ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/79/24 Головуючий суддя І інстанції Бугера О. В.
Провадження № 22-ц/818/3040/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М, Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Рябовола Володимира Володимировича на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2025 року у цивільній справі № 645/79/24 за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року позивач в особі представника позивача адвоката Ременюк Т.О., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 05.06.2012 року між Публічним акціонерним товариством «БАНК КІПРУ», та громадянином України ОСОБА_2 було укладено договір кредиту № 15-778/2012. Відповідно до умов кредитного договору Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 120 000,00 грн. Свої зобов`язання Позивач виконав, надавши грошові кошти Позичальникові.

На забезпечення умов виконання кредитного договору № 15-778/2012 від 05.06.2012 року з ОСОБА_1 було укладено Договір поруки № 15-778/2012/П1 від 05.06.2012 року, відповідно до умов якого поручитель поручається за виконання Боржником умов Кредитного договору власними коштами.

21.07.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «НЕОС БