ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 761/15121/22

провадження № 61-6258св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Бан Трейд»,

треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курносова Марія Вячеславівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Колісник Андрій Іванович, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 березня 2024 року у складі судді Сіромашенко Н. В. та постанову Київського апеляційного суду від 20 березня 2025 року у складі колегії суддів:Нежури В. А., Невідомої Т. О., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Бан Трейд» (далі - ТОВ «Бан Трейд») про витребування квартири з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краснодембським О.А. 08 липня 2019 року за реєстровим номером 151, він набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Дарувальником була його матір - ОСОБА_4 .

Вказував на те, що весною 2020 року він дізнався, що власник вказаної квартири змінився. Згідно з інформаційною довідкою з Реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 липня 2022 року власником квартири є ОСОБА_2 , право власності якої на зазначену квартиру зареєстроване на підставі договору купівлі-продажу від 19 березня 2020 року № 456, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курносовою М. В.

Попереднім власником вказаної квартири зазначений ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 23 серпня 2019 року № 384, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О.

Згідно з інформацією з Реєстру речових прав на нерухоме майно, до ОСОБА_3 власником квартири було ТОВ «Бан Трейд», ідентифікаційний код: 43178139, право власності якого зареєстровано на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна від 21 серпня 2019 року.

Позивач зазначав, що він подав заяву про вчинення злочину, зареєстроване кримінальне провадження № 0003661. Надалі вказане кримінальне провадження було об`єднане з кримінальним провадженням № 0007461 від 09 липня 2018 року, а потім було виділене в окреме кримінальне провадження за № 00002928 від 26 липня 2021 року.

Вказував на те, що він не був учасником ТОВ «Бан Трейд» та не передавав квартиру АДРЕСА_1 до статутного капіталу вказаного товариства.

Зазначав, що правочин з передачі права власності на квартиру АДРЕСА_1 від нього до ТОВ «Бан Трейд» вчинено невстановленими особами з метою незаконного заволодіння квартирою, а тому такий правочин є нікчемним.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_1 просив суд витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на його користь квартиру АДРЕСА_1 .

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 08 березня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів вибуття майна поза його волею.

Водночас суд першої інстанції зазначив, що задоволення позовних вимог за позовом про витребування спірної квартири у ОСОБА_2 , яка є добросовісним набувачем, призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини і основоположних свобод, оскільки у такому випадку на ОСОБА_2 буде покладено індивідуальний та надмірний тягар для захисту свого права на спірну квартиру.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Колісником А. І., задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 березня 2024 року змінено, викладено мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про витребування квартири з чужого незаконного володіння, однак помилився щодо мотивів такої відмови. Рішення суду першої інстанції містить суперечливі та взаємовиключні висновки щодо підстав для відмови у задоволенні позову.

Апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку із недоведеністю факту вибуття майна поза волею позивача, однак помилково посилався на те, що задоволення позовних вимог за позовом про витребування спірної квартири у ОСОБА_2 , яка є добросовісним набувачем, призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини і основоположних свобод, оскільки такий висновок може бути зроблено за умови встановлення факту вибуття майна від первісного власника поза його волею, чого в цьому випадку доведено не було.

Дійшовши висновку про недоведеність факту вибуття майна поза волею позивача, апеляційний суд керувався тим, що акт прийому-передачі квартири є правовстановлюючим документом, що підтвердив перехід права власності від ОСОБА_1 до ТОВ «Бан Трейд», і його дійсність позивачем не спростована.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У травні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Колісник А. І. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду від 11 грудня 2023 року у справі № 752/5281/20, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 27 листопада 2024 року у справі № 204/8017/17, тощо (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Також заявник оскаржує судові рішення з передбачених пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України підстав (вказує на порушення судом норм процесуального права, оскільки суди не дослідили зібрані у справі докази, а також відмовили в допиті свідків по справі, свідчення яких є важливими для встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункти 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України)).

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 набув право власності на спірну квартиру на підставі договору дарування від 08 липня 2019 року (дарувальником була його матір ОСОБА_4 ), який судом не визнавався недійсним. Надалі ОСОБА_1 стало відомо, що право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 .

Вибуття квартири з власності ОСОБА_1 відбулось шляхом передачі до статутного капіталу ТОВ «Бан Трейд», засновником якого ніби був позивач.

ОСОБА_1 ніколи не укладав та не підписував ніяких документів щодо відчуження цієї квартири, у зв`язку із чим звернувся до правоохоронних органів із заявою про незаконне заволодіння належним йому майном шляхом шахрайських дій.

25 квітня 2020 року на підставі його заяви внесено відомості в Єдиного реєстру досудових розслідувань і зареєстровано кримінальне провадження № 0003661, яке надалі об`єднано з виділеним із кримінальним провадженням № 0007461 від 09 липня 2018 року № 0002928 від 26 липня 2021 року та наразі має № 0002929 від 26 липня 2021 року.

Кримінальне провадження № 0002929 від 26 липня 2021 року зупинено зв`язку з розшуком підозрюваного.

В обґрунтування незаконності вибуття спірної квартири із володіння позивача поза його волею до позовної заяви додані копії висновків експерта від 21 травня 2021 року № СЕ-19/111 21/20470-ПЧ та від 14 травня 2021 року № СЕ-19/111-21/20469-ПЧ, які складені в рамках кримінального провадження № 0007461 від 09 липня 2018 року, згідно з якими ОСОБА_1 не підписував статутні документи ТОВ «Бан Трейд», а саме: Рішення № 1 про створення ТОВ «Бан Трейд» та Статут ТОВ «Бан Трейд». Акт прийому-передачі майна до статутного капіталу ТОВ «Бан Трейд» від 21 серпня 2019 року слідчий не направляв на експертизу у зв`язку з відсутністю оригіналу в матеріалах кримінальної справи.

Суд першої інстанції не надав оцінки долученим до матеріалів справи висновкам експертиз.

Також позивачем заявлено клопотання про допит свідка ОСОБА_5 , яка нібито була співзасновником ТОВ «Бан Трейд», а також свідка ОСОБА_4 , однак суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні цього клопотання.

Суд першої інстанції залишив поза увагою законність набуття права власності ОСОБА_1 . Посилаючись на кримінальне провадження № 0007461 від 09 липня 2018 року, суд не врахував, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 заволодів спірною квартирою шляхом обману, а також, що він має якесь відношення до зазначеного кримінального провадження.

Суд першої інстанції, вийшовши за межі предмета цього позову, вдався до встановлення факту переходу права власності від ОСОБА_6 до ОСОБА_4 та на підставі загальної інформації, що міститься на сайті судової влади, та тієї, що надала суддя Шевченківського районного суду міста Києва Голуб О. А., у провадженні якої перебуває обвинувальний акт щодо обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , і встановив, що ОСОБА_4 обвинувачується у кримінальному провадженні № 0007461 від 09 липня 2018 року і що вона шахрайським шляхом заволоділа спірною квартирою разом зі своїм сином ОСОБА_1 .

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що акт прийому-передачі квартири є правовстановлюючим документом, що підтвердив перехід права власності від ОСОБА_1 до ТОВ «Бан Трейд» і його дійсність не спростована.

Суд апеляційної інстанції також безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про допит свідка ОСОБА_5 .

Аргументи інших учасників справи

У червні 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Усс Ю. В. подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судові рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Відзив мотивований тим, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем факту вибуття спірної квартири з його володіння поза його волею.

Апеляційний суд правильно встановив, що предметом дослідження почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 0007461, на яку посилається позивач, були підписи у рішенні № 1 засновників про створення ТОВ «Бан Трейд» від 16 серпня 2019 року та у статуті ТОВ «Бан Трейд» від 16 серпня 2019 року. Однак, акт прийому-передачі квартири до статутного капіталу ТОВ «Бай Трейд» не був предметом вказаного експертного дослідження. Разом із тим як вбачається з копії цього акта, він був посвідчений нотаріусом Бригідою В. О., тобто, нотаріус здійснив посвідчення підписів осіб, зазначених у ньому. Тому неможливо достовірно встановити чий підпис наакті та, відповідно, стверджувати, що ОСОБА_1 не підписував цей акт. Хоча саме цей акт є правовстановлюючим документом, що підтверджує перехід права власності від ОСОБА_1 до ТОВ «Бан Трейд» і його дійсність не спростована в ході розгляду цієї справи.

Сам факт реєстрації кримінального провадження за заявою ОСОБА_1 без доведення його до логічного завершення через повідомлення про підозру, вручення обвинувального акту винним особам та ухвалення судом обвинувального вироку не може свідчити про те, що майно вибуло з володіння позивача поза його волею через вчинення третіми особами шахрайських дій.

Отже, позивач не довів, що спірна квартира вибула з його володіння поза його волею.

Крім того, позивач отримав спірну квартиру у власність від своєї матері ОСОБА_4 на підставі договору дарування, а відносно матері позивача наразі Шевченківським районним судом міста Києва здійснюється судовий розгляд (справа № 761/31808/21), де ОСОБА_4 , поряд з іншими особами, зазначена учасником вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 146, частиною третьою статті 190, частиною четвертою статті 190, частиною третьою статті 15 КК України. Серед іншого ОСОБА_4 обвинувачується у шахрайському заволодінні квартирою АДРЕСА_1 , яку потім вона подарувала сину (позивачу у справі).

Отже, є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_4 набула у власність квартиру АДРЕСА_1 незаконним способом та не мала права нею розпоряджатися, в тому числі, укладати договір дарування на користь свого сина.

Посилання у касаційній скарзі на те, що суди допустили порушення принципу презумпції невинуватості, є безпідставним, оскільки в оскаржуваних судових рішеннях судами не надавалося жодної оцінки факту наявності кримінального провадження щодо матері позивача - ОСОБА_4 , яка обвинувачується у шахрайському заволодінні квартирою АДРЕСА_1 . Суди лише вказали у рішенні, що на розгляді Шевченківського районного суду міста Києва перебуває обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 , де спірна квартира є об`єктом шахрайських дій.

Також представник ОСОБА_2 - адвокат Усс Ю. В. вказувала, що ОСОБА_2 при вчиненні правочину від 16 березня 2020 року не знала і не могла знати про наявність чи відсутність у попереднього продавця ТОВ «Бан Трейд» прав на відчуження спірного майна, оскільки правомочності продавця ОСОБА_9 , у якою вона придбала квартиру, на таке відчуження були з`ясовані та підтверджені нотаріусом при укладанні договору купівлі-продажу від 16 березня 2020 року, у дійсності якого ОСОБА_2 не мала підстав сумніватися. Отже, на момент купівлі квартири ОСОБА_2 мала усі законні підстави розраховувати, що перехід права власності на вказану квартиру відбувається відповідно до чинного законодавства. Водночас позивач у позовній заяві визнавав, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірної квартири.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 травня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25 травня 2019 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору міни від 25 травня 2019 року, укладеного з ОСОБА_6 .

08 липня 2019 року на підставі нотаріально посвідченого договору дарування квартири за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Дарувальником була ОСОБА_4

21 серпня 2019 року між ТОВ «Бан Трейд» в особі директора ОСОБА_5 та ОСОБА_1 складений акт прийому-передачі до статутного капіталу ТОВ «Бан Трейд», згідно з яким на підставі Рішення № 1 від 15 серпня 2019 року засновник ТОВ «Бан Трейд» ОСОБА_1 вніс до статутного капіталу ТОВ «Бан Трейд» квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 245 000,00 грн.

23 серпня 2019 року між ТОВ «Бан Трейд» в особі директора ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири, згідно з яким ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_1 . До вказаного договору купівлі-продажу 23 серпня 2019 року між ТОВ «Бан Трейд» в особі директора ОСОБА_5 та ОСОБА_3 складений акт приймання-передачі.

16 березня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу, згідно з яким ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 88,2 кв. м.

Згідно з пунктом 5 договору купівлі-продажу від 16 березня 2020 року, продавець засвідчив, що на момент укладення цього договору зазначена квартира нікому іншому не продана, не подарована, не перебуває під арештом чи забороною, щодо неї не ведуться судові спори, вона не заставлена, у податковій заставі не перебуває, відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, як юридична адреса вона не використовується. Третіх осіб, членів сім`ї власників житла (стаття 405 ЦК України) та дітей, за якими зберігається право користування згідно зі статтями 247, 248 Сімейного кодексу України, які могли пред`явити свої вимоги прав власності або користування цією квартирою, немає. Внаслідок продажу квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх дітей, непрацездатних та інших осіб, яких продавець зобов`язаний утримувати за законом чи договором.

16 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до Міністерства юстиції України на рішення від 22 серпня 2019 року № 48355140 та від 23 серпня 2019 року № 48381392, прийняті приватними нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О., та на рішення від 16 березня 2020 року № 51636490, прийняте приватними нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курносовою М. В. щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

У своїй скарзі ОСОБА_1 зазначав, що реєстраційні дії щодо реєстрації права власності на вказану квартиру за ТОВ «Бан Трейд», як внесок до статутного капіталу, є незаконними, оскільки він не вчиняв жодних дій щодо передачі належної йому квартири до статутного капіталу ТОВ «Бан Трейд».

За результатом розгляду скарги позивача, Колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції надала Висновок від 28 квітня 2020 року, у якому рекомендувала відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що приватними нотаріусами Бригідою В. О. та ОСОБА_10 прийняті такі рішення відповідно до законодавства.

Наказом Міністерства юстиції України від 14 серпня 2020 року № 2118/7 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні скарги на дії нотаріусів.

Наказ Міністерства юстиції України від 14 серпня 2020 року № 2118/7 є чинним і позивачем не оскаржувався.

Слідчим відділом Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0007461 від 09 липня 2018 рокуза ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 115, частиною четвертою статті 190, частиною першою статті 185 КК України,

Досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0007461 від 09 липня 2018 року встановлено, що до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява від ОСОБА_6 про те, що 07 липня 2018 року приблизно о 15:00 невстановлена особа, що представилась електриком, знаходячись у квартирі АДРЕСА_1 , таємно викрала гроші у сумі 600,00 грн, паспорт на ім`я ОСОБА_6 , пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_6 .

Крім того, до Шевченківського УП ГУНП в м. Києві 25 квітня 2020 року надійшла заява ОСОБА_1 про те, що невідомі особи, використовуючи завідомо підроблені документи, шляхом обману (шахрайство) заволоділи квартирою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

У ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0007461 від 09 липня 2018 року встановлено, що особи на ім`я: ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 шляхом обману (шахрайство) заволоділи квартирою АДРЕСА_1 , що належала на праві власності гр. ОСОБА_6 .

У кримінальному провадженні № 0007461 від 09 липня 2018 року постановою слідчого призначена почеркознавча експертиза.

Згідно з висновком експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 14 травня 2021 року № СЕ-19/111-21/20469-ПЧ, підпис та запис від імені ОСОБА_6 у договорі міни від 25 травня 2019 року № 116, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краснодембським О.А. у графі «сторона один», - виконано самою ОСОБА_6 . Підпис та запис від імені ОСОБА_4 у договорі міни від 25 травня 2019 року № 116 у графі «сторона два», - виконаний самою ОСОБА_4 .

Відповідно до висновку експертаКиївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 21 травня 2021 року № СЕ-19/111-21/20470-ПЧ, підпис у наданому на експертизу рішенні № 1 засновників про створення ТОВ «Бан Трейд» від 16 серпні 2019 року зі сторони засновників у графі « ОСОБА_1 », - виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис у наданому на експертизу Статуті ТОВ «Бан Трейд» від 16 серпня 2019 року зі сторони засновників у графі « ОСОБА_1 », - виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відповідно до відповіді на запит Шевченківського районного суду міста Києва від 31 липня 2023 року № Г-30, суддя Шевченківського районного суду міста Києва Голуб О. А. повідомляє, що на розгляд головуючого судді Шевченківського районного суду міста Києва Голуб О. А. надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесено до ЄРДР 09 липня 2018 року № 0007461 (справа № 761/31808/21). Як вбачається з обвинувального акта від 30 серпня 2021 року,квартира АДРЕСА_1 є об`єктом шахрайських дій у вказаному кримінальному провадженні.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Нормами цивільного законодавства передбачені засади захисту права власності.

Зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно з чужого незаконного володіння.

Згідно зі статтею 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Виходячи з положень зазначених статей, право витребувати майно з чужого незаконного володіння має лише власник майна, поза волею якого вибуло майно.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що він не був учасником ТОВ «Бан Трейд» та не передавав квартиру АДРЕСА_1 до статутного капіталу вказаного товариства. Правочин з передачі права власності на вказану квартиру від ОСОБА_1 ТОВ «Бан Трейд» вчинено невстановленими особами з метою незаконного заволодіння квартирою, та є нікчемним.

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що 21 серпня 2019 року між ТОВ «Бан Трейд» в особі директора ОСОБА_5 та ОСОБА_1 складений акт прийому-передачі до статутного капіталу ТОВ «Бан Трейд», згідно з яким засновник ТОВ «Бан Трейд» ОСОБА_1 вніс до статутного капіталу ТОВ «Бан Трейд» квартиру АДРЕСА_1 .

За змістом статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 204 ЦК України встановлюється презумпція правомірності правочину, яка означає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним

Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Тож саме позивач як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов'язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що потрібно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно з правилами частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

До позовної заяви ОСОБА_1 додано копію рішення № 1 засновників ТОВ «Бан Трейд» та копію акта прийому-передачі майна до статутного капіталу ТОВ «Бан Трейд» від 21 серпня 2019 року, які підписані ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Оригінали зазначених документів чи належним чином засвідчених копії у матеріалах справи відсутні.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 грудня 2022 року у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В. О. суд витребував, зокрема, належним чином завірені копії документів щодо вчинення нотаріальної дії із засвідчення справжності підпису ОСОБА_1 на акті прийому-передачі майна до статутного капіталу ТОВ «Бан Трейд» від 21 серпня 2019 року, реєстровий № 372 або 373; документи щодо вчинення нотаріальної дії із засвідчення справжності підпису ОСОБА_1 на Статуті ТОВ «Бан Трейд» 16 серпня 2019року, реєстровий № невідомий; належним чином завірені копії реєстраційних записів щодо вчинення нотаріальних дій із засвідчення справжності підпису ОСОБА_1 на акті прийому-передачі майна до статутного капіталу ТОВ «Бан Трейд» від 21 серпня 2019 року, реєстровий № 372 або 373 та на Статуті ТОВ «Бан Трейд» 16 серпня 2019 року, реєстровий № невідомий, однак витребувані документи до суду не надходили.

Судами встановлено, що предметом дослідження почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 0007461, на яку посилається позивач, були підписи у рішенні № 1 засновників про створення ТОВ «Бан Трейд» від 16 серпня 2019 року та у статуті ТОВ «Бан Трейд» від 16 серпня 2019 року, однак акт прийому-передачі квартири до статутного капіталу ТОВ «Бай Трейд» не був предметом вказаного експертного дослідження.

У касаційній скарзі представник позивача посилається на те, що акт прийому-передачі майна до статутного капіталу ТОВ «Бан Трейд» від 21 серпня 2019 року не був предметом вказаного експертного дослідження у зв`язку з відсутністю оригіналу цього акта у матеріалах кримінальної справи.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставинам не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи відсутність у матеріалах справи оригіналу чи належним чином засвідченої копії акта прийому-передачі майна до статутного капіталу ТОВ «Бан Трейд» від 21 серпня 2019 року, а також безрезультатність вжитих судом заходів щодо пошуку цього документа, суди попередніх інстанцій, надавши належну правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам, правильнокерувалися тим, що наявні у матеріалах справи копії письмових доказів та пояснення сторін є суперечливими та не дають змоги дійти однозначного висновку про вибуття спірної квартири із власності ОСОБА_1 поза його волею.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 не вживав активних заходів процесуального характеру щодо витребування оригіналу чи належним чином засвідченої копії акта прийому-передачі майна до статутного капіталу ТОВ «Бан Трейд» від 21 серпня 2019 року саме у ТОВ «Бан Трейд», засновником якого він є згідно із відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (відповідь № 1925733 від 23 жовтня 2025 року).

