Дата документу 10.11.2025
Справа № 334/5193/25
Провадження № 2/334/2995/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Засько О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

представник позивача Дараган Ю.О. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача суму заборгованості за Кредитним договором № 01855-07/2024 у сумі 30 508,34 гривень, з яких: 7 000 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, 9 975 гривень сума заборгованості за процентами та 13 533,34 гривні сума заборгованості за штрафними санкціями.

Позов обґрунтовує тим, що 02.07.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачкою укладено Кредитний договір № 01855-07/2024, який підписано електронним підписом останньої, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону. 19.11.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 191124/2, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором в сумі 30 508,34 гривень, з яких: 7 000 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, 9 975 гривень сума заборгованості за процентами та 13 533,34 гривні сума заборгованості за штрафними санкціями. Відповідачка не виконала свого зобов`язання. З моменту отримання права вимоги до відповідачки, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином відповідачка має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором в сумі 30 508,34 гривень, з яких: 7 000 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, 9 975 гривень сума заборгованості за процентами та 13 533,34 гривні сума заборгованості за штрафними санкціями.

Представник відповідачки адвокат Калінін С.К. подав відзив на позов, в якому просив відмовити у його задоволенні, та зазначив, що твердження позивача щодо укладення між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачкою Кредитного договору № 01855-07/2024 від 02.07.2024 не відповідає фактичним обставинам справи та чинному законодавству виходячи із наступного. Кредитний договір не містить підписів сторін договору. Згідно позовної заяви та копії поданого позивачем договору № 01855-07/2024 від 02.07.2024, такий укладено в режимі онлайн шляхом заповнення відповідачкою в електронній формі анкети-згоди клієнта на сайті позивача. Електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному вказаному закону та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Тому наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору. Таким чином позивачем не доведено факту укладення сторонами договору № 01855-07/2024 від 02.07.2024, що в свою чергу свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, а отже вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Належними доказами, які підтверджують перерахування відповідачці певної суми можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Як вбачається із сталої судової практики Верховного Суду, належними та допустимими доказами, які б могли підтвердити отримання відповідачкою коштів є первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які встановлюють розмір заборгованості. Банківські виписки з рахунків позичальника, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. У пунктах 52-53 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, вказано наступне: «Первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку». Позивачем, разом із позовною заявою, направлено до суду копію листа ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», яке не відповідає вище переліченим вимогам чинного законодавства для первинних бухгалтерських документів. З вказаного листа слідує, що грошові кошти ніби перераховані через невстановленого посередника, проте у наданому позивачем кредитному договорі відсутні будь-які відомості про те, що кредитні кошти будуть перераховуватися іншою особою, яка не виступає стороною за кредитним договором. Відповідь ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» не є розрахунковим документом, та не підтверджує переказ коштів, операції по банківському рахунку, оскільки такий лист не містить відмітки про час прийняття платежу та виконання банком. У листі товариства замість визначених обов`язкових реквізитів для здійснення відповідної банківської операції, у листі зазначено маска картки № НОМЕР_1 , а також має містити усі відкриті цифри (номер рахунку), а не їх частину), що є об`єктивною перешкодою для здійснення будь-якою банківською установою такої грошової операції. Доказів того, що картковий рахунок № НОМЕР_1 належить або використовувався відповідачкою матеріли справи не містять. Копії листа товариства про підтвердження платежу містить зазначення номеру картки без зазначення банківської установи. Така відповідь сама по собі не свідчить про отримання відповідачкою коштів в сумі 7 000 гривень, без інформації від банківської установи про рух коштів по картці. Таким чином доданий до позовної заяви лист товариства із зазначенням неповного номера банківської картки, належність якої не встановлено, не є належним і достовірним доказом надання відповідачці кредитних коштів на виконання умов саме Кредитного договору. Отже позивачем не надано до суду належного та допустимого доказу нібито отримання відповідачкою коштів від ТОВ «АВАНС КРЕДИТ». Щодо стягнення з відповідачки 13 533,34 гривні суми заборгованості за штрафними санкціями, то вона задоволенню не підлягає, оскільки нарахування неустойки (штрафу, пені) у період дії воєнного стану на території України незаконне на підставі пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Розмір процентів 9 975 гривень, заявлених в позові, визначений позивачем, виходячи з двох видів процентної ставки: - 1,4 %, в день, що відповідає 98 гривень; - 1,5 % в день, що відповідає 105 гривень. В договорі про надання фінансового кредиту розмір денної процентної ставки складає 1,5%. Є незаконним нарахування заборгованості по процентам в сумі 9 975 гривень, так як умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,5%, передбачені пунктом 1.4.1 Кредитного договору, є нікчемною, з урахування Закону України «Про споживче кредитування» та його Прикінцевих та Перехідних положень. Закон наділяє сторони правом самостійно визначити розмір денної процентної ставки, проте встановлює обмеження, що максимальний розмір не може перевищувати 1%. Кредитний договір не містить істотної умови договору такої як розмір денної процентної ставки, оскільки пункт 1.4.1 договору є нікчемним як такий, що не відповідає вимогам закону. Тобто закон дає право сторонам визначити розмір денної процентної ставки в діапазоні від 0% до 1%, проте суд не наділений повноваженням визначити розмір денної процентної ставки, таке право мають виключно сторони договору. Таким чином у суду відсутні підстави для стягнення заборгованості по процентам. Розрахунок позивача щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 7 000 гривень визначено неправильно, можна припустити, що заборгованість за тілом кредиту могла б бути 3 908,34 гривень (7 000 гривень тіло кредиту 3 091,66 гривня сума сплачена в рахунок погашення заборгованості).

