Справа № 615/1095/25
Провадження № 2/615/326/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Токмакової А.П.,

секретар судового засідання Клименко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Валки Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області про визнання права власності на самочинно реконструйовану нежитлову будівлю,

встановив:

06.06.2025 позивач в особі представника звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на самочинно реконструйовану нежитлову будівлю приміщення дитячого клубу «Ірина» літ.А1 з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 251,3м2 згідно технічного паспорту №3173 від 09.10.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06.06.2022 набув право власності на нежитлову будівлю приміщення дитячого клубу «Ірина», загальною площею 176,5 м2 з прибудовами та ґанком літ. «А-1», навісом літ «Б», вигрібною ямою № 1, вбиральнею літ. «В», навісом №2, на підставі договору іпотеки №310 від 04.02.2022, вимоги про усунення порушеного основного зобов`язання №412 та заяви про отримання вимоги про усунення порушення за договором позики №413 від 11.02.2022, посвідчених приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Луценко В.С.

24.04.2023 на підставі рішення Валківської міської ради №1082 від 11.04.2023 між сторонами укладено договір оренди землі, за умовами якого відповідач надав, а позивач прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,0320 га із земель житлової та громадської забудови комунальної власності для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код ЦВЦПЗД-03.07), розташовану на території Валківської міської територіальної громади за адресою: АДРЕСА_1 . Договір зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.04.2023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 12.

Після оформлення права власності позивач виявив, що частина належних йому нежитлових будівель розміщенні поза межами земельної ділянки кадастровий номер :00:028:0008, тому звернувся до відповідача з клопотанням про відведення йому земельної ділянки в оренду за рахунок земель житлової та громадської забудови. 22.12.2023 Валківською міською радою винесено рішення за №1367, яким відведено позивачу земельну ділянку кадастровий номер :00:028:0061, площею 0,2036 га, розташовану там же для реконструкції існуючих на ній будівель з прибудовою та подальшої експлуатації та обслуговування будівель торгівлі.

Після набуття у власність нежитлової будівлі позивач провів її реконструкцію, у зв`язку з чим змінилася загальна площа будівлі, а саме 251,3 м2, з них основна - 212,3 м2 та допоміжна 39,0 м2. Будучи власником нерухомості розумів, що задля оформлення права власності на реконструйоване майно, повинен проходити ту саму процедуру, як при плануванні, проведенні будівництва та введенні в експлуатацію реконструкції, зокрема, отримати дозвільні документи, що видаються до початку проведення робіт. Але окремої заяви на узаконення чи легалізацію вже здійсненої реконструкції немає.

З витягу з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва реєстраційний номер документу №ТО01:1944-4819-9994-6997, складеного сертифікованим експертом ОСОБА_2 (АЕ 005097), при візуальному обстеженні об`єкту в цілому визначено, що він має достатню конструктивну жорсткість елементів, несучу знатність, механічний опір та стійкість конструкцій, не має дефектів та деформації. Будівельні конструкції об`єкту в цілому мають несучу здатність, виконані у відповідності з будівельними нормами ДБН В.1.2-14:2018 «Система забезпечення надійності та безпеки будівельних об`єктів. Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівельних об`єктів». Не має дефектів та деформацій, відноситься до технічного стану «2» - задовільний, так як всі конструкції відносяться до категорії технічного стану «2» - задовільний, згідно із ДСТУ Н Б В.1.2-18:2016. Відповідає вимогам чинних Державних будівельних норм, наявна технічна можливість надійної та безпечної експлуатації.

В п.5 договорів оренди землі, укладених між сторонами, на земельних ділянках, що передаються в оренду, відсутні недоліки, які можуть перешкоджати її ефективному використанню. П.13 договору визначено, що земельна ділянка передається в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, п.14 - цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. В п.24 - орендар має право зводити за письмовою згодою Орендаря на земельній ділянці необхідні будівлі та споруди.

З урахуванням п.24 договору позивач направив на адресу Валківської міської ради клопотання від 31.12.2024 про надання згоди на проведення реконструкції належної йому нежитлової будівлі, розташованої за адресою АДРЕСА_1 . Але 29.04.2025 відповідач відмовив у видачі містобудівних умов та обмежень.

Департамент містобудування та архітектури Валківської міської ради на замовлення позивача відмовив у видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки кадастровий номер :00:028:0008, яка належить йому на праві користування, оскільки під належною позивачу будівлею не відповідає намірам забудови, за Генеральним планом м. Валки, актуалізованим рішенням XLIV сесії VI скликання Валківської міської ради від 19.04.2013 №190, який розроблений в 1972 році, тому без виготовлення детального плану територій не можливо визначити містобудівні умови та обмеження. Разом з тим, станом на 03.05.2025 детальний план територій на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , замовником якого є Валківська міська рада не виготовлено.