Оскільки саме цей акт прийому-передачі майна до статутного капіталу ТОВ «Бан Трейд» від 21 серпня 2019 року є правовстановлюючим документом, що підтверджує перехід права власності від ОСОБА_1 до ТОВ «Бан Трейд», а встановити чий підпис на цьому акті встановити неможливо і його дійсність не спростована під час розгляду цієї справи, суди попередніх інстанцій підставно констатували, що за таких обставин неможливо достовірно стверджувати, що ОСОБА_1 не підписував цей акт.

Суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, достатньо мотивовано виходили з того, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки він не довів належними та допустимими доказами факт вибуття спірної квартири поза його волею, не спростував дійсність акта прийому-передачі квартири, який є правовстановлюючим документом, що підтвердив перехід права власності від ОСОБА_1 до ТОВ «Бан Трейд».

Доводи касаційної скарги про те, що факт вибуття спірної квартири із власності ОСОБА_1 поза його волею підтверджується висновком експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 21 травня 2021 року № СЕ-19/111-21/20470-ПЧ, колегія суддів відхиляє, оскільки предметом дослідження почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 0007461 були підписи у рішенні № 1 засновників про створення ТОВ «Бан Трейд» від 16 серпня 2019 року та у статуті ТОВ «Бан Терейд» від 16 серпня 2019 року, водночас акт прийому-передачі квартири до статутного капіталу ТОВ «Бан Трейд» не був предметом вказаного експертного дослідження, хоча є правовстановлюючим документом, що підтверджує перехід права власності від ОСОБА_1 до ТОВ «Бан Трейд.

Разом із тим Наказом Міністерства юстиції України від 14 серпня 2020 року № 2118/7, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні скарги на дії нотаріусів, констатовано законність дій суб'єктів державної реєстрації щодо реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Бан Трейд» (а. с. 129, т.1).

При цьому у висновку колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єктів державної реєстрації, територіальних органів від 28 квітня 2020 року зазначено, що під час вчинення реєстраційних дій щодо спірної квартири приватними нотаріусами ОСОБА_12 та ОСОБА_10 належним чином перевірено документи, які подавалась для державної реєстрації таких прав, на відповідність вимогам, встановленим чинним законодавством, а також відомості Державного реєстру прав. Колегією було встановлено, що документами, поданими для державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Бан Трейд», є Акт прийому передачі майна до статутного капіталу Товариства, справжність підпису на якому засвідчена приватним нотаріусом Бригідою В. О. від 21 серпня 2019 року за реєстровими №№ 372, 373 та рішення № 1 загальних зборів засновників ТОВ «Бан Трейд» від 16 серпня 2019 року (а. с. 130-132, т.1)

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно керувався презумпцією правомірності набуття права власності та тим, що позивач не надав доказів, які б підтверджували підробку акта прийому-передачі квартири, який є правовстановлюючим документом, що підтвердив перехід права власності від ОСОБА_1 до ТОВ «Бан Трейд», а тому дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення віндикаційного позову.

Посилання у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про допит свідка ОСОБА_5 , є безпідставними, оскільки у судовому засіданні у апеляційному суді директорка ТОВ «Бан Трейд» ОСОБА_5 надавала пояснення.

Інші доводи касаційноїскарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій та стосуються переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладеним у постановах у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду від 11 грудня 2023 року у справі № 752/5281/20, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 27 листопада 2024 року у справі № 204/8017/17, на які заявник посилається у касаційній скарзі. Встановлені фактичні обставини у вищенаведених справах відрізняються від встановлених обставин у справі, яка переглядається. Разом із тим у кожній справі суди виходять з її конкретних обставин та фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Із урахуванням того, що інші доводи касаційної скарги є ідентичними доводам заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У справі, яка розглядається, надано відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин. Наявність у позивача іншої точки зору на встановлені судами обставини не спростовує законності та обґрунтованості ухвалених судами попередніх інстанцій судових рішень та фактично зводиться до спонукання касаційного суду до прийняття іншого рішення - на користь позивача.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в незміненій апеляційним судом частині та постанову апеляційного суду - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Колісник Андрій Іванович, залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 березня 2024 року в незміненій апеляційним судом частині та постанову Київського апеляційного суду від 20 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара