Справа №443/897/25
Провадження №2/443/633/25
РІШЕННЯ

іменем України

31 жовтня 2025 року м.Жидачів Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа територіальна громада села Трибоківці в особі Бібрської міської ради Львівської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: встановити факт родинних відносин, а саме те, що вона є дочкою ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Трибоківці Львівського району Львівської області; визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Баковецької сільської ради, загальною площею 1,9366 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №042906 від 26.03.2001 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її бабуся по батьковій лінії ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої окрім іншого увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території колишньої Баковецькї сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 1,9366 гектари, що належали померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №042906 від 26.03.2001 року. Зазначає, що на момент смерті ОСОБА_4 , єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом був її син ОСОБА_3 , який постійно проживав із своєю матір`ю на час відкриття спадщини, не заявляв відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважався таким, що прийняв її, проте юридично не оформив своїх спадкових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої окрім іншого увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільскогосподарського виробництва, розташовані на території колишньої Баковецькї сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 1,9366 гектари, що належали померлій ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №042906 від 26.03.2001 року, що він фактично успадкував, але юридично не оформив. Зазначає, що крім неї, спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті батька були його дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_5 , однак вони спадщину не прийняли у жоден із передбачених законом способів. Згодом ОСОБА_5 помер, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 . Натомість вона у визначений законом термін звернулася до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Рудої С.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу.

21.05.2025 вона звернулася до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріус відмовив у його видачі через відсутність у неї правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що знаходиться на території Баковецької сілької ради, що належала померлому і є спадковим майном.

Окрім того, нею самостійно виявлено розбіжності у написанні прізвища батька у її свідоцтві про народження, а також прізвища батька у свідоцтві про його смерть, а саме « ОСОБА_6 » - « ОСОБА_3 ».

За таких обставин вона змушена звертатися до суду із вимогою про встановлення факту родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем та вимогою про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 24.06.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 16.07.2025 в порядку витребування доказів зобов`язано приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Руду С.В. в строк до 04 серпня 2025 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області оригінал або належним чином завірені копії спадкової справи, яка заводилася після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28.07.2025 приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Рудою С.В. надіслано копію спадкової справи №17/2025, заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 25.08.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, з мотивів, викладених у такому, просили позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала заяву, згідно якої просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення та користь позивача. Наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України, йому зрозумілі.

Представник третьої особи всудове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Представник третьої особи не подав письмових пояснень, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без його участі до суду не надходило.

У зв`язку з цим суд визнає неявку представника третьої особи неповажними та вважає, що справу можливо слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Заслухавши вступне слово позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено наступні обставини.

Як видно із Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №0 від 11.01.2025, сформованого на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , його матір`ю вказана ОСОБА_4 (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьками вказані ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (а.с.10).

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , 18.05.2003 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.11).

Як видно з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , остання зареєстрована у АДРЕСА_1 , з 28.11.1969 року (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивачки по батьковій лінії ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , виданим повторно Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.01.2025 року (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої окрім іншого увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території колишньої Баковецькї сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 1,9366 гектари, що належали померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №042906 від 26.03.2001 року (а.с.18).

Згідно довідки Бібрської міської ради №321 від 25.11.2024, ОСОБА_4 , дійсно була постійно зареєстрована і проживала за адресою АДРЕСА_2 до дня смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . За вказаною адресою до дня її смерті разом з нею проживали ОСОБА_3 , 1959 р.н. син. Від імені ОСОБА_4 у виконкомі колишньої Новострілищанської селищної ради заповіт не посвідчувався (а.с.13).

Оскільки заповіту ОСОБА_4 не залишала, то спадкування відбулося за законом.

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщиниі не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 був тільки син померлої - ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 , спадщину за законом після смерті своє матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично прийняв, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час смерті останньої, однак юридично своїх спадкових прав не оформив, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №79703945 від 14.01.2025 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 , виданим повторно Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.01.2025 року (а.с.15).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої окрім іншого увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території колишньої Баковецькї сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 1,9366 гектари, що належали померлій його матері ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №042906 від 26.03.2001 року, що він фактично успадкував, але юридично не оформив (а.с.18).

Згідно довідки Бібрської міської ради №322 від 25.11.2024, ОСОБА_3 , дійсно був постійно зареєстрована і проживав за адресою АДРЕСА_2 до дня смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від імені ОСОБА_3 у виконкомі колишньої Новострілищанської селищної ради заповіт не посвідчувався (а.с.16).

Оскільки заповіту ОСОБА_3 не залишав, то спадкування відбулося за законом.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що крім позивачки, спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 були також його дружина ОСОБА_2 та його син ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 не прийняли у жоден із передбачених законом способів, що підтверджується зокрема матеріалами спадкової справи №17/2025.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_5 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 30.04.2025 року (а.с.17).

Натомість ОСОБА_1 у визначений законом термін звернулася до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Рудої С.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.46), внаслідок чого нотаріусом було заведено спадкову справу №17/2025 (а.с.45-60).

При цьому, як вбачається із матеріалів спадкової справи №17/2025 із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 зверталася тільки позивачка (а.с.152).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.60).

Однак, листом-відповіддю приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Рудою С.В. №145/02-14 від 21.05.2025 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно (а.с.20).

Окрім того, позивачкою самостійно виявлено розбіжності у написанні прізвища батька у її свідоцтві про народження, а також прізвища батька у свідоцтві про його смерть, а саме « ОСОБА_6 » - « ОСОБА_3 ».

Допитана, як свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні дала покази про те, що є дочкою ОСОБА_3 та онукою ОСОБА_4 . Вказані розбіжності у написанні прізвища нею було виявлено під час виготовлення паспорта. Прізвище її брата було « ОСОБА_11 ». ОСОБА_6 » та ОСОБА_3 це одна і таж особа.

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Виникнення особистих, майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами, які підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо), тому допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника.

Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.

При вирішенні питання про встановлення факту родинних відносин, суд виходить з фактичних, встановлених в судовому засіданні обставин. Суд враховує, що законодавчо питання врегульовано положеннями Цивільного кодексу України щодо сприяння у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для підтвердження такого факту.

Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).

Встановлення факту родинних відносин необхідний позивачці для реалізації її спадкових прав.

Суд бере до уваги і той факт, що позивачка позбавлена можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту родинних відносин.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги той факт, що позивачка позбавлена можливості здійснення своїх прав на спадкування, окрім як встановлення у судовому порядку факту родинних відносин, суд приходить до переконання, що матеріалами справи та показами свідка, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є дочкою ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Трибоківці Львівського району Львівської області, а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Позивач стверджує, що оригіналДержавного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №042906 від 26.03.2001 року втрачено.

Доказом того, що покійній ОСОБА_4 на праві приватної власності належала земельні ділянки, які розташовані на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №261/15-25 від 06.02.2025, відповідно до якої, згідно книги записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Баковецької сільської ради, на підставі рішення ХІІІ сесії ІІІ- го демократичного скликання Жидачівської районної ради народних депутатів від 22.09.2000 р. №226, на ОСОБА_4 зареєстрований Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №042906 від 26.03.2001 року. Площа земельної ділянки 1,9366 гектарів. Реєстраційний №406.

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування на вищезгадані земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_4 у відділі не зареєстровано (а.с.15).

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зокрема, у зв`язку із тим, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Баковецької сільської ради, Жидачівського району Львівської області.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є дочкою ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Трибоківці Львівського району Львівської області.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Баковецької сільської ради, загальною площею 1,9366 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №042906 від 26.03.2001 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10 листопада 2025 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка