Справа № 587/2499/25
14 листопада 2025 року
Сумський районний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Черних О.М., з участю секретаря судового засідання - Овчаренко М.В., позивача - ОСОБА_1 , її представника адвоката Никонової М.О., відповідача ОСОБА_2 , його представника адвоката Авраменко О.В. розглянувши у приміщенні Сумського районного суду Сумської області в м. Суми та в режимі відеоконфереції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
І. Стислий виклад позиції сторін.
12 червня 2025 року представником відповідача адвокатом Авраменко О.В. було подано відзив, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Свою позицію обґрунтовує тим, що сторони перебували у шлюбі з 2012 року по 2021 рік, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, які на даний час проживають разом з відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначив, що 30 січня 2025 року ОСОБА_1 приїхала до його домоволодіння, до доньки. В ході спілкування у них виник конфлікт з приводу того, що ОСОБА_1 їх розмову записувала на диктофон, у зв`язку з чим ОСОБА_2 наказав їй покинути його подвір`я. Вказав, що диктофон у ОСОБА_1 випав з рук, проте вона його підняла і в подальшому направилась до свого автомобіля. Зазначив, що ОСОБА_1 він не чипав, її мобільний телефон не хапав і не розбивав.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 23 травня 2025 року відкрито спрощене провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задоволити.
Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, просили відмовити в задоволенні позовних вимог.
В судовому засіданні були допитані свідки.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що вона з ОСОБА_2 знайома дуже давно. Конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не бачила, оскільки вона перебувала в будинку, зазначила, що може повідомити тільки той факт, що Дана гуляла на вулиці з ОСОБА_1 , зайшовши через деякий час вона повідомила, що збирається їхати з мамою, але в подальшому вона забігла в будинок вся в сльозах, але про причини не повідомила.
Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що він ОСОБА_2 допомагає по господарству. Зазначив, що в той день він пиляв на подвір`ї ОСОБА_2 дрова, бачив, що приїхала ОСОБА_1 колишня дружина ОСОБА_2 , вони розмовляли голосно, потім ОСОБА_2 виштовхав Батько ОСОБА_4 з двору, вона просила у нього телефон, щоб викликати поліцію, а потім сіла до свого автомобіля і уїхала
Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.
Як вбачається зі змісту постанови відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені за заявою ОСОБА_1 на підставі ухвали слідчого судді Роменського міськрайонного суду щодо вчинення неправомірних дій відносно неї з боку її колишнього чоловіка ОСОБА_2 . В ході досудового розслідування встановлено, що слідчий дійшов висновку про відсутність складу кримінального правопорушення за даним фактом через малозначність завданої майнової шкоди потерпілій, а тому кримінальне провадження закрито.
Згідно заяви ОСОБА_1 до начальника сектору превенції Роменського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції Сумської області, остання зверталась з заявою про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування за фактом вчинення відносно неї та дітей домашнього насильства, яке передбачене ст. 126-1 КК України (а.с. 10-11)
Ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19.02.2025 скаргу адвоката Никонової М.О., яка діяла в інтересах ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано уповноважену службову особу Роменського РВП ГУНП в Сумській області, внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 (а.с.97-98)
Як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді, встановлено, що, згідно диспозиції ст. 126-1 КК України, домашнім насильством визначено умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи. Слідчим суддею зі змісту дослідженої заяви від 30.01.2025 р. не було встановлено наявність відомостей, які б свідчили про ознаки умисних та систематичних дій особи, які можна кваліфікувати за ст. 126-1 КК України, відносно якої було подано таку заяву, а тому суб`єктом оскарження у даному випадку правомірно було відмовлено у внесенні відомостей в ЄРДР у зв`язку з відсутністю обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28.02.2025 року скаргу ОСОБА_2 на постанову слідчого СВ Роменського РВП ГУНП в Сумській області повернуто, оскільки останній не наділений правом оскарження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України (а.с. 63)
Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 18.02.2025 року відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей. В рамках розгляду цієї справи винесена ухвала про забезпечення позову від 11.04.2025 року, відповідно до якої ОСОБА_2 заборонено без згоди матері вивозити дітей за межі України, зобов`язавши його отримувати письмову згоду на вивіз дітей закордон від матері ОСОБА_1 ; зобов`язано ОСОБА_2 забезпечити ОСОБА_1 спілкування з дітьми засобами мобільного та інтернету кожного дня; зобов`язано ОСОБА_2 повідомляти ОСОБА_1 інформацію щодо фізичного здоров`я, розвитку та потреб дітей, фактичного місця проживання, перебування; зобов`язано ОСОБА_2 письмово повідомляти ОСОБА_1 про намір виїзду з дітьми за межі міста Ромни, якщо така поїздка має тривалість більше ніж 2 дні або відбувається під час навчального року (а.с. 87-88)
Згідно витягу з протоколу № 03 засідання Комісії з питань захисту прав дитини від 05.03.2025 року ОСОБА_1 встановлені дні та години зустрічей з її дітьми (а.с. 89-90)
