1,13 = 803,53).

Керуючись ст.ст. 10, 18, 23, 76, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 05.02.2020 року в розмірі 75 000,00 грн. (сімдесят п`ять тисяч гривень 00 коп.).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 803,53 грн. (вісімсот три гривні 53 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Судове рішення проголошено 14.11.2025 року.

Суддя: Л.І. Стручкова