Номер провадження: 22-ц/813/5750/25
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: заявник приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович, стягувач - ОСОБА_1 , боржник - Релігійна організація УПЦ релігійна громада Різдва-Богородиці,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича

на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 травня 2025 року, постановлену Київським районним судом м. Одеси у складі: судді Бескровного Я.В. в приміщенні того ж суду,

у справі за заявою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича про вирішення питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника, стягувач - ОСОБА_1 , боржник - Релігійна організація УПЦ релігійна громада Різдва-Богородиці,

в с т а н о в и в :

05 травня 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович звернувся до суду із вказаним поданням,яке мотивував тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича (далі приватний виконавець) перебуває виконавче провадження із виконання виконавчого листа № 947/27211/20, відкрите 22 лютого 2023 року, виданого Київським районним судом м. Одеси 20 лютого 2023 року, про стягнення з боржника Релігійна Організація УПЦ релігійна громада Різдва-Богородиці () на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 212044,58 грн та судові витрати у розмірі 2120,50 грн.

У день винесення приватним виконавцем постанови про відкриття ВП було винесено постанови про арешт коштів боржника, накладено арешт на грошові кошти всіх видів валют та банківських металів, що знаходяться на рахунках боржника, проте згідно з відомостями з банків, грошові кошти на рахунках останнього відсутні. Так само і за даними державних реєстрів, відомостями МВС України, транспортні засоби відсутні, та у боржника перебуває у власності будівля храму загальною площею 415 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка загальною площею 0,6175 га, на якій розташований відповідний храм, дійсна вартість яких вочевидь є набагато більшою від боргу за виконавчим документом (214165,98 грн). Тому звернути стягнення на такі неможливо через вимоги п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження».

Із заяви стягувача відомо про те, що боржник прийняв спадщину від померлого ОСОБА_2 на підставі заповіту, посвідченого 22 листопада 2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Тетяною Миколаївною за реєстрованим номером № 4026, до складу якої ввійшло 7/10 житлового будинку загальною площею 88,9 кв. м, житловою площею 41,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана спадкова справа № 14/2018 була зведена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М., проте свідоцтво про право на спадщину боржником не отримано.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17.09.2024 по справі № 947/27211/20, залишеною в силі постановою Одеського апеляційного суду від 14.11.2024, у задоволенні подання приватного виконавця відмовлено із підстав того, що із матеріалів вищезазначеної спадкової справи № 14/2018 вбачається, що боржник успадкував не 7/10 часток житлового будинку, а 133/600 часток та у матеріалах судової справи був відсутній сам заповіт, посвідчений 22 листопада 2006 року приватним нотаріусом ОМН Луцях Т.М. за реєстровим № 4026.

Проте, із матеріалів спадкової справи № 14/2018, заведеної приватним нотаріусом ОМНО Сегеченко І.М., вбачається, що згідно листа приватного нотаріуса ОМНО Луцях Т.М. від 15.08.2018 № 90/01-16 приватному нотаріусу ОМНО Сегеченко І.М., що із заповіту померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 останній заповів 19/60 часток від належних йому 7/10 житлового будинку загальною площею 88,9 кв. м, житловою площею 41,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в рівних частках кожному: Релігійній організації Православна Парафія Релігійна громада Всіхсвятської (Кладовищенської) церкви Одеської Єпархії УПЦ в м. Одеса, Релігійній організації УПЦ релігійна громада Різдва-Богородиці та ОСОБА_3 (тобто, по 133/600 часток житлового будинку кожному спадкоємцю).

Всі вказані спадкоємці прийняли спадщину у передбачений законом спосіб і строк Зокрема, Релігійна організація УПЦ релігійна громада Різдва-Богородиці згідно із заявою, посвідченою приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Київської області № 621, звернулася за прийняттям спадщини 07.09.2018, тобто в межах строків, передбачених ст. 1270 ЦК України.

Постанов нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину боржнику матеріали спадкової справи не містять.

Вказане свідчить про те, що всі три спадкоємця за заповітом ОСОБА_2 прийняли спадщину та частка кожного, у тому разі і боржника - Релігійної організації УПЦ релігійна громада Різдва-Богородиці - із врахуванням правил ЦК України становить 133/600 житлового будинку.

Оскільки спадщина належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини, і боржник скористався своїм правом та прийняв спадщину, але не оформив таке право відповідно до вимог закону, і така його бездіяльність фактично унеможливлює виконання судового рішення, тому із посиланням як на підставу свого подання на ч. 3 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 440 ЦПК України просить суд звернути стягнення на нерухоме майно боржника, боржник Релігійна Організація УПЦ релігійна громада Різдва-Богородиці, яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме: 133/600 житлового будинку загальною площею 88,9 кв. м, житловою площею 41,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Львівська 4 та було успадковане Релігійною Організацією УПЦ релігійна громада Різдва-Богородиці згідно заповіту, посвідченого 22 листопада 2006 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Тетяною Миколаївною за реєстровим номером № 4026.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08 травня 2025 року у задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича про вирішення питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника, стягувач - ОСОБА_1 , боржник - Релігійна організація УПЦ релігійна громада Різдва-Богородиці відмовлено.

В апеляційній скарзі приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. просить ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08.05.2025 скасувати та задовольнити подання Приватного виконавця щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника Релігійної організації УПЦ релігійної громади Різдва-Богородиці, яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме: 133/600 житлового будинку загальною площею 88,9 кв.м, житловою площею 41,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та було успадковане вказаною релігійною організацією згідно заповіту, посвідченого 22 листопада 2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т.М., реєстровий № 4026.

Доводами апеляційної скарги є помилковість висновків суду про необгрунтованість подання приватного виконавця, оскільки будь-яких обмежень щодо звернення стягнення на майно юридичної особи положення ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» не містять; враховуючи прийняття Релігійною організацією УПЦ релігійної громади Різдва-Богородиці спадщини померлого ОСОБА_2 та відсутність за даними державних реєстрів відомостей про отримання останньою свідоцтва про право на спадщину, у приватного виконавця наявне право на звернення до суду із заявою про звернення стягнення на належну боржнику частку спадкового майна, у чому йому ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17.09.2024, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 14.11.2024 (справа № 947/27211/20), відмовлено через успадкування не 7/10, а 133/600 часток та відсутність в матеріалах справи самого заповіту.

Із матеріалів спадкової справи № 14/2018 вбачається, що згідно листа приватного нотаріуса Луцях Т.М. від 15.08.2018, ОСОБА_2 заповідав 19/60 часток в належних йому 7/10 вищезазначеного житлового будинку в рівних частках трьом особам, у т.ч. Релігійній організації УПЦ релігійної громади Різдва-Богородиці, проте копія заповіту в матеріалах справи відсутня.

Натомість, згідно судових рішень двом із трьох спадкоємців визначався додатковий строк для прийняття спадщині після смерті ОСОБА_2 , протягом якого вони зверталися до нотаріуса, а боржник по ВП звернувся із заявою 07.09.2018, тобто в межах строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України. Постанов нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям за заповітом матеріали спадкової справи не містять, що є підставою для звернення виконавця до суду із теперішнім поданням на підставі ст. 440 ЦПК України.

Як приклад застосування відповідних норм права посилається на постанову ВС від 11.05.2021 у справі № 554/4712/15-ц.

Оскільки очевидним є невідповідність суми боргу за виконавчим документом (214165,08 грн) з дійсною вартістю належного боржнику іншого нерухомого майна будівлею храму 415 кв.м, земельної ділянки площею 0,6175 га, на якій розташований храм, за адресою: АДРЕСА_1 , звернення стягнення на них не відповідає засадам виконавчого провадження та вимогам п. 8 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження», а крім того вказівки суду щодо черговості стягнення не є дискрецією суду.

Відзив у визначений судом строк не надходив.

В судове засідання учасники справи не з`явилися.

Заявник Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, оскільки повістку отримав 24.09.2025 15:43:08 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с. 163), стягувач ОСОБА_1 повідомлена рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з особистим підписом (а.с. 164). Боржник Релігійна організація УПЦ релігійної громади Різдва-Богородиці вважається повідомленою у відповідності до вимог п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, оскільки в рекомендованому поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення Укрпошти проставлено відмітку про відсутність адресата за вказаною адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 165).

Вказане відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглядаючи вказану ухвалу суду за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича перебуває виконавче провадження № 71115833 із виконання виконавчого листа № 947/27211/20, виданого Київським районним судом м. Одеси 20.02.2023 року про стягнення з Релігійної Організації УПЦ Релігійна громада Різдва-Богородиці () на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 212044,58 гривень та судових витрат у сумі 2120,50 гривень.

22.02.2023 року приватним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 71115833 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документу, яка була надіслані сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцію з повідомленням про вручення та отримана ними.

22.02.2023 року приватним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника, якою було накладено арешт на кошти всіх видів валют та банківських металів, що знаходяться на всіх рахунках боржника Релігійної Організації УПЦ Релігійна громада Різдва-Богородиці.

У ході перевірки майнового стану боржника приватним виконавцем було встановлено, що, згідно із відповідями з банків, грошові кошти на рахунках боржника відсутні. Відповідно до інформації, наданою МВС України, транспортні засоби за боржником не зареєстровані.

За даними ДРРП на НМ та РПВ на НМ, ДРІ, ЄРЗВОНМ щодо суб`єкта у власності боржника перебуває будівля храму загальною площею 415 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,6175 га, на якій відповідний храм розташований.

Сума боргу за виконавчим документом (214 165,08 грн) вочевидь не відповідає дійсній вартості будівлі 415 кв.м та земельної ділянки 0,6175 га, розташованих у Київській області. Стягнення на них приватним виконавцем не зверталось із метою дотримання вимог п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження».

Релігійна громада Різдва-Богородиці звернулась із заявою про отримання спадщини померлого ОСОБА_2 , але свідоцтво про право на спадщину на 7/10 житлового будинку загальною площею 88,9 кв.м, житловою площею 41,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , Релігійній громаді Різдва-Богородиці не видавалось.

Своє звернення до суду із теперішнім поданням приватний виконавець обґрунтовує відсутністю у боржника грошових коштів та іншого майна, тому для погашення заборгованості слід звернути стягнення на вищезазначене майно, яке не зареєстровано за боржником в установленому законом порядку.

Відмовляючи у задоволенні подання приватного виконавця, суд обґрунтував таке тим, що спадкоємці за заповітом ОСОБА_2 хоча і звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, однак матеріали справи не містять Свідоцтв про право на спадщину, виданих будь-кому із спадкоємців чи Постанови про відмову у видачі таких свідоцтв. Тому суд не вбачав, що Релігійна громада Різдва-Богородиці на час звернення приватного виконавця з вказаним поданням до суду фактично має право успадкувати саме 7/10 житлового будинку загальною площею 88,9 кв.м, житловою площею 41,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та не наведено інших обставин, які б беззаперечно свідчили про володіння боржником частиною житлового будинку, що в свою чергу відповідно до вимог ст. 440 ЦПК України позбавляє суд можливості вирішити питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано. Також помилковим суд вважав посилання виконавця на вимоги ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», яка регулює питання звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості фізичної особи, у той час коли боржником по справі є юридична особа.

Переглядаючи вказане судове рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої, шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця (частина десята статті 440 ЦПК України).

Застосування судом положень частини десятої статті 440 ЦПК України та для фізичних осіб - статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» - є крайнім заходом виконання судового рішення, який може бути застосований лише в тому випадку, коли виконавцем вичерпано всі можливі заходи, які передбачені законом щодо примусового виконання рішень за рахунок іншого майна боржника.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду: від 13 червня 2018 року у справі № 2-592/09 (провадження № 61-8383св18), від 23 січня 2019 року у справу № 522/6400/15-ц (провадження № 61-19786св18).

Згідно з положенням статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно частин першої, третьої статті 1268, частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, неотримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину саме по собі не може перешкоджати виконанню рішення суду, яке набрало законної сили.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 22 серпня 2018 року у справі № 623/2000/15-к (провадження № 61-12242св18), від 19 лютого 2020 року у справі № 752/1334/14-ц (провадження № 61-10561св19), від 03 червня 2020 року у справі № 2-1799/11 (провадження № 61-36697св18).

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів спадкової справи № 14/2018, заведеної приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Іриною Миколаївною до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , яка була надіслана на адресу суду 30.08.2024 р за вих. № 234/02-14 у справі № 947/27211/20, вбачається, що на запит вказаного нотаріуса від 03 серпня 2018 року за № 319/02-14 Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Луцях Т.М. повідомила, що заповіт від 22 листопада 2006 року, за реєстрованим № 4026, заповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце народження: с. Турухан Туруханського района Красноярського краю); місце проживання та реєстрації заповідача: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) заповідача НОМЕР_1 ; майно , що заповідається: 7/10 (сім десятих) частин домоволодіння, яке знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Львівська, будинок під номером «ЧОТИРИ»; спадкоємці за заповітом: 19/20 (дев`ятнадцять двадцятих) частин вищезгаданої частини домоволодіння, у рівних частках кожному: УКРАЇНСЬКІЙ ПРАВОСЛАВНІЙ ЦЕРКВІ ХРАМ РІЗДВА БОГОРОДИЦІ, місцезнаходження : АДРЕСА_1 ; УКРАЇНСЬКІЙ ПРАВОСЛАВНІЙ ЦЕРКВІ ОДЕСЬКОЇ ЄПАРХІЇ ПАРАФІЯЛЬНОЇ РАДИ ВСІХСВЯТСЬКОГО ХРАМУ, місцезнаходження: м. Одеса. ж/м Таірова, Ново-Міське кладовище, код ЄДРПОУ - 254142211; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; 1/20 (одну двадцяту) частину вищезгаданої частини домоволодіння - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Вказана спадкова справа, крім іншого, містить заяву боржника Релігійної організації УПЦ релігійна громада Різдва-Богородиці, від 07 вересня 2018 року про прийняття спадщини за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 спадкодавця ОСОБА_2 в частці 133/600 часток домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Листом від 06.11.2018 № 465/02-14 Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. повідомила Релігійну організацію УПЦ релігійна громада Різдва-Богородиці про неможливість вчинення нотаріальних дій та зупинення таких до вирішення Київським міським судом м. Одеси справи № 520/12887/18.

Так само матеріали вказаної спадкової справи містять заяви від всіх інших спадкоємців про прийнятя спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_2 та відомості про звернення спадкоємців до суду із позовами про визначення їм додаткового строку для прийняття спадщини.

Посилання суду в оскаржуваній ухвалі на те, що відсутність відомостей про видачу спадкоємцям, у тому разі і боржнику, свідоцтв про право на спадщину, як на підставу для відмови у задоволенні подання, колегія суддів вважає спростовними слушними доводами апеляційної скарги, оскільки у разі отримання такого свідоцтва спадкоємцем, таке спадкове майно слід вважати оформленим у визначеному законом порядку, що виключає необхідність виконавця звертатися до суду та просити звернути стягнення на таке майно.

В даному випадку для правильного вирішення вказаного процесуального питання визначальним є саме не оформлення боржником як спадкоємцем відповідного права власності у визначеному законом порядку, і таке підтверджено, оскільки матеріали справи та відомості з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно не містять відомостей про право власності Релігійної організації УПЦ релігійна громада Різдва-Богородиці на належну йому спадщину 133/600 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , і суд також цілком вірно посилається на відсутність такого свідоцтва.

Вказана частка вірно визначена заявником, оскільки за умови відкриття спадщини на 7/10 будинку, звернення за прийняттям спадщини 4-х спадкоємців за заповітом, три з яких претендують на 19/20 від 7/10 спадкового будинку, належна одному з таких трьох спадкоємців за заповітом, частки яких є рівними, становитиме саме 133/600.

Що стосується отримання/неотримання іншими спадкоємцями належної їм спадщини, то таке на вирішення питання не впливає, оскільки за змістом ст. 1275 ЦК України частка боржника Релігійної організації УПЦ релігійна громада Різдва-Богородиці, який своєчасно звернувся за прийняттям спадщини шляхом подачі заяви нотаріусу, в разі неприйняття спадщини іншими спадкоємцями може бути тільки збільшена, а суд, розглядаючи подання приватного виконавця в порядку ст. 440 ЦПК України, не може переймати на себе функцію нотаріату та виходить із умов заповіту.

На вказане також не впливає відсутність у матерілах справи заповіту ОСОБА_2 , оскільки згідно матеріалів спадкової справи № 14/2018 щодо майна померлого така відкрита на підставі заповіту вказаної особи від 22 листопада 2006 року, а його зміст наданий у відповіді приватного нотаріуса ОМНО Луцях Т.М. згідно з п.п. 2.3. глави 10 розділу П Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому Наказом міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/6, приватному нотаріусу Сегеченко І.М.

Вказаний заповіт є чинним, та саме на його реалізацію заведено спадкову справу № 14/2018 і нотаріусом здійснюються відповідні дії, а його перевірка не є предметом розглядуваної справи.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції помилково не дав належної правової оцінки підставам звернення приватного виконавця до суду, оскільки за матерілами справи виконавцем в межах своїх повноважень та на виконання виконавчого листа № 947/27211/20 від 20.02.2023, виданого Київським районним судом м. Одеси, здійснювалися відповідні дії, про що свідчать запити до певних установ на предмет наявності доходу чи майна, на яке можна звернути стягнення, належне боржнику Релігійній організації УПЦ релігійна громада Різдва-Богородиці: банківських установ, Державної фіскальної служби України, тощо і згідно отриманих відповідей відсутнє таке за боржником, транспортні засоби також відсутні; право власності на успадковану частку домолодіння ОСОБА_2 не зареєстроване.

Натомість, наявність зареєстрованого за боржником права власності на інше відмінне від того майна, щодо звернення стягнення на яке ставиться питання - нерухомого майна будівлю храму 415 кв.м, земельну ділянку площею 0,6175 га, на якій розташований храм, за адресою: АДРЕСА_1 , не може свідчити про необґрунтованість подання, оскільки за умови суми боргу за виконавчим листом № 947/27211/20 від 20.02.2023 - 214165,08 грн, та з огляду на дійсну вартість належного боржнику вказаного нерухомого майна не відповідає засадам виконавчого провадження та вимогам п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження». Отже, посилання суду на можливість звернення стягнення на вказане нерухоме майно як на підставу для відмови у задоволенні подання не ґрунтується на вимогах закону.

Помилкове посилання заявника на застосування для вирішення подання на вимоги ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», якою внормовано звернення стягнення на нерухоме майно саме фізичної особи-боржника не впливає на обгрунтованіть подання в цілому.

Отже, матеріали справи містять достатні підтвердження, що приватним виконавцем вживалися визначені Законом України «Про виконавче провадження» заходи для виконання рішення суду, а саме: винесено постанову про арешт майна боржника, зроблена низка запитів, тощо.

Із урахуванням встановлених у цій справі обставин, слід вважати, що приватним виконавцем було здійснено усі необхідні заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», для належного виконання судового рішення на цьому етапі, проте вжиті заходи примусового виконання рішення суду не призвели до задоволення вимог стягувача.

Доказів того, що відповідно до положень частини п`ятої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» боржник запропонував приватному виконавцю види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу з метою виконання судового рішення про стягнення боргу, матеріали справи не містять.

Отже, висновок суду про недоведеність приватним виконавцем факту того, що у боржника недостатньо грошових коштів або рухомого майна, за рахунок якого можна задовольнити вимоги стягувача, неотримання спадкоємцями свідоцтв про право на спадщину, є помилковим та спростовується матеріалами справи, на що цілком слушно посилається заявник в своїй апеляційній скарзі.

Оскільки рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів, приватний виконавець на підставі відповідного закону, що регулює спірні правовідносини, виявивши в процесі виконання вищезазначеного виконавчого документу нерухоме майно, на яке не зареєстровано в установленому законом порядку право власності боржника, обґрунтовано звернувся до суду із заявою про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Задоволення подання приватного виконавця про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, має сприяти належному виконанню рішення суду. У свою чергу боржник добровільно не виконував рішення суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі № 488/3753/17-ц (провадження № 61-17011сво19) зроблено висновок про те, що розгляд процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) є виконанням судових рішень, як заключного етапу у процесі реалізації захисту цивільних прав. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Правовідносини з виконання судових рішень є триваючими до тих пір, поки судове рішення не буде виконане у порядку, передбаченому законом.

Змістовним є посиланням апеляційної скарги на фактичне встановлення належності боржнику на підставі заповіту права власності на нерухоме майно в частині 133/600, яке боржник не реєструє у встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав нанерухоме майно та їх обтяжень» порядку.

І саме для належного виконання судового рішення в таких випадках законодавець визначив особливий порядок судового контролю за виконанням судових рішень, визначивши його в ч. 10 ст. 440 ЦПК України як звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку за поданням державного (приватного) виконавця.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (рішення у справі «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garsia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26 із подальшими посиланнями).

Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують помилкові висновки суду, а тому заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Виходячи з вищезазначеного, враховуючи встановлену колегією суддів невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення подання приватного виконавця.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з боржника Релігійної організації УПЦ релігійна громада Різдва-Богородиці на користь приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича підлягає стягненню судовий збір, сплачений останнім за подання апеляційної скарги, оскільки судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 484,48 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 травня 2025 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника задовольнити.

Звернути стягнення на 133/600 житлового будинку, загальною площею 88,9 кв.м, житловою площею 41,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить боржнику - Релігійна організація УПЦ релігійна громада Різдва-Богородиці (, адреса: вул. Ватутіна, 5А, с. Гоголів, Броварський район, Київська область, 07452) згідно із заповітом від 22 листопада 2006 року, посвідченим 22 листопада 2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Тетяною Миколаївною за реєстровим номером 4026, ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку.

Стягнути з Релігійної організації УПЦ релігійна громада Різдва-Богородиці (, адреса: вул. Ватутіна, 5А, с. Гоголів, Броварський район, Київська область, 07452) на користь приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: вул. 1Травня, 19, оф. 310, м. Чорноморськ, Одеська область, 68004) судовий збір у розмірі 484,48 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 11 листопада 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

Ю.О. Карташов