Судом був досліджений аудіозапис, наданий позивачем, згідно аудіозапису прослуховується спілкування ОСОБА_1 з донькою Даною, в подальшому у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник конфлікт, в ході якого останній висловлювався нецензурною лайкою в бік ОСОБА_1 , запис закінчується криками та тріском (а.с.149 )
Позивач надала копію товарного чека №876 від 07.03.2025, згідно якого вартість послуг витягнення інформації з мобільного телефону iPhone модель 15 PRO MAX становить 4000 грн. (а.с. 12 зворотня сторона)
Згідно листа КНП «Роменська Центральна районна лікарня» № 01-20/412 від 14.02.2025 року ОСОБА_1 звернулась до відділення екстреної медичної допомоги 30.01.2025 року о 18-00 год. зі скаргами на загальну слабкість, запаморочення, головні болі, нудота. Був поставлений діагноз: ситуаційна реакція на стрес (а.с. 12)
Згідно висновку психолога від 02.09.2025 року ОСОБА_1 пережила гострий стрес як фізичний, так і психологічний, пов`язаний з неправомірними та аморальними діями колишнього чоловіка. У висновку зазначено, що свій стрес ОСОБА_1 пов`язує з подіями, які відбулись 30.01.2025 року (а.с. 114-115)
IV. Норми права, які застосував суд.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Щодо відшкодування майнової шкоди
Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 8 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» держава визнає право кожного громадянина України на охорону здоров`я і забезпечує його захист. У разі порушення законних прав і інтересів громадян у сфері охорони здоров`я відповідні державні, громадські або інші органи, підприємства, установи та організації, їх посадові особи і громадяни зобов`язані вжити заходів щодо поновлення порушених прав, захисту законних інтересів та відшкодування заподіяної шкоди. Судовий захист права на охорону здоров`я здійснюється у порядку, встановленому законодавством.
Згідно із статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Тобто збитками є фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені особою, або які мають бути нею зроблені, та упущену вигоду. При цьому, вказані витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням порушеного права особи, а саме, без здійснення таких витрат є неможливим відновлення порушеного права особою.
Для відповідальності у деліктних правовідносинах має бути наявний склад цивільного правопорушення: шкода; протиправна поведінка особи; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою; вина особи.
Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.
Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.
Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).
Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому особа, яка заявляє вимоги щодо відшкодування майнової шкоди доводить лише факти заподіяння такої шкоди.
Щодо відшкодування моральної шкоди
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право
в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Таким чином, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини особи, яка завдала шкоду (завдавача шкоди). Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди, її розмір, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між ними.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті (частина 1 статті 1167 ЦК України).
Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичний або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
У позові про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частини перша та четверта статті 82 ЦПК України).
V. Мотивована оцінка і висновки суду.
Суд встановив, що між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує довготривала конфліктна ситуація щодо прийняття участі у вихованні та спілкуванні з дітьми ОСОБА_1 , цей факт підтверджується письмовими доказами та не заперечується сторонами.
30.01.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник конфлікт, в ході якого останній, висловлювався в бік ОСОБА_1 нецензурною лайкою, даний факт підтверджено дослідженим в судовому засіданні аудіозаписом та не заперечується сторонами.
Так, судом не встановлено, що мобільний телефон iPhone модель 15 PRO MAX, який належить ОСОБА_1 був пошкоджений, не надано суду доказів того, які саме пошкодження мобільного телефону були внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 , тобто в матеріалах справи відсутні будь які дані про прямий причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями ОСОБА_2 і наслідками заподіяння майнової шкоди (пошкодження мобільного телефону).
Отже суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди належним чином не підтверджена, а тому в цій частині необхідно відмовити за недоведеністю.
Разом з тим, суд вважає, що позивачка внаслідок неправомірних дій відповідача зазнала душевних страждань, які пов`язані з тим, що він ображаючи її принижував її честь, гідність, при цьому все це відбувалось в присутності доньки, у зв`язку з чим ОСОБА_1 пережила гострий стрес як фізичний, так і психологічний.
Таким чином, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнала позивачка, їх тривалість, зміни в її звичному способі життя, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає позовні вимоги в цій частині необхідно задоволити частково та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди
Керуючись статтями 319, 356, 358, 364 ЦК України, ст. 4-6, 13, 76-81, 89, 95, 247, 258-259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , моральну шкоду в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.
В решті позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 14.11.2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

Суддя О.М. Черних