Провадження № 2-др/727/61/25
У Х В А Л А
про відмову в ухваленні додаткового рішення
12 листопада 2025 року м. Чернівці
Шевченківський районний суд м.Чернівців у складі:
головуючої судді М.Є. Бойко,
за участю секретаря судового засідання В.В. Васківчук,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії/бездіяльність державного виконавця ,
Ухвалою Шевченківського районного суду від 30 жовтня 2025 року вищезазначену скаргу залишено без розгляду, оскільки представник ОСОБА_2 адвокат Морозова О.В. подала відповідну заяву.
Скарга ОСОБА_2 необґрунтована по суті та безпідставна, подана всупереч положенням ст.449 ЦПК України з пропуском десятиденного строку та не містить клопотання про його поновлення. Викладені в цій скарзі твердження є хибними та такими, які слід розцінювати як зловживання скаржницею своїми процесуальними правами. Крім того, представником скаржниці було подано заяву про відкладення розгляду справи, що зумовило його затягнення. Також адвокат Мінтенка В.В. звернув увагу суду на те, що ОСОБА_2 зухвало не виконує судове рішення, в межах виконання якого нею була подана скарга. Отже, наведене , на думку адвоката, є підставою для стягнення з ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу навіть у разі подання нею заяви про залишення скарги без розгляду згідно з вимогами ч.5 ст.142 ЦПК України, які підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137, ч.8 ст.141 ЦПК України)
11.11.2025 року ОСОБА_2 подала до суду письмові заперечення, в яких, не погоджуючись з твердженнями адвоката Мінтенка В.В. щодо необґрунтованості та недобросовісності її дій, а також зловживання процесуальними правами, просить відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, а у разі стягнення з неї понесених ним витрат на правничу допомогу зменшити їх з 16 667 грн. до рівня, що відповідатиме критеріям співмірності, розумності та справедливості і реальності.
У судове засідання 12.11.2025 року державний виконавець, стягувач ОСОБА_1 та його представник адвокат Якименко М.М. не з`явилися, про його дату, час та місце були повідомлені належним чином. Також 12.11.2025 року від Мінтенка В.В. надійшла письмова заява, в якій він просить суд перевірити заперечення ОСОБА_2 на заяву про ухвалення додаткового рішення на їх відповідність вимогам ст.183 ЦПК України, оскільки в них вказано адресу реєстрації ОСОБА_2 , яка є відмінною від адреси місця її проживання чи перебування.
Адвокат Морозова О.В. та ОСОБА_2 в судове засідання 12.11.2025 року також не з`явилися, остання письмово просила його проводити в її відсутність.
Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення
Дослідивши матеріали справи , суд прийшов до такого висновку.
Згідно п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами 1 і 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч.9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).
За змістом пункту 5 частини 1 статті 257 ЦПК України позивач має право до початку розгляду справи по суті подати заяву про залишення позову без розгляду.
Відповідно до ч. 5 статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Частиною 9 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Тобто, залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення і в цьому випадку відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, при цьому матеріалами справи має бути підтверджено, що дії позивача при поданні позову були необґрунтованими.
Системний аналіз частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України дає підстави для висновку, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами (висновок Верховного Суду у постанові від 31 січня 2022 року у справі № 462/1026/19).
Під зловживанням процесуальними правами законом у ст. 44 ЦПК України визначено наступне.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. В залежності від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:
1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;
2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;
3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується (постанова Верховного Суду від 14.01.2021 року у справі № 521/3011/18)
Також, відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 28.01.2019 у справі № 619/1146/17-ц саме по собі звернення з позовом до суду чи неявка сторони у судове засідання не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі №148/312/16-ц залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.
Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).
Аналіз зазначених норм права вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно із ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Таким чином сам факт звернення ОСОБА_2 до суду зі скаргою, проведення у справі судових засідань, подання сторонами клопотань - не може вважатись необґрунтованими діями в розумінні ст. 142 ч. 5 ЦПК України.
На підставі частин 1 і 5 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
На підставі частин 1 і 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Судом не встановлено факту зловживання процесуальними правами зі сторони скаржниці ОСОБА_2 , а також не встановлено підстав для визнання її дій необґрунтованими, оскільки звернення зі скаргою направлено на захист її прав як сторони виконавчого провадження, які, як вважає заявниця, були порушені державним виконавцем під час виконання судового рішення, отже не може свідчити про зловживання нею своїми процесуальними правами та вважатися необґрунтованим і тягнути за собою обов`язок відшкодувати понесені ОСОБА_1 витрати.
Слід також зазначити, що в судовому засіданні при вирішенні заяви представника ОСОБА_2 про залишення скарги без розгляду, ОСОБА_1 не заперечував щодо її задоволення, а також ним не ставилось питань щодо зловживань скаржницею процесуальними правами.
Питання щодо пропуску строку, передбаченого ст.449 ЦПК України, обґрунтованість вимог ОСОБА_2 судом не вирішувались, оскільки по суті скарга не розглядалась.
Клопотання адвоката Морозової О.В. про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю часу для ознайомлення із запереченнями на скаргу також не свідчить про необґрунтованість дій заявниці ОСОБА_2 , спрямованих на затягування розгляду справи
Інших аргументів щодо зловживання скаржницею своїми процесуальними правами, що дає право на стягнення судових витрат на підставі ч. 5ст. 142 ЦПК України, в заяві адвоката Якименка М.М. не зазначено.
Отже, підстави для ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу відсутні, а тому у задоволенні заяви адвоката Якименка М.М. слід відмовити.
З огляду на висновок суду, не підлягають дослідженню докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, подані адвокатом.
Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 133, 137, 141, 259, 260, 270, 353 ЦПК України, суд
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії/бездіяльність державного виконавця .
Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів до Чернівецького апеляційного суду.
Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її підписання (складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.
Суддя М.Є.Бойко