Ухвалою судді від 09.06.2025 відкрито провадження у цивільній справі, розгляд проведено в порядку загального позовного провадження.

Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК України порядку сторони не скористалися.

В судове засідання позивач та його представник подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, підтримали позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника міської ради. Просить рішення по справі прийняти згідно закону, на підставі наявних у справі доказів. Заперечень щодо задоволення позовних вимог не заявлено.

Враховуючи, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог тобто фактично визнав пред`явлений позов, суд розглянув справу за відсутності учасників, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч.1 ст.223 ЦПК України.

Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач є власником приміщення дитячого клубу «Ірина», що складається з нежитлової будівлі з прибудовами та ґанком літ. «А-1» та господарських споруд: навіс літ. «Б», зливна яма №1, вбиральня літ.»В», навіс №2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 176,5 м2, що підтверджується договором іпотеки, посвідченим 04.02.2022 приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Луценко В.С. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №305376689.

Із досліджених судом договорів оренди від 24.04.2023 щодо земельної ділянки кадастровий номер :00:028:0008, загальною площею 0,0320 га, розташованої на території Валківської міської територіальної громади за адресою: АДРЕСА_1 , та від 18.01.2024 щодо земельної ділянки кадастровий номер :00:028:0061, загальною площею 0,2036 га, розташованої там же, вони перебувають у користуванні позивача, знаходяться під належною йому нежитловою будівлею з прибудовами та ґанком літ. «А-1» та господарських споруд: навіс літ. «Б», зливна яма №1, вбиральня літ.»В», навіс №2, загальною площею 176,5 м2 - приміщення дитячого клубу «Ірина».

З технічних паспортів на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами №3173 від 28.07.2022 та 09.10.2024, позивачем проведено реконструкцію належної йому нежитлової будівлі з прибудовами та ґанком літ. «А-1» та господарських споруд: навіс літ. «Б», зливна яма №1, вбиральня літ.»В», навіс №2, у зв`язку з чим змінилася загальна площа приміщень з 176,5 м2 до 251,3 м2, допоміжна площа з 12,6 м2 до 39,0 м2.

Витягом з Реєстру Будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва №ТО01:1944-4819-9994-6997 підтверджується відповідність об`єкта вимогам чинних Державних будівельних норм та можливість надійної та безпечної експлуатації об`єкта.

Згідно із рішенням №А707355021, позивачу відмовлено у видачі містобудівних умов та обмежень через невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

З листа Головного управління Держгеокадастру в Харківській області №29-20-11,1-2276/0/19-25, земельна ділянка, розташована під нежитловою будівлею з прибудовами та ґанком літ. «А-1» та господарськими спорудами: навіс літ. «Б», зливна яма №1, вбиральня літ.»В», навіс №2, по АДРЕСА_1 , загальною площею 176,5 м2 - приміщення дитячого клубу «Ірина» була виділена ще в 2004 році під обслуговування цієї будівлі колишньому власнику ОСОБА_3 . За висновком про погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення відновлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості, земельна ділянка немає обмеження, обтяження містобудівного характеру.

В акті вибору земельної ділянки від 05.05.2000, згідно з дорученням райдержадміністрації від травня 2000 року комісія у складі 11 членів, ознайомившись з генеральним планом міста вирішила розмістити нежитлову будівлю - приміщення дитячого клубу «Ірина» в центральній частині міста по АДРЕСА_2 на землях міської ради.

В акті державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації, нежитлова будівля - приміщення дитячого клубу «Ірина» готова до введення в експлуатацію.

20.06.2001 рішенням Валківської міської ради колишньому власнику нежитлової будівлі приміщення дитячого клубу «Ірина» надано дозвіл на добудову приміщень, тобто на проведення реконструкції.

Судом встановлено, а відповідачем у справі не спростовано, що реконструкція нежитлової будівлі - приміщення дитячого клубу «Ірина» вже проводилася, і не суперечила містобудівній документації на місцевому рівні.

З наданої відповідачем інформації за №04-30/4819 від 01.11.2024, Генеральний план м. Валки (1972 року) розроблений Державним Проектним інститутом з планування та забудови міста «Харківпроект», актуалізований рішенням XLIV сесії VI скликання Валківської міської ради №901 від 19.04.2013.

Згідно із інформації, наданої відповідачем за №04-39/1723 від 28.04.2025, розроблення детального плану території на земельну ділянку, розташованої по АДРЕСА_1 , не замовлялося.