Представник позивача подала відповідь на відзив, в якій зазначила на схемі укладення електронного договору. Кредитний договір із відповідачкою укладений дистанційно, підписаний електронним підписом (одноразовим ідентифікатором). Між сторонами укладено договір в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису. При цьому, відповідачка через особистий кабінет на веб-сайті первісного кредитора подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав позичальнику за допомогою засобів зв`язку на зазначений нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності), який відповідачка використала для підтвердження підписання Кредитного договору. Детальний порядок укладення Кредитного договору передбачено Кредитними договорами. Сторони домовилися, що всі документи щодо надання кредиту підписуються позичальником з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У заявці позичальник зобов`язаний вказати повні, точні і достовірні особисті дані, які необхідні для прийняття первісним кредитором рішення про надання кредиту. Заповнюючи заявку, позичальник дає свою згоду на передачу первісному кредитору своїх персональних даних та їх обробку з метою оцінки фінансового стану і його здатності виконати зобов`язання за договором. Законом України «Про електрону комерцію» визначено, що саме Договором оферти визначається технологія (порядок) укладення договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору, спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту), технічні засоби ідентифікації сторони. Відповідно саме відповідачка ініціювала укладення такого договору, оформивши заявку на сайті первісного кредитора, підписавши договір з використанням одноразового ідентифікатора. Для укладення Кредитного договору в електронному вигляді дані вносились шляхом заповнення відповідних форм на сайті первісного кредитора позичальником власноруч. Доказів протилежного відзив на позовну заяву не містить. З чого слідує, що не спростування відповідачкою презумпції правомірності Кредитного договору - всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення Кредитного договору, підлягають виконанню. Відповідачкою не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості, оскільки Кредитний договір є дійсним та ніким не оскаржений. Позивачем доведено факт укладання відповідачкою Кредитного договору в електронній формі та підписання Кредитного договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», тому позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а відповідачка намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Щодо перерахування кредитних коштів та розрахунку заборгованості. Відповідно до умов Кредитного договору, кошти надано позичальнику в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної позичальником при реєстрації на сайті первісного кредитора. Інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у первісного кредитора, у зв`язку з чим, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів, в тому числі, які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника. Тому позивач не має змоги надати суду виписку з особового рахунку, оскільки Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 встановлює основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України, а позивач не є банком України, отже на нього дія Положення не розповсюджується, виписки по особовим рахункам клієнтів не формуються (Постанова Київського апеляційного суду по справі № 381/1311/23 від 25.06.2024). Відповідачка у відзиві на позовну заяву вказує, що наведена позивачем теза про отримання нею грошових коштів за умовами Кредитного договору не доведена, при цьому сама відповідачка не визнає і одночасно не заперечує факт отримання грошових коштів, виносячи свою версію подій відносно отримання коштів «за дужки». Тобто фактично відповідачка не заперечує факт, але намагається показати, що позивач не довів його належним чином. Відповідачка, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/отримання кредитних коштів. Відповідачкою не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідачка не позбавлена можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Позивачем було надано до суду всі наявні документи за Кредитним договором, які були передані первісним кредитором до ТОВ «ФК ЄАПБ» в рамках укладеного Договору факторингу. Перерахування коштів на платіжні карти відповідачки за Кредитним договором було безпосередньо здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, який не здійснює операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюються виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. У відповідності до умов Кредитного договору передбачено умови та строки нарахування відсотків. Відповідачкою при підписанні Кредитного договору не було висловлено жодних заперечень або зауважень щодо умов Кредитного договору, в тому числі і порядку нарахування відсотків, що свідчить про факт погодження відповідачки із всіма умовами Кредитного договору, враховуючи і нарахування відсотків. У Кредитному договорі, підписаному відповідачкою, прямо зазначено, що відповідачка підтверджує, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті первісного кредитора, а також отримав від первісного кредитора до укладення Кредитного договору інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Жодних заперечень щодо змісту та/чи умов Правил надання кредиту відповідачкою при укладенні Кредитного договору висловлено не було. Ніяких застережень або зауважень з боку відповідачки щодо неповного розуміння змісту Кредитного договору або незгоди з умовами Кредитного договору та/або додаткових угод (при їх наявності) під час їх підписання, до суду зі сторони відповідачки не надавалося. У випадку неповного розуміння умов Кредитного договору у відповідачки була можливість відмовитися від підписання Кредитного договору, якою вона не скористалася. Відповідачкою умови Кредитного договору не виконувались отже нарахування відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов Кредитного договору є правомірним, а відповідачка жодним чином не позбавляється від обов`язку виконання умов Кредитного договору та погашення заборгованості в повному обсязі. Доводи відзиву про те, що умови Кредитного договору щодо встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язання за Кредитним договором є несправедливими, не повинно братися до уваги, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами Кредитного договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому статтею 627 ЦК України. Відповідачка розуміла розмір відсотків, підписуючи Кредитний договір та отримуючи кредитні кошти. Надані суду докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження факту укладання Кредитного договору між відповідачкою та первісним кредитором, та для обґрунтування розміру заборгованості відповідачки, вказаної у позовні заяві. Договір факторингу між первісним кредитором та позивачем укладений у відповідності до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент укладання цього договору та ніяким чином не порушує права та законні інтереси відповідачки.

Ухвалою про відкриття провадження у справі від 02.07.2025відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою про витребування доказів від 16.09.2025витребувано у АТ «СЕНС БАНК» інформацію щодо належності ОСОБА_1 карткового рахунку № НОМЕР_1 та виписку по картковому рахунку НОМЕР_1 за 2 липня 2024 року. Витребуваний доказ суду не подано. Ухвалою від 14.10.2025повторно витребувано у АТ «СЕНС БАНК» вищевказані докази, які були подані суду 27.10.2025 та 03.11.2025.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася. В позовній заяві просила розглянути справу без її участі. Проти заочного вирішення справи не заперечувала.

Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явились. У відзиві представник відповідачки просив розглянути справу за їх відсутності.

Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

02.07.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 01855-07/2024 (далі Кредитний договір), відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в сумі 7 000 гривень (пункт 1.1), строком на 120 днів, дата погашення кредиту 29.10.2024 (пункт 1.2), з фіксованою денною процентною ставкою 1,5% (підпункт 1.4.1 пункту 1.4).

Підпунктом 1.4.2 пункту 1.4 вказаного Кредитного договору передбачено, що клієнт має право 26.07.2024 сплатити перший платіж відповідно до Графіку платежів з урахування знижки в розмірі 6,66%.

Відповідно до пункту 1.6 Кредитного договору кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_2 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту.

Вказані умови також передбачені Паспортом споживчого кредиту.

Отримання відповідачкою кредиту в сумі 7 000 гривень на платіжну картку № НОМЕР_2 підтверджується листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 23.04.2025 № 3466_54 та випискою з рахунку приватного клієнта № /1021, наданої АТ «СЕНС БАНК» на виконання ухвал про витребування доказів від 16.09.2025 та 14.10.2025.

