Справа № 165/3452/25
Провадження № 2/165/1011/25
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
05 листопада 2025 року м. Нововолинськ
Нововолинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого судді Ушакова М.М.,
за участю секретаря Лубаєвської Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Волиньвугілля" про стягнення заборгованої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
встановив:
23 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ДП "Волиньвугілля" про стягнення заборгованої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Дана позовна заява подана до суду представником позивача Якименко З.С. через систему "Електронний суд".
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, представник позивача Якименко З.С. подала до суду письмову заяву про розгляд справи у їхній відсутності. Сторона позивача не заперечувала щодо заочного розгляду справи.
Представник відповідача ДП "Волиньвугілля" в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомив, відзив на позов не подав.
Слід також зазначити, що Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» констатував, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Відповідно до ст.280, ст.281 ЦПК, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
У пункті 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу вказано, що «за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин. Для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним».
Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 з 25 лютого 2008 року працював на ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля» з повним робочим днем під землею, 29 квітня 2024 року був звільнений з роботи за ч.3 ст.38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням адміністрацією законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору з виплатою вихідної допомоги у розмірі трьохмісячного середнього заробітку (а.с.12-14, 15).
Відповідно до довідки ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля» №1250/9.1/01-19 від 18.08.2025 виданої ОСОБА_1 загальна сума нарахованої заробітної плати останнього, в тому числі у натуральній формі за період з 01.11.2023 по 29.04.2024 становить 220137,47 грн. (а.с.15 зі звороту).
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідачем не заперечується та обставина, що позивачеві у день звільнення не було виплачено усіх належних сум.
Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені в день звільнення працівника.
Відповідно до статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Тобто сам законодавець чітко передбачив право найманого працівника звертатися до суду про стягнення заробітної плати без обмеження будь-якими часовими межами.
Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.
Таким чином, через не проведення відповідачем ДП «Волиньвугілля» розрахунку із позивачем ОСОБА_1 у день звільнення, йому належить виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з з 30.04.2024 по 29.10.2024, а саме виходячи із розрахунку: 878,76 грн. (середньоденний заробіток)x 132 (робочі дні затримки розрахунку) = 115996,32 грн. за період з 30.04.2024 по 29.10.2024.
Оскільки, саме з вини підприємства належні звільненому працівникові суми у строки зазначені в ст.116 КЗпП України не були виплачені і не виплачені на даний час, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача ДП «Волиньвугілля» в користь позивача ОСОБА_1 122648,05 грн. заборгованої заробітної плати, 115996,32 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.04.2024 по 29.10.2024, всього: 238655 грн. 37 коп.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З огляду на вищевикладене, враховуючи складність справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, ціну позову, значення цієї справи для особи, яка є іншою стороною у справі, суд дійшов висновку про обґрунтованість та співмірність витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., що підтверджується належними доказами (а.с.16 зі звороту - 19), а тому, такі витрати на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позов подано через систему "Електронний суд" з відповідача Державного підприємства «Волиньвугілля» підлягає до стягнення в дохід держави 1909,24 грн. судового збору.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 137, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 280, 281, 282, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», суд,-
вирішив:
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Головуючий суддя М.М. Ушаков