печерський районний суд міста києва
пр. № 2-з-111/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Литвинової І. В.,

за участю секретаря судового засідання Когут Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві заяву приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. про забезпечення позову до подання позовної заяви з вимогами про скасування договору дарування частки квартири,

УСТАНОВИВ:

20 жовтня 2025 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана заява, для розгляду якої визначено суддю у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), та передано 23 жовтня 2025 року, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

За приписами частини першої статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Враховуючи положення частини першої статті 153 ЦПК України, суд ухвалив розглянути заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви без повідомлення учасників справи.

Суд, вивчивши заяву та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, з огляду на наступне.

Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ляпін Д.В. в інтересах ОСОБА_1 просив накласти арешт на 5/ 8 часток квартири АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, номер відомостей про речове право: 58589399).

В обґрунтування заяви вказано, що ним було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 з виконання виконавчого листа № 757/52162/21-ц від 28 липня 2025 року, виданого Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості. Разом з тим, перед цим у нього на виконанні знаходилося виконавче провадження № НОМЕР_4 з виконання виконавчого листа № 757/52162/21-ц від 31 травня 2025 року, виданого Печерським районним судом м. Києва на виконання заочного рішення від 10 лютого 2023 року. В рамках вказаного виконавчого провадження було встановлено, що єдиним майном боржника, на яке можливе звернення стягнення є 5/ 8 часток квартири АДРЕСА_1 . У зв`язку з зазначеним, було звернено стягнення на належні боржнику частки, які належали йому на праві власності на підставі Договору дарування квартири, посвідченого 14 листопада 2012 року, державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Мостицькою С.А., та зареєстровано в КП КМР «Київське міське БТІ».

Після проведення усіх виконавчих дій, з опису майна та отримання звіту суб`єкта оціночної діяльності про оцінку, приватним виконавцем було передано частину квартири на реалізацію через ДП «Сетам». Згідно протоколу ДП «Сетам» (№ 610230 від 01 травня 2024 року), реєстраційний номер лота: 548383 перші електронні торги не відбулися на підставі відсутності допущених учасників торгів. Наступні (повторні) електронні торги, за реєстраційним номером лота: 550659, оголошені на 22 травня 2024 року було припинено, оскільки згідно ухвали Печерського районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року, заочне рішення від 10 лютого 2023 року було скасовано. У зв`язку з зазначеним, було винесено постанову від 21 травня 2025 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_4.

Разом з тим, боржник в період після скасування заочного рішення та в процесі розгляду справи в рамках позовного (загального) провадження про стягнення з нього грошових коштів, укладав договір дарування частини квартири від 17 лютого 2025 року, за яким було здійснено безоплатне відчуження частини квартири на користь свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Відчуження зазначеного майна відбулось після звернення стягувача (позивача) з відповідним позовом до суду та перед набранням законної сили рішення від 01 квітня 2025 року про стягнення заборгованості.

Таким чином, приватний виконавець зазначає, що в подальшому буде звертатися в інтересах стягувача із позовними вимогами до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки останніми були вчинені дії щодо укладення договору дарування з метою ухилення ОСОБА_2 від виконання боргових зобов`язань за рішенням суду у справі №757/52162/21-ц.

Приватний виконавець зазначив, що в разі невжиття заходів щодо забезпечення позовних вимог, шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 можливе її відчуження відповідачем, призведе до неможливості виконання рішення суду і неможливості повернення грошових коштів стягувачу.

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.09.2025 у справі №367/252/24, суд дійшов висновку щодо застосування статей 42, 56 ЦПК України у поєднанні з приписами статей 9, 18 Закону № 1404-VIII, у якій вказано, що діяльність виконавця обумовлюється необхідністю підтримання принципів законності і верховенства права, а не інтересом конкретного учасника виконавчого провадження. Забезпечення найбільш сприятливої ситуації для досягнення виконання судового рішення відповідає не лише інтересам суспільства, яке, безумовно, зацікавлене в підтриманні правопорядку в державі, а й майновим чи немайновим інтересам стягувача у виконавчому провадженні. Тому виконавець вправі звернутися до суду з позовами про визначення частки боржника у спільному майні та про оспорення фраудагорного правочину саме в інтересах стягувача (а не боржника) у виконавчому провадженні.

Згідно з приписами частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне вчинення таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі Іатрідіс проти Греції ). Поняття законність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах Антріш проти Франції та Кушоглу проти Болгарії ).

Про необхідність досягнення справедливого балансу йдеться в ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі Спорронг та Льонрот проти Швеції ). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства).

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При цьому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Крім цього, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (постанова Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 200/12227/17).

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Таким чином, перевіривши доводи і вимоги заяви про забезпечення позову, суд вважає, що між сторонами виник спір, а такий захід забезпечення позову, який просить застосувати заявник у вигляді накладення арешту на спірне майно і заборонити вчиняти дії щодо нього, спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення майбутнього позову, оскільки, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з тим, щоб забезпечити заявникові реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь його, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 43-49, 149-154, 157, 261, 352-353 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. про забезпечення позову до подання позовної заяви з вимогами про скасування договору дарування частки квартири, а саме:

Накласти арешт на 5/ 8 часток квартири АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, номер відомостей про речове право: 58589399).

Стягувач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ).

Боржник: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ).

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень, її оскарження не зупиняє її виконання.

Ухвала суду може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя І. В. Литвинова