Відповідно до листів АТ «СЕНС БАНК», наданих на виконання ухвал про витребування доказів від 16.09.2025 та 14.10.2025, картка № 5355-57ХХ-ХХХХ-1043, повний номер картки № НОМЕР_3 , відкрита на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 19.11.2024 заборгованість відповідачки перед ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» складала 30 508,34 гривень, з яких: 7 000 гривень сума заборгованості за кредитом та 23 508 гривень сума заборгованості за відсотками. Проценти були нараховані кредитодавцем до 29.10.2024.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України від 15.11.2016 № 1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі Закон № 1734-VIII) договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

У разі якщо зазначені у частині першій цієї статті договори укладаються щодо фінансових послуг, такі договори укладаються відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», що передбачено частиною другою статті 13 Закону № 1734-VIII.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України від 14.12.2021 № 1953-IX «Про фінансові послуги та фінансові компанії» в редакції, чинній на час укладення договору, фінансова послуга надається на підставі договору, який укладається, змінюється, припиняється, виконання зобов`язань за яким забезпечується відповідно до вимог цивільного законодавства України з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом та спеціальними законами. Договір про надання фінансової послуги (крім договору, предметом якого є послуга з торгівлі валютними цінностями або виконання платіжної операції, якщо зобов`язання за відповідними правочинами повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення) укладається виключно в письмовій формі з дотриманням вимог Цивільного кодексу України, встановлених до письмової форми правочину: 1) у паперовій формі; або 2) у формі електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; або 3) у порядку, передбаченому законодавством України про електронну комерцію. У разі недотримання письмової форми договору про надання фінансової послуги, якщо така форма договору передбачена цією частиною, такий договір є нікчемним.

У пункті 5 частини першої статті 3 Закону України від 03.09.2015 № 675-VIII «Про електрону комерцію» (далі Закон № 675-VIII) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону № 675-VIII).

Частиною п`ятою статті 11 Закону № 675-VIII передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачка була належним чином ознайомлена із умовами Кредитного договору № 01855-07/2024 від 02.07.2024, що підтверджується електронним підписом одноразовим ідентифікатором W0140.

Таким чином суд не бере до уваги аргументи представника відповідачка щодо не укладення останньою вказаного Кредитного договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору позики проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: (1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); (2) правонаступництва; (3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); (4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога), що передбачено частиною першою статті 1078 ЦК України.

У статті 1082 ЦК України зазначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Відповідно до Договору факторингу № 191124/2 від 19.11.2024, Акту прийому-передачі Реєстру боржників від 19.11.2024, Реєстру боржників, платіжної інструкції № 545 від 22.11.2024, 19.11.2024 між ТОВ «ТОВ «АВАНС КРЕДИТ»» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу, за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за кредитним договором № 01855-07/2024 від 02.07.2024 до відповідачки в сумі 30 508,34 гривень, з яких: 7 000 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, 9 975 гривень сума заборгованості за процентами та 13 533,34 гривні сума заборгованості за штрафними санкціями.

Судом встановлено, що позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» є новим кредитором за Кредитним договором.

02.07.2024 ОСОБА_1 отримала у ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» кредит в сумі 7 000 гривень строком на 120 днів, дата погашення кредиту 29.10.2024, з фіксованою денною процентною ставкою 1,5%. Кредит наданий відповідачці в безготівковій формі у національній валюті на рахунок платіжної картки № НОМЕР_2 .

Кредитодавець ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» свої зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши кредит відповідачці. Відповідачка свої зобов`язання за Кредитним договором не виконала, кредит та нараховані кредитодавцем проценти у встановлений договором строк не повернула.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 19.11.2024 заборгованість за Кредитним договором складала 30 508,34 гривень, з яких: 7 000 гривень сума заборгованості за кредитом та 23 508 гривень сума заборгованості за відсотками.

Заборгованість за процентами нарахована в розмірі 1,5% в день з 02.07.2024 до 29.10.2024, тобто в межах строку кредитування, передбаченого у пункті 1.2 Кредитного договору.

Проте, відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону № 1734-VIII в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Вказана норма була введена в дію на підставі Закону України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023 (далі Закон № 3498-ХІ).

Пунктом 17 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1734-VIII передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

У той же час перехідні положення закону застосовуються у разі, якщо необхідно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-ХІ встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що Кредитний договір був укладений 02.07.2024, тобто після внесення змін до частини п`ятої статті 8 Закону № 1734-VIII, відповідно, денна процентна ставка у відповідності до чинного законодавства не може перевищувати 1 %.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частина третя статті 6 ЦК України).

Отже, в силу приписів частини другої статті 215 ЦК України, пункт 1.4.1 Кредитного договору, в якому встановлена денна процентна ставка у розмірі 1,5 відсотки, є нікчемними, оскільки процентна ставка перевищує максимальний розмір, передбачений частиною п`ятою статті 8 Закону № 1734-VIII.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

У частинах першій та другій статті 657 ЦК України зазначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Таким чином застосування судом максимальної процентної ставки, передбаченої частиною п`ятою статті 8 Закону № 1734-VIII, є неможливим, оскільки це призведе до зміни умов Кредитного договору за ініціативою суду, що не відповідає вимогам статті 627 та частини другої статті 651 ЦК України.

Суд дійшов висновку про те, що оскільки проценти в кредитному договорі є неузгодженими між сторонами, вони повинні бути нараховані відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України на рівні облікової ставки Національного банку України за відповідний період.

Розмір облікової ставки Національного банку України становив: з 02.07.2024 до 25.07.2024 13 %, з 26.07.2024 до 19.09.2024 13 %, з 20.09.2024 до 31.10.2024 13 %. Таким чином денна процентна облікова ставка за вказані періоди становить 0,04 % із розрахунку 366 днів у 2024 році.

Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Предметом позову, у тому числі, є стягнення з відповідачки заборгованості за штрафними санкціями в сумі 13 533,34 гривні.

Проте пунктом 18 розділу «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України, який в подальшому було продовжено та діє на час ухвалення рішення у даній справі.

Таким чином заборгованість за порушення грошового зобов`язання у виді неустойки в сумі 13 533,34 гривні підлягає списанню позивачем, оскільки відповідачка звільнена від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення виконання грошового зобов`язання, що є підставою для відмові у позові в частині стягнення заборгованості за неустойкою.

Перевіривши розрахунок заборгованості, суд встановив, що 27.07.2024 відповідачкою було сплачено заборгованість за кредитним договором в сумі 3 091,66 гривня, які кредитодавцем були спрямовані на погашення заборгованості за процентами в сумі 2 625 гривень та заборгованості за штрафами в сумі 466,66 гривень.

Проте як було зазначено вище, нарахування штрафів суперечить пункту 18 розділу «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України, а розрахунок процентів має бути розрахований у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Провівши власний розрахунок процентів за період з 02.07.2024 до 27.07.2024 суд встановив, що розмір процентів склав 72,80 гривні (7 000 гривень (тіло кредиту за договором) х 0,04 % (денна процентна ставка у 2024 році) х 26 днів)).

Таким чином відповідачкою були сплачені проценти за вказаний період в сумі 72,80 гривні, а також частково тіло кредиту в сумі 3 018,86 гривень (3 091,66 гривня (сплачена заборгованість) - 72,80 гривні (заборгованість за процентами)). Отже з 28.07.2024 заборгованість відповідачки за тілом кредиту становила 3 981,14 гривня (7 000 гривень (наданий кредит) - 3 018,86 гривень (сплачена заборгованість за тілом кредиту)).

Заборгованість за процентами за період з 28.07.2024 до 29.10.2024 склала 149,69 гривень (3 981,14 гривня (тіло кредиту) х 0,04% (денна процентна ставка у 2024 році) х 94 дні (строк кредиту, що залишився)).

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 01855-07/2024 у сумі 4 130,83 гривень, з яких: 3 981,14 гривні сума заборгованості за основною сумою боргу, 149,69 гривень сума заборгованості за процентами.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Як передбачено у статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (частина перша статті 133 ЦПК України).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом пункту 1 частини другої статті 137, частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (див. постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України щодо співмірності господарському суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Судом встановлено, що 03.07.2025 між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Калінін та Партнери», в особі керуючого Калініна С.К., укладений Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/25.

Відповідно до пункту 1.1 даного Договору предметом даного договору є надання Бюро усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту по справі № 334/5193/25, що перебуває у провадженні Дніпровського районного суду міста Запоріжжя за позовом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Пунктом 3.1 вказаного Договору гонорар є формою винагороди Бюро за надання професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Згідно з Додатком № 1 до Договору від 03.07.2025 сторони домовились про гонорар Бюро в сумі 6 000 гривень.

Відповідно до Акту виконаних робіт (наданих послуг) від 13.07.2025 Бюро надало, а клієнт прийняв (отримав) юридичні послуги (професійну правничу допомогу) загальною вартістю 6 000 гривень, зокрема: усна консультація клієнта щодо захисту його прав по справі № 334/5193/25 за позовом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, вивчення та аналіз позовної заяви з додатками щодо заборгованості за договором № 01855-07/2024 від 02.07.2024 та складання, оформлення подання до суду в інтересах клієнта відзиву на позовну заяву по справі № 334/5193/25 за позовом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Загальний строк витраченого часу адвокатом 12 годин.

З огляду на наведені мотиви та надані відповідачем докази на обґрунтування розміру заявлених до розподілу витрат на професійну правничу допомогу та матеріали справи, суд відзначає таке.

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 137 ЦПК України, визначені також положеннями частин п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 141 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (п`ятої та встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Верховний Суд акцентує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно зі статтею 81 ЦПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 77-79 ЦПК України.

Отже, у розгляді питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 775/9215/15ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 775/9215/15-ц);

- витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15).

Суд, оцінивши надані відповідачкою в обґрунтування адвокатських витрат документи, вважає, що такі дії (послуги), як усна консультація клієнта щодо захисту його прав по справі № 334/5193/25 за позовом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, вивчення та аналіз позовної заяви з додатками щодо заборгованості за договором № 01855-07/2024 від 02.07.2024 є складовими процесу складання, оформлення подання до суду відзиву на позовну заяву. Відтак витрати відповідачки в частині надання усної консультації клієнта щодо захисту його прав по справі № 334/5193/25 за позовом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, вивчення та аналіз позовної заяви з додатками щодо заборгованості за договором № 01855-07/2024 від 02.07.2024 не підлягають покладанню на позивача.

Схожа права позиція викладена у постанові Верховного Суду від 6 березня 2024 року у справі № 918/535/23.

Стягнення витрат на правничу допомогу, до складу якої включено витрати на складання, оформлення подання до суду відзиву на позовну заяву суд визнає виправданим.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що враховуючи сукупність обставин цієї конкретної справи, розмір судових витрат у сумі 6 000 гривень є неспівмірним із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг (підготовка відзиву) не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, справа розглядається без участі представників, не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, а тому не підлягає задоволенню.

Отже, з огляду на положення статей 89, 133, 137, 141 ЦПК України, зважаючи на фактичний об`єм послуг, наданих адвокатом відповідачці, беручи до уваги принципи диспозитивності та змагальності цивільного судочинства, критерії реальності, співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про те, що реальні витрати відповідачки на професійну правничу допомогу складають 3 000 гривень.

Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову на відповідачку покладаються витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 409,99 гривень (3 028 гривень (сплачений судовий збір) ? (4 130,83 гривень (задоволена частина позову) ? 100% : 30 508,34 гривень (ціна позову)). Також на неї покладаються її витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 406,20 гривень (6 000 гривень (витрати на професійну правничу допомогу) - (3 000 гривень (витрати на професійну правничу допомогу, визначені судом) ? (4 130,83 гривень (задоволена частина позову) ? 100 % : 30 508,34 гривень (ціна позову)).

При цьому витрати відповідачки на професійну правничу допомогу в сумі 2 593,80 гривні (6 000 гривень (витрати на професійну правничу допомогу) 3 406,20 гривень (витрати на професійну правничу допомогу, покладені на відповідачку)), а також сплачений позивачем судовий збір в сумі 2 618,01 гривень (3 028 гривень (сплачений судовий збір) 409,99 гривень (судовий збір, покладений на відповідачку)) покладаються на позивача.

Відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За таких обставин суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідачки судових витрат у сумі 2 183,81 гривні (2 593,80 гривні (судові витрати відповідачки, покладені на позивача) 409,99 гривень (судові витрати позивача, покладені на відповідачку)).

Керуючись статтями 3, 4, 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість за Кредитним договором № 01855-07/2024 у сумі 4 130 (чотири тисячі сто тридцять) гривень 83 копійки, з яких: 3 981 (три тисячі дев`ятсот вісімдесят одна) гривня 14 копійок заборгованість за основною сумою боргу, 149 (сто сорок дев`ять) гривень 69 копійок заборгованість за процентами.

У позові в іншій частині відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2 183 (дві тисячі сто вісімдесят три) гривні 81 копійка.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Реквізити учасників справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ, ,

відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: зареєстроване - АДРЕСА_1 , фактичне АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя М.В. Фетісов