ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року

м. Харків

справа № 619/1550/24

провадження № 22-ц/818/2863/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в особі представника ОСОБА_4 , на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21 лютого 2025 року в складі судді Жорняк О.М.

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що його батько ОСОБА_5 за життя склав два заповіти на його користь, якими було заповідано дві земельні ділянки. Зокрема, заповітом від 18.12.2015 року заповідано земельну ділянку площею 4,4498 га, а заповітом від 25.01.2017 року земельну ділянку площею 1,8487 га.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 03 листопада 2021 року оголошено померлим ОСОБА_5 . За таких обставин, він мав звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у строк до 27 жовтня 2022 року. Однак, звернутися до Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області останній зміг лише у грудні 2023 року.

13 грудня 2023 року він отримав постанову 1182/02-31 за підписом державного нотаріуса Золочівської держнотоконтори Катерини Борисенко про відмову у вчиненні нотаріальної дії з огляду на те, що ним пропущено строк для прийняття спадщини. Зазначеною постановою, серед іншого, його поінформовано про прийняття спадщини ОСОБА_3 , який подав відповідну заяву до нотаріальної контори.

Як на причину пропуску строку для прийняття спадщини він посилається на військову агресію 24.02.2022 року російської федерації проти України, у зв`язку з чим, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року, який продовжений наступними Указами Президента України і триває дотепер.

Зазначив, що Богодухівський район перебуває в зоні бойових дій, його територія з 24.02.2022 року по теперішній час постійно перебуває під обстрілами. Війна, як соціально-політичне явище, безумовно негативно вплинула на усі сфери життя громадян та не оминула жодної категорії населення, вплинула на нормальне функціонування державних органів, зокрема нотаріальних контор та органів поштового зв`язку. Тим більше, що с. Цапівка, в якому він постійно мешкає, знаходиться на значній відстані від районного центру.

Через воєнний стан більшість нотаріальних контор з 24.02.2022 до середини літа були зачинені. Отримати інформацію стосовно порядку оформлення спадщини було неможливо.

Вважав, що введення воєнного стану на території України, постійні обстріли Золочівської громади Богодухівського району, тривала відсутність прийому державним нотаріусом в період воєнного стану, а також інші негативні обставини, слід розцінювати як об`єктивні обставини, що істотно перешкоджала йому здійснити передбачені законом дії з прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Зазначив, що його вини в пропуску строку для отримання спадщини немає, він фактично став жертвою непереборних обставин, а саме бойових дій на території України, зокрема в Богодухівському районі.

Вказав, що пропуску строку для прийняття спадщини, крім вищезазначеного, значно сприяла наявність у нього інвалідності, адже реалізація прав та обов`язків, в значній мірі залежить від стану здоров`я.

Просив визначити ОСОБА_1 додатковий строк в шість місяців, достатній для подання заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_5 , якого рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 03.11.2021 року оголошено померлим.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 21 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визначено ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_5 рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 03.11.2021 оголошено померлим; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що належним відповідачем або хоча б співвідповідачем у даній справі має бути орган місцевого самоврядування Золочівська селищна рада, яка не залучена позивачем до участі в якості сторони або третьої особи, що зараз вже не можливо зробити. Надані позивачем документи ніяк не підтверджують поважність причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини та підтвердження обставин, що начебто завдавали або створювали істотних труднощів для подачі ним заяви про прийняття спадщини. Сам факт дії воєнного стану на території України не є достатнім для поновлення пропущених процесуальних строків, воєнний стан не є перешкодою для здійснення правосуддя та не є підставою для зупинення судового процесу. Доданий до позовної заяви позивачем та наданий суду, отриманий ним начебто на підставі вищезазначеного судового рішення Богодухівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального правління Міністерства юстиції (м. Харків) за його заявою вчинений актовий запис № 346 від 27.04.2022 року та свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 не є дійсним. Військова агресія з 24.02.2022 року російської федерації проти України не стала перешкодою для поїздки позивачем 27.04.2022 року у м. Богодухів та отримання ним свідоцтва про смерть спадкодавця ОСОБА_5 та отримання від держави допомоги на поховання. Зазначене підтверджує безпідставність пояснення позивача про те, що державні органи зокрема нотаріальна контора нормально не функціонувала, що перешкоджало вчасному зверненню до нотаріальної контори та його знаходження у с. Цапівка. Попри початок повномасштабної військової агресії рф 24 лютого 2022 року увесь час на території громади працювали Золочівська державна нотаріальна контора Харківської області та приватні нотаріуси ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а на території Богодухівського району Харківської області, ще кілька державних та приватних нотаріусів, постійно працювало Золочівське відділення Укрпошти, а за інформацією з сайту Укрпошти https://offices.ukrposhta.ua у с. Цапівка Богодухівського району Харківської області, де проживає позивач, постійно працювало пересувне відділення Укрпошти, де він мав можливість поштою направити на адресу нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Крім того, позивач посилається на те, що він має групу інвалідності, однак до позовної заяви не додані належні докази такого його ствердження, має бути відповідний медичний висновок за формою № 080/о "Медичний висновок про дитину з інвалідністю до 18 років", затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 грудня 2001 року № 482 "Про затвердження порядку видачі медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років», а не лише ксерокопія посвідчення на його ім`я.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наведені позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що

ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Згідно посвідчення сер. ААБ 258353/61 від 24.11.2010 року, видане Золочівським УПСЗН, ОСОБА_1 є інвалідом з дитинства терміном довічно (а.с.7).

Відповідно до заповіту від 18 грудня 2015 року ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 заповідано земельну ділянку площею 4,4498 га в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області, надану для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :06:005:0788. Заповіт посвідчено Пендюриною Л.С., приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Харківської області (а.с.10,79).

Відповідно до заповіту від 25 січня 2017 року ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 заповідано земельні ділянки площею 2,6011 та 1,8487 га в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області, наданої для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :06:005:0788. Заповіт також посвідчено Пендюриною Л.С., приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Харківської області (а.с.11,80).

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 03 листопада 2021 року у справі № 622/813/21 оголошено померлим ОСОБА_5 , визнано, що ОСОБА_5 є померлим від дня набрання законної сили рішенням суду про оголошення фізичної особи померлою (а.с.14-18,86-88).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 27 квітня 2022 року Богодухівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що вчинено відповідний актовий запис № 346 (а.с.12,78).

Також матеріали справи містять свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 15 грудня 2021 року Богодухівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що вчинено відповідний актовий запис № 1 (а.с.53,64).

На підставі заяви ОСОБА_3 про прийняття спадщини Золочівська державна нотаріальна контора Харківської області заведено спадкову справу № 336/2021, після ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.61).

Як вбачається з постанови 1182/02-31 від 13 грудня 2023 року державного нотаріуса Золочівської держнотоконтори Катерини Борисенко Юннику І.В. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_5 , оскільки документи, підтверджуючі факт прийняття спадщини не подані. Також зазначено, що спадщину прийняв дядько спадкодавця ОСОБА_3 (а.с.13,85).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частинами 1,3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1статті 1270 ЦК України).

За змістом частин 1 та 3статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17 (провадження № 61-41480св18).

Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.

Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 419/3788/17 (провадження № 61-2969св19); від 16 березня 2020 року у справі № 644/5098/17 (провадження № 61-20806св19); від 17 березня 2020 року у справі № 683/2587/18 (провадження № 61-11406св19).

Оцінка причин пропуску строку на предмет поважності лежить в площині дискреційних повноважень суду, оскільки базується безпосередньо на наданих сторонами та наявних в матеріалах справи доказах та встановлених в ході судового розгляду обставинах.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи свідчать про те, що Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 03 листопада 2021 року у справі № 622/813/21 оголошено померлим ОСОБА_5 , визнано, що ОСОБА_5 є померлим від дня набрання законної сили рішенням суду про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно шестимісячний строк на прийняття спадщини після його смерті сплив 03 червня 2022 року, а тому позивач мав довести суду, що протягом всього вказаного строку чи його істотної частини існували причини, які об`єктивно унеможливлювали вчинення ним дій щодо прийняття спадщини.

З матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_5 вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_3 , який є дядьком спадкодавця.

ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом.

Матеріали справи не свідчать про наявність інших спадкоємців та про прийняття ними спадщини.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає безпідставними доводи ОСОБА_3 про те, що належним відповідачем у справі є відповідна територіальна громада, виходячи з того, що належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску визначеного частиною першою статті 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини, ОСОБА_1 посилався, зокрема, на запровадження в Україні воєнного стану 24 лютого 2022 року, постійні обстріли Золочівської громади Богодухівського району, тривалу відсутність прийому державним нотаріусом в період воєнного стану.

Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, врахувавши обставини, на які посилався ОСОБА_1 та загальновідомі обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що причини, вказані позивачем, є тими непереборними обставинами, які перешкоджали йому протягом шести місяців з часу відкриття спадщини звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 припав на повномасштабну військову агресію росії проти України, черговий етап якої розпочався 24 лютого 2022 року. Також у цей період існувала невизначеність національного законодавства щодо строків прийняття спадщини в умовах воєнного стану.

Близькі за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 10 липня 2024 року у справі № 522/13476/23, від 20 березня 2024 року у справі № 545/1231/23, від 14 серпня 2024 року у справі № 537/3556/22, 02 липня 2025 року у справі № 201/9865/23 (провадження № 61-12739св24).

Установивши, що ОСОБА_1 пропустив строк для прийняття спадщини, навівши обставини, що створювали об`єктивні та непереборні труднощі для нього щодо подання такої заяви, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, частину третю статті 1272 ЦК України, за змістом якої підлягає визначенню додатковий строк для прийняття спадщини лише за наявності поважної причини, а тому дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для надання ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, з урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивач довів наявність перешкод, які впливали на своєчасність подання заяви до нотаріуса щодо прийняття спадщини за заповітом.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в особі представника ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова