ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7809/25 Справа № 187/812/25 Суддя у 1-й інстанції - Караул О. А. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №187/812/25за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Руденко Вікторія Аркадіївна про визнання недійсним договорів дарування, визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року про забезпечення позову,постановлену у складі судді Караул О.А., -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Петриківського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Солодовника С.О.до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування, визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в якому позивач просив:

- визнати недійсним Договір дарування земельної ділянки площею 2,85 га з кадастровим номером :01:011:0336, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 56, укладений 07 лютого 2025 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Руденко В.А. та зареєстрований в реєстрі під №90;

- визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 77123002 від 07 лютого 2025 року;

- визнати недійсним Договір дарування земельної ділянки площею 2,9146 га з кадастровим номером :01:002:0320, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237, укладеного 07 лютого 2025 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Руденко В.А. та зареєстрований в реєстрі під №91;

- визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 77124822 від 07 лютого 2025 року;

- визнати недійсним Договір дарування земельної ділянки площею 2,88 га з кадастровим номером :01:001:0039, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 256, укладеного 07 лютого 2025 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Руденко В.А. та зареєстрований в реєстрі під №92;

- визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 77126604 від 07 лютого 2025 року;

визнати недійсним Договір дарування будівлі свино-товарної ферми, загальною площею 1476,9 кв.м., А-1 свинарник 822,6 кв.м; Б-1 свинарник-відгодівельник 234,7 кв.м; В-1 складкормозаправник 165,3 кв.м; Г-1 крупорушка 10,9 кв.м; Д-1 свинарник-маточник 243,4 кв.м; №1-огорожа; свердловина; №2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237, укладеного 07 лютого 2025 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Руденко В.А. та зареєстрований в реєстрі під №94;

- визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 77133052 від 07 лютого 2025 року;

- визнати недійсним Договір дарування будівлі магазину, загальною площею 186,7 кв.м., розташованої за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020, укладеного 07 лютого 2025 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Руденко В.А. та зареєстрований в реєстрі під №95;

- визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 77135646 від 07 лютого 2025 року.

Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт та заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та всім органам, уповноваженим на проведення державної реєстрації (в том числі територіальним органам Міністерства юстиції України, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (зокрема до Реєстру прав власності на нерухоме майно Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек) записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо вищезазначеного нерухомого майна.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначив, що 16 грудня 2024 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області ним подано позов про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_2 , який Петриківським районним судом Дніпропетровської області прийнято до розгляду (справа №187/2266/24) і в подальшому, ухвалою від 31 березня 2025 року по справі призначено почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.

Також зазначає, що одночасно було подано заяву про забезпечення позову, якою позивач, з метою забезпечення в майбутньому виконання рішення суду про стягнення боргу, просив суд: «Заборонити ОСОБА_2 ( НОМЕР_1 ) відчуження належного йому нерухомого майна, а саме: - земельної ділянки площею 2,88 га з кадастровим номером :01:001:0039, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 256; земельної ділянки площею 2,9146 га з кадастровим номером :01:002:0320, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237; земельної ділянки площею 2,85 га з кадастровим номером :01:011:0336, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 56; будівлі свино-товарної ферми, загальною площею 1476,9 кв.м., А-1 свинарник 822,6 кв.м; Б-1 свинарник-відгодівельник 234,7 кв.м; В-1 складкормозаправник 165,3 кв.м; Г-1 крупорушка 10,9 кв.м; Д-1 свинарникматочник 243,4 кв.м; №1-огорожа; свердловина; №2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237; будівлі магазину, загальною площею 186,7 кв.м., розташованої за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020».

Вказує, що ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2024 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року винесено постанову, якою вжито заходів забезпечення позову до набрання рішенням законної сили шляхом заборони відчуження належного ОСОБА_2 нерухомого майна.

З метою внесення відомостей про заборону відчуження даного майна позивач, 30 квітня 2025 року звернувся із відповідною заявою до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. Однак, рішеннями №№ 78640481, 78639023, 78641886, 78644369, Державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради ОСОБА_4 відмовила у внесенні відомостей про заборону відчуження, щодо об`єктів, оскільки 07 лютого 2025 року дані об`єкти відповідачем ОСОБА_2 були відчужені.

Щодо земельної ділянки площею 2,85 га з кадастровим номером :01:011:0336, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 56 рішення про відмову не виносилося оскільки у постанові Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року судом допущено описку у її кадастровому номері.

Шляхом моніторингу інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна позивачу стало відомо, що вищезазначені земельні ділянки: площею 2,85 га з кадастровим номером :01:011:0336, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 56; площею 2,9146 га з кадастровим номером :01:002:0320, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237; площею 2,88 га з кадастровим номером :01:001:0039, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 256; будівлю свино-товарної ферми площею 1476,9 кв.м., А-1 свинарник 822,6 кв.м; Б-1 свинарник-відгодівельник 234,7 кв.м; В-1 склад-кормозаправник 165,3 кв.м; Г-1 крупорушка 10,9 кв.м; Д-1 свинарникматочник 243,4 кв.м; №1-огорожа; свердловина; №2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237; будівлю магазину, загальною площею 186,7 кв.м., розташованої за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020, відповідачем ОСОБА_2 теж було відчужено шляхом укладення договорів від 07 лютого 2025 року з власним сином ОСОБА_3 (відповідач 2).

Вважає, що за результатами укладення зазначених вище правочинів, майна на яке можливо було б звернути стягнення у рахунок погашення боргу перед позивачем, у відповідача ОСОБА_2 не залишилось. Оскільки зазначені вище договори дарування вчинені на шкоду кредитору (позивачу) підлягають визнанню недійсним, як такі, що направлені на уникнення звернення стягнення на майно боржника на підставі загальних засад цивільного судочинства та недопустимості зловживання правом (фраудаторні правочини).

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Солодовника С.О. про забезпечення позову задоволено, вжито заходи забезпечення позову до набрання рішення законної сили шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та всім органам, уповноваженим на проведення державної реєстрації (в том числі територіальним органам Міністерства юстиції України, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (зокрема до Реєстру прав власності на нерухоме майно Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек) записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо вищезазначеного нерухомого майна.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що дане рішення суду є необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим підлягає скасуванню в апеляційному порядку.

В обґрунтування скарги зазначає, що в оскарженій ухвалі не міститься належних і достатніх доказів, які б обґрунтовували необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Зазначає, що суд першої інстанції не зробив належної перевірки обґрунтованості заявлених вимог та не встановив реальності загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

Вважає, що висновки суду побудовані виключно на припущеннях позивача, що суперечить принципу обґрунтованості судових рішень.

Суд не дослідив, чи порушує забезпечення позову права відповідача та чи не завдає йому невиправданої шкоди, судом не розглянуто питання зустрічного забезпечення.

Вважає, що суд ухвалив рішення без належного встановлення обставин справи, що є порушенням процесуальних норм та підставою для його скасування.

Також зазначає, що позивач не надав жодного з доказів на підтвердження реальних ризиків, що свідчить про надуманість ризику відчуження, а тому заява про забезпечення позову не відповідає обґрунтованості та співмірності заходів забезпечення.

Звертає увагу, що суд першої інстанції не врахував, що на майно зазначене позивачем в заяві про забезпечення позову вже було накладено арешт Дніпровським апеляційним судом в іншій справі.

Тому вважає, що ухвала суду про забезпечення позову винесена без належного дослідження судом фактичних обставин справи, без оцінки ризиків утруднення чи неможливості виконання майбутнього судового рішення, а також без перевірки відповідності заявленого заходу забезпечення позову його меті.

Суд не встановив реальної загрози вчинення відповідачем дій, які могли б перешкодити виконанню рішення, не здійснив аналізу співмірності обмежень та фактично ухвалив рішення на основі необґрунтованих припущень не перевіривши їх достовірність.

У зв`язку з чим просить ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року по справі №187/812/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволені заяви про забезпечення позову.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Солодовник С.О., скориставшись своїм правом, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає, що ОСОБА_2 діє маніпулятивно та недобросовісно, а доводи апеляційної скарги не відповідають дійсності.

Зазначає, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 наявні зобов`язання, які виникли за договорами позики, оскаржувані договори дарування відповідач уклав зі своїм сином ОСОБА_3 виключно з метою уникнення цивільно-правової відповідальності, а саме виконання грошового зобов`язання.

Вказує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Зауважує, що вказаний вид забезпечення позову є найефективнішим заходом захисту прав позивача, оскільки він пов`язаний з предметом позову, співмірний із позовними вимогами, і цей захід фактично реалізує мету його вжиття. За таких обставин, враховуючи предмет позову та характер спірних правовідносин, обраний вид забезпечення є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень статей 149-153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

Також, скориставшись своїм правом представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Шпакова Т.С. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримує доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає їх обґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Зазначає, що відсутні будь-які підстави вважати, що договори дарування були спрямовані на приховування майна, ухилення від виконання зобов`язань чи введення третьої особи в оману. Йдеться про дійсні, усвідомлено укладені правочини, які не суперечать закону, не порушують прав інших осіб і не мають жодного зв`язку з недобросовісною поведінкою.

Вважає, що майно, що є предметом договорів дарування (земельні ділянки) є вільним від будь-яких зобов`язань.

Вказує, що судове рішення у справі №187/2266/24 може бути постановлене як на користь позивача, так і на користь відповідача, а тому, посилання позивача на можливий повний програш відповідача у справі №187/2266/24 як єдину підставу для обґрунтування своїх позовних вимог по справі №187/812/25 не має юридичної обґрунтованості.

Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_1 своєю заявою про забезпечення позову у справі №187/812/25 намагається «забезпечити задоволення грошових вимог по справі №187/2266/24», але це суперечить нормам чинного законодавства.

Зауважує, що позивач ОСОБА_1 не має ніякого відношення до майна, що було передано за договорами дарування (земельні ділянки), котрі укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а справа №187/2266/24 стосується виключно стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за договором позики, при цьому позовні вимоги спрямовані саме на стягнення грошових коштів, а не звернення стягнення заборгованості на нерухоме майно. Окрім того, ОСОБА_1 жодним чином не доведено, у чому саме полягає порушення його прав внаслідок передання майна за укладеними договорами дарування між відповідачами. Більше того, позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував намір відповідачів здійснити подальше відчуження чи інші розпорядчі дії щодо майна. Таким чином, наведені доводи позивача є виключно його суб`єктивними припущеннями, що не мають належного доказового підтвердження.

Також зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що наразі відсутні достатні та достовірні докази щодо наявності несплаченої заборгованості у ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 , оскільки відсутнє судове рішення у справі №187/2266/24.

Зауважує, що судом першої інстанції не було враховано співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії. Так, обмежуючи право ОСОБА_3 , суд не врахував підстави за яких ним було набуто вказане майно, негативні наслідки щодо обмеження на це майно.

Вказує, що судом не було розглянуто питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення у справі, для забезпечення рівності сторін та можливого подальшого відшкодування збитків, які можуть бути спричинені в результаті негативних наслідків що можуть наступити в результаті забезпечення позову.

Вважає, що рішення суду першої інстанції щодо застосування забезпечення позову та аргументація прийнятого рішення ґрунтуються виключно на припущеннях позивача та його усних твердженнях, що суперечить принципам законності, змагальності та обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до наведеного, вказує, що застосування заходів забезпечення позову до ОСОБА_3 за відсутності будь-яких належних та допустимих доказів (що включає докази співмірності між заходом забезпечення позову та висунутими до ОСОБА_2 позовними вимогами майнового характеру у справі №187/2266/24), а також правових та фактичних підстав - є безумовно незаконним, не має жодного процесуального підґрунтя та грубо порушує принципи змагальності, диспозитивності і правової визначеності.

У зв`язку з чим просить ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року по справі №187/812/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволені заяви про забезпечення позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Кононова О.С. в судовому засідання підтримала доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник позивача в судовому засідання заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив у її задоволенні відмовити.

Інші учасники справи до суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача та позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги і відзиву, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якому просив суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 28000 доларів США та 2000 евро, що становить 1245400 грн., 3 % річних у розмірі 260498 грн. 05 коп., пені у розмірі 2566554 грн. 45 коп., а всього - 4 072 452 грн. 50 коп.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 відчужив своє майно на користь свого сина ОСОБА_3 за безоплатними договорами дарування.

За результатами укладення зазначених вище правочинів, майна на яке можливо було б звернути стягнення у рахунок погашення боргу перед позивачем у відповідача ОСОБА_2 не залишилось.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Солодовник С.О. звернувся до Петриківського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування, визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Предметом даного спору є визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна, вчинених між відповідачами по даній справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які було укладено останніми в період оскарження ОСОБА_1 в апеляційному порядку ухвали Петриківського районного суду про відмову у задоволенні аналогічної заяви про забезпечення позову по іншій цивільній справі №187/2266/24.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з підстав того, що невжиття заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту, може істотно ускладнити ефективний захист охоронюваних законом інтересів позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд, за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмета спору.

Пунктом 4 ч.1 ст.150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з вимогами до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування, визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову спрямовані на попередження недобросовісної поведінки відповідачів під час розгляду судового спору, недопущення з їх боку дій, які можуть ускладнити у майбутньому виконання ймовірного судового рішення.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 (провадження №12-90гс20) зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20) виснувала, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Встановивши, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, та врахувавши, що вказаний спосіб забезпечення є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність забезпечення позову.

Судом першої інстанції вірно враховано, що судом розглядається спір між сторонами предметом якого, в тому числі є визнання недійсними договорів дарування вчинених між відповідачами по даній справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які було укладено останніми в період оскарження ОСОБА_1 в апеляційному порядку ухвали Петриківського районного суду про відмову у задоволенні аналогічної заяви про забезпечення позову по іншій цивільній справі №187/2266/24 про стягнення з відповідача 1 заборгованості.

Також судом враховано, що можливе відчуження спірних об`єктів нерухомого майна може в подальшому покласти на позивача тягар повернення земельної ділянки від третіх осіб, що спричинить додаткові витрати для відновлення порушених прав у випадку задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом самочинно побудованого нерухомого майна та припинення права володіння.

Тому заходи такого забезпечення позову є співмірними заявленим позовним вимогам, а також є необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення у разі його задоволення.

Задоволення заяви про, забезпечення позову не являється фактичним вирішенням справи по суті і не порушує прав інших осіб.

Подібним за наведених вище висновкам дійшов суд касаційної інстанції в свої ухвалах від 12 вересня 2022 року у справі №127/25378/21, від 20 вересня 2023 року у справі №206/2163/23.

Враховуючи викладене, висновок суду є правильним, оскільки у разі відчуження спірного нерухомого майна, відновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, буде неможливим, позивач буде вимушений здійснювати додаткові процесуальні дії для відновлення свого порушеного права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, та не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову і не тягнуть скасування судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування ухвали Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року про забезпечення позовуу цивільній справі №187/812/25за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Руденко Вікторія Аркадіївна про визнання недійсним договорів дарування, визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень -залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 12.11.2025р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв