Провадження № 2/369/3268/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І. О.,

за участю секретаря Іларіонова І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 369/14260/24 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ковбаса Олег Станіславович звернувся з позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що 05 липня 2023 року інспектором управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (надалі Відповідач) відносно громадянина України ОСОБА_1 (надалі Позивач) було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. серії ЕАС №7286160 за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Оскаржувана постанова, її копія, відповідно до вимог ст. 285 КУпАП позивачу не вручалась та не надсилалась. Про факт винесення постанови про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП та стягнення з нього штрафу за правопорушення, позивачу стало відомо 14 липня 2023 року з електронного сервісу «Кабінет водія».

Не погодившись із законністю вказаної постанови та правомірністю накладення адміністративного стягнення позивач звернувся до суду. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 07 травня 2024 року у справі № 465/5659/23 позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови задоволено: постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС №7286160 від 05 липня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, закрито. Рішення набрало законної сили.

Так, представник позивача зазначає, що на думку позивача, дії інспектора управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції щодо складання відносно ОСОБА_1 постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, яка рішенням Франківського районного суду м. Львова від 07 травня 2024 року була визнана протиправною та скасована, відповідно до положень законодавства є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через встановлену судом відсутність його складу та події свідчить про те, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. За таких обставин позивач вважає, що є підстави для стягнення моральної шкоди. Враховуючи наведене, позивач просить суд:

1. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у порядку компенсації моральної шкоди 48 000 гривень;

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені позивачем судові витрати, а саме: витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 гривень.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 серпня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

19 листопада 2024 року на адресу суду від представника відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем у цій справі тому що згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Крім того, зазначив, що Позивачем необґрунтовано пред`явлені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 48 000,00 грн, а стягнення такої суми призведе до економічно необґрунтованих збитків Державного бюджету України. Таким чином, вимоги Позивача щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відсутні правові підстави для їх задоволення. Щодо витрат на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн. вказав, що вказана вимога має бути залишена без розгляду, оскільки є такою, що безпідставно збільшена та неспівмірна із понесеними витратами. На підставі викладеного, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

21 листопада 2024 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ковбаси Олега Станіславовича надійшла відповідь на відзив. Так, із аргументами, наведеними Відповідачем у поданому відзиві, Позивач не погоджується, вважає їх необґрунтованими та такими, що не спростовують доводів позовної заяви. Зазначив, що відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, якими в даному випадку є Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та Державна казначейська служба України, яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету. Визначений розмір моральної шкоди, на думку представника позивача, відповідає засадам розумності та справедливості та є достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи та не призведе до її збагачення. На підставі викладеного, просив задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

21 листопада 2024 року на адресу суду від представника відповідача Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву. Так, представник відповідача зазначив, що позивач не надав достатніх та допустимих доказів, на підтвердження пояснень про заподіяння йому працівником поліції моральної шкоди. Відсутність таких доказів свідчить про спекулятивний, а не компенсаційний характер цього позову і звертаючись до суду з даним позовом позивач переслідує мету безпідставного збагачення, а не відшкодування завданих збитків. Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу зазначив, що представником позивача не надано суду та сторонні Відповідача документів, які є належним підтвердженням отримання (надання) послуг професійної правничої допомоги. В позовній заяві Представником Позивача наведений орієнтовний розрахунок таких витрат, без надання відповідних доказів. На підставі викладеного, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. Позивач надав суду заяву, в якій просив проводити судове засідання без його участі, позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

У судове засідання представник відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції не з`явився, про дату час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Надав суду заяву, в якій просив проводити судове засідання без його участі, у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У судове засідання представник відповідача Державної казначейської служби України не з`явився, про дату час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Надав суду заяву, в якій просив проводити судове засідання без його участі, у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 встановлено, що якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засідання яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 05 липня 2023 року інспектором УПП у Львівській області старшим лейтенантом поліції Мельничуком М.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №7286160, якою визнано винним ОСОБА_1 в тому, що він 05 липня 2023 року 17:30:50 не виконав вимогу дорожньої розмітки 1.1 та не пред`явив посвідчення водія, поліса обов`язкового страхування, свідоцтво про реєстрацію, чим порушив п. п. 2.4. Правил дорожнього руху України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 126 КУпАП України.

Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень.

Вказані обставини встановлені рішенням Франківського районного суду м. Львова від 07 травня 2024 року у справі № 465/5659/23, яким позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови задоволено. Суд вирішив постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС №7286160 від 05 липня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 1 статті 126 КУпАП скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, закрити. Рішення набрало законної сили 28 червня 2024 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистогонемайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Частинами 1 та 2 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)уприниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Так, з матеріалів справи встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 07 травня 2024 року у справі № 465/5659/23, постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС №7286160 від 05 липня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 1 статті 126 КУпАП скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, закрито.

Підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення рішенням суду порушення законного порядку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому були завдані душевні страждання.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зазначено, що: «статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 цього Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше)».

Таким чином, такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, у цьому випадку застосуванню підлягає Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 532/1243/16-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 640/5211/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 142/143/17, від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17, від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18, від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20.

Щодо розміру моральної шкоди суд зазначає наступне.

Положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Визначаючи розмір відшкодування за спричинену моральну шкоду враховується характер спричиненої шкоди, а саме, що вона спричинена порушенням законного порядку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди позивачу має складати 12 000 грн, що буде справедливою компенсацією за прийняття неправомірних рішень про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому позовна вимога у цій частині підлягає до часткового задоволення.

Разом з тим, щодо заявлених позовних вимог держави Україна в особі Державної казначейської служби України, слід відмовити, оскільки вказаний орган не є належним відповідачем у даній справі.

Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що суб`єктами цивільних відносин можуть бути як фізичні, так і юридичні особи. Ці особи вправі захистити свої порушені, невизнані чи оспорювані права, свободи та інтереси, пред`явивши відповідний позов до суду. Відповідачами за таким позовом є особа та/або держава, які мають безпосередній зв`язок із спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушили, не визнали або оспорили його права, свободи чи інтереси, і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Цивільний процесуальний закон покладає саме на позивача обов`язок визначати відповідача у справі.

Визначення кола відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Так, відповідач це особа, яка на думку позивача порушила не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Слід зазначити також, що позовна вимога до держави Україна в особі Державної казначейської служби України відсутня, а тому цей орган не може нести відповідальність перед позивачем за дії інших суб`єктів.

Казначейство виступає від власного інші, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦК України.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, пункт 31.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц) (пункти 36-39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (провадження № 14-626 цс 18).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 пред`явлені до неналежного відповідача Державної казначейської служби України, суд дійшов висновку про відмову в цій частині у задоволенні позову, оскільки вказаний орган не є належним відповідачем у даній справі.

Щодо стягнення понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн, суд дійшов такого висновку.

Представник позивача адвокат Ковбаса Олег Станіславович, який діє на підставі ордеру на надання правничої правової допомоги серії АА № 1330977, як на докази понесених витрат на правову допомогу, посилається на копію Договору про надання правової допомоги № 14/07-23 від 14 липня 2023 року, укладеного між адвокатом Ковбасою Олегом Станіславовичем та ОСОБА_1 ; копію Додатку № 2 до Договору про надання правової допомоги № 14/07-23 від 14 липня 2023 року; копію рахунку-фактури № 09/08-24 від 09 серпня 2024 року згідно договору № 14/07-23 від 14 липня 2023 року; копію Акту надання послуг № 02 від 09 серпня 2024 року; копію квитанції до прибуткового касового ордера № 02 від 09 серпня 2024 року на суму 20 000,00 грн.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України.

За приписами ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Разом з тим, суд також враховує наступні обставини.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Суд зауважує, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (ч. 2 ст. 137 ЦПК України, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц).

Ознайомившись із Договором про надання правової допомоги № 14/07-23 від 14 липня 2023 року, укладеного між адвокатом Ковбасою Олегом Станіславовичем та ОСОБА_1 , судом встановлено, що цей договір визначає лише загальні положення надання адвокатських послуг, в якому не зазначено вартості гонорару, умови оплати такого гонорару та умови приймання-передачі наданих послуг.

Зокрема, п. 4.1 вказаного Договору встановлено, що вартість послуг Виконавця залежить від обсягу та видів наданих послуг, складності робіт, часу необхідного для їх виконання та об`ємів матеріалів, а також можливих негативних ризиків для клієнта. В кожному випадку вартість надання правової допомоги, визначається окремо в додаткових угодах до цього договору, які є його невід`ємною частиною.

Згідно п. 4.2. Договору, послуги, виконані виконавцем, замовник сплачує у валюті договору, шляхом перерахування сум вказаних в рахунку-фактурі, на розрахунковий рахунок виконавця, або оплати готівкою з відповідним оформленням розрахункових документів.

Відповідно до п. 4.3. Договору, при оплаті послуг на погодинній основі виконавець має право без підписання додаткової угоди надати замовнику рахунок-фактуру на оплату послуг на підставі Звіту наданих послуг із зазначенням кількості затрачених годин. В разі оплати сплати суми зазначеної у рахунку-фактурі, вказана сума вважається погодженою.

Відповідно до п. 4.4. Договору, по закінченню періоду, в якому виконавець надавав правову допомогу, виконавець направляє замовнику акт надання послуг, в якому вказується загальна вартість наданої правової допомоги, звіт наданих послуг із зазначенням кількості затрачених годин та рахунок фактури на основі звіту наданих послуг до 25 числа кожного поточного місяця. Звіт наданих послуг повинен містити в собі кількість затрачених годин та детальний розрахунок наданих юридичних та/або адвокатських послуг на погодинній основі за погодинними ставками виконавця або розрахунок наданих юридичних та/або адвокатських послуг в межах та на умовах місячного ліміту часу. В разі, якщо протягом трьох робочих днів з моменту отримання замовником акту надання послуг, на нього не надійде заперечень від замовника, умови такого акту вважаються прийнятими, а суми, які в ньому зазначені, підлягають оплаті.

Крім того, до матеріалів справи долучено копію Додатку № 2 до Договору про надання правової допомоги № 14/07-23 від 14 липня 2023 року, зі змісту якого вбачається, що сторони погодили виплату гонорару (винагороди) адвокату у фіксованому розмірі, а саме 20 000,00 грн., за представництво інтересів та захист прав та інтересів Клієнта у справі за позовом ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

З копії рахунку-фактури № 09/08-24 від 09 серпня 2024 року згідно договору № 14/07-23 від 14 липня 2023 року та копії Акту надання послуг № 02 від 09 серпня 2024 року вбачається, що виконавцем надано наступні послуги: «Юридичні та адвокатські послуги по справі за позовом ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності». Всього надано послуг на суму 20 000,00 грн.

Таким чином, оскільки в Додатку № 2 до Договору про надання правової допомоги № 14/07-23 від 14 липня 2023 року клієнтом та адвокатом встановлено фіксований розмір гонорару, та Актом надання послуг № 02 від 09 серпня 2024 року між сторонами погоджено розмір витрат та надані послуги на суму 20 000,00 грн, суд приходить до висновку про часткове задоволення вказаної вимоги позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача на 25% від ціни позову (, з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі у розмірі 5 000,00 грн. (20 000 * 25% : 100% = 5 000).

Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 48, 51, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, - задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) суму у розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) грн 00 коп на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) суму у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп на відшкодування витрат на правову допомогу.

У решті позовних вимог, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Інна ФІНАГЕЄВА