З витягу з Державного земельного кадастру №НВ-013, категорія земель за рахунок яких виділено земельні ділянки під спірною нежитловою будівлею з прибудовами та господарськими спорудами значиться, як 03.07 - землі житлової та громадської забудови.

Отже, враховуючи правові висновки Верховного Суду, відповідач в межах наданих повноважень мав би (за наявності для того правових підстав вказати у виданих позивачеві містобудівних умовах та обмеженнях на існування тих чи інших планувальних обмежень щодо забудови земельної ділянки, та на необхідність їх врахування при реалізації тих чи інших містобудівних намірів, але жодним чином не мав права відмовляти у видачі позивачу містобудівних умов та обмежень з мотивів лише невідповідності намірів забудови. Оскільки містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - це вихідні дані, які необхідні для проектування будівництва відповідного об`єкту на певній ділянці. Видача містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки не надає права на проведення будівельних робіт.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності, визначені ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», за правилами ч.1 ст.2 якого планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема взаємоузгодження державних, громадських та приватних інтересів під час планування і забудови територій (пункт 4); визначення і раціональне взаємне розташування зон житлової та громадської забудови, виробничих, транспортних, рекреаційних, природоохоронних, оздоровчих, історико-культурних та інших зон і об`єктів (пункт 5); реконструкцію існуючої забудови та територій (пункт 8).

За ч.1 ст.25 цього Закону, режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у комплексних планах, генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій.

Згідно із ч.1,2,4 ст.26 Закону, забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

3-1) отримання права на виконання підготовчих та будівельних робіт у випадках, визначених цим Законом;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

4-1) державна реєстрація спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва та майбутній об`єкт нерухомості у випадках, визначених законом;

4-2) проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування);

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;

6) державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом та прийнятий в експлуатацію у випадках, визначених цим Законом, об`єкт (його складову) (ч.5 ст.26 Закону).

Тобто першим етапом в реалізації наміру реконструкції існуючої забудови та територій для здійснення проектування та будівництва (реконструкції) об`єктів є отримання замовником або проектувальником вихідних даних.

Основними ж складовими вихідних даних, у розумінні ч.1 ст.29 Закону, є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - це документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією (пункт 8 ч.1 ст.1 Закону ).

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що містобудівні умови та обмеження є складовою вихідних даних, отримання яких є необхідною умовою для набуття власниками земельних ділянок або землекористувачами права на забудову земельної ділянки, у тому числі для реалізації наміру реконструкції існуючої забудови.

Ч.2,3 ст.29 цього Закону визначено, що фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову в їх наданні здійснюється відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом 10 робочих днів з дня реєстрації заяви, затверджується наказом такого органу.

Містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника (ч.6, 8 статті 29 Закону).

Аналіз наведених норм права свідчить, що отримання містобудівних умов та обмежень - це перший етап офіційного оформлення будівельних об`єктів, де визначаються контури та обмеження майбутньої забудови, та в яких міститься інформація, зокрема про можливу поверховість та щільність забудови, відступи будинків від інших будівель та червоних ліній, а також планувальні обмеження, у тому числі щодо охоронних зон пам`яток культурної спадщини, межі історичних ареалів, зони регулювання забудови, в межах яких діє спеціальний режим їх використання.

Тобто містобудівні умови не є дозволом на будівництво, а лише описують технічні показники та планувальні обмеження для майбутнього проектування об`єкта будівництва (реконструкції існуючого об`єкта). Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам для містобудівних потреб допускається за умови, що відповідні земельні ділянки розташовані в межах території, щодо якої затверджено принаймні один із таких видів містобудівної документації на місцевому рівні:

комплексний план, складовою частиною якого є план зонування території;

генеральний план населеного пункту, складовою якого є план зонування території;

план зонування території як окремий вид містобудівної документації на місцевому рівні, затверджений до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель";

детальний план території.

Обмеження щодо передачі (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам, визначені цією частиною, не поширюються на випадки:

розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної або юридичної особи;

Ст.39 ЗК України передбачено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

В ч.1 ст.9 ЗУ «Про архітектурну діяльність», будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», за ч.ч.2, 3 ст.8 якого планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

В ч.ч.2, 4 ст.24 Закону, зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій.

Зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється.

За ст.38 ЗК України, до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування. Земельна ділянка може використовуватися власником у спосіб, який відповідає категорії земельної ділянки.

Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 23.07.2010 № 548, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за № 1011/18306, визначено поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів і застосовуються для ведення обліку земель та формування звітності із земельних ресурсів.

Зокрема, землі громадської забудови (землі, які використовуються для розміщення громадських будівель і споруд (готелів, офісних будівель, торговельних будівель, для публічних виступів, для музеїв та бібліотек, для навчальних та дослідних закладів, для лікарень та оздоровчих закладів), інших об`єктів загального користування) виділяють такі підрозділи: 03.01 для будівництва та обслуговування будівель органів державної влади та місцевого самоврядування; 03.02 для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти; 03.03 для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги; 03.04 для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій; 03.05 для будівництва та обслуговування будівель закладів культурно-просвітницького обслуговування; 03.06 для будівництва та обслуговування будівель екстериторіальних організацій та органів; 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; 03.08 для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування; 03.09 для будівництва та обслуговування будівель кредитно-фінансових установ; 03.10 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури; 03.11 для будівництва та обслуговування будівель і споруд закладів науки; 03.12 для будівництва та обслуговування будівель закладів комунального обслуговування; 03.13 для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування; 03.14 для розміщення та постійної діяльності органів МНС; 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови; для цілей підрозділів 03.01 - 03.15 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду.

Слід зазначити, що зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не є зміною її цільового призначення, а тому не потребує проходження процедур, які відповідно до земельного законодавства застосовуються при зміні цільового призначення (розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, отримання погоджень органів виконавчої влади, тощо).

За приписами ст.39 цього Кодексу використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм.

Згідно з п.п.7, 9 ч.1 ст.1 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності», містобудівна документація затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій; план зонування території (зонінг) містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Ч.1 ст.16 Закону визначено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

В абз.1, 4 ч.1 ст.17 Закону, генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Водночас, за ч. 5 ст.20 ЗК України, види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Таким чином, зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель (за виключенням земель сільськогосподарського призначення та земель оборони), здійснюється її власником самостійно. Тобто, ЗК України встановлює плавила використання земельної ділянки, а містобудівна документація правила забудови.

Ст.1 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що до містобудівної документації належать: генеральний план населеного пункту, детальний план території, план зонування території (зонінг).

Генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. Детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території. В свою чергу, План зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Ч.2 ст.18 цього Закону, план зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

При цьому, ст.26 Закону закріплено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

З огляду на викладене, дотримання забудовником при здійсненні забудови земельної ділянки з земель житлової та громадської забудови, вимог Земельного кодексу України, а також містобудівної документації є вирішальним.

Отже, позивачем проведено реконструкцію належної йому нежитлової будівлі, розташованої на земельній ділянці, що перебуває в його користуванні. Щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потребується виконання трьох умов: 1) завершення будівництва; 2) прийняття в експлуатацію; 3) державна реєстрація. Без виконання цих умов особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, яке було використано у процесі цього будівництва (створення майна).

Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються ст.376 ЦК України, згідно з якою житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч. 1 ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Верховний Суд зауважив, що при вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачені ст.27, 29 - 31 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у встановлених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (ст. 34, 37 цього Закону).

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Правомірні очікування особи мирно володіти майном за наявності відповідного рішення органу публічної влади є об`єктом правового захисту за ст.1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України.

У справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» , «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі».

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії» і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси («Онер`їлдіз проти Туреччини», «Беєлер проти Італії».

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

За змістом ст. 376 ЦК України, особа може набути самочинно збудований об`єкт у власність "виключно у судовому порядку" за умови виділення земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно.

За позовом про визнання права власності на будівлю, споруду, право на яку ні за ким не зареєстроване, належним відповідачем є власник земельної ділянки, на якій така будівля, споруда розташована

Згідно із ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Наведений висновок узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах: від 27.05.2015 у справі N 6-159цс15, від 02.12.2015 у справі N 6-1328цс15, а також висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 04.06.2018 у справі N 640/13030/16-ц (провадження N 61-1073св17) та від 18.02.2019 у справі N 308/5988/17 (провадження N 61-39346св18).

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Оскільки положення ст.376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно за особою - власником земельної ділянки у будь-який інший спосіб, окрім визначеного цією статтею (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за власником земельної ділянки), не змінює правовий режим самочинного будівництва. За вказаних обставин особа - власник земельної ділянки не набуває право власності на самочинно побудоване нерухоме майно.

З висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021, спосіб захисту опосередковується позовною вимогою, яка втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду.

Оцінивши надані докази в сукупності суд доходить висновку, що позивач не має іншої можливості захистити своє невизнане та оспорюване право, крім його захисту в судовому порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на самочинно реконструйовану нежитлову будівлю приміщення дитячого клубу «Ірина» літ. А1 з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 251,3 м2 згідно технічного паспорту №3173 від 09.10.2024.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.П. Токмакова