Житомирський апеляційний суд
Справа №296/9149/25 Головуючий у 1-й інст. Анциборенко Н. М.
Категорія 57 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів Коломієць О.С., Григорусь Н.Й.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/9149/25 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів і відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 19 серпня 2025 року, постановлену під головуванням судді Анциборенко Н. М.,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що Виконавчий комітет Житомирської міської ради порушив вимоги законодавства, про що, на її думку, свідчить невідповідність затвердженого плану зонування території від 04.04.2017 №579 району по вулиці Маликова та провулку 1-му Винокурному, Генеральному плану м. Житомира від 30.11.2016 № 454 району по вулиці Маликова та провулку 1-му Винокурному, так як на плані зонування відсутнє зазначення зон, які є в наявності на Генеральному плані. Також ОСОБА_1 зазначила, що існує невідповідність умовних призначень території в Генеральному плані, оскільки умовне призначення території на плані зонування- це зона мішаної багатоповерхової забудови та громадської забудови, а умовне призначення даної території на Генеральному плані - території житлової багатоповерхової забудови; громадські центри ( згідно експлікації до генерального плану це магазин, торгівельний комплекс « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який працює 30 років); заклади освіти (згідно експлікації до генерального плану це дитячий дошкільний заклад, який працює 30 років); об`єкти транспорту (згідно експлікації до генерального плану це гаражі, які збудовані 30 років тому); садибна житлова забудова.

Вважає, виконавчий комітет порушив вимоги законодавства, прийняшвни наступні рішення: рішення від 21.06.2012 №400, яким надано дозвіл на розробку проєкту із землеустрою об`єктам транспорту (гаражі) на площі 1,20 га; рішення від 28.05.2003 №193, яким передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,0903 га , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , під садівництво; рішення від 28.05.2003 № 193, яким передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,10000 га, під житлове будівництво, що за адресою: АДРЕСА_1 , однак, дана територія вважається садибна.

Також вважає, що Виконавчий комітет Житомирської міської ради порушує законодавство незаконною відмовою зазначити на плані зонування території фактичну забудову території АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_3 , яка повністю забудована одноповерховими будівлями.

Таким чином, просила суд стягнути з відповідача 100000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 19 серпня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі та одночасно роз`яснено позивачці, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема, зазначає, що суд безпідставно обмежив її у доступі до правосуддя та позбавив можливості захистити порушені права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Зміст позовної заяви ОСОБА_1 свідчить про те, що, на її думку, при здійсненні владних управлінських функцій дії відповідача були неправомірними, а саме: невідповідність затвердженого плану зонування території та відмова зазначити на плані зонування території фактичну забудову..

Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 ч.1 ст.4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За правилами п. 1 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 ч.1 ст. 4 КАС України).

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їхні права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Водночас, визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказаний спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки спірні правовідносини виникли між позивачкою та відповідачем, який є виконавчим органом місцевого самоврядування та виконує владні управлінські функції у сфері земельних відносин.

Таким чином, між сторонами речові приватноправові відносини не виникли.

При визначенні предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

З огляду на викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, а тому справа підлягає розгляду за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства.

Отже, відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, яка постановлена з дотриманням вимог процесуального права.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 19 серпня 2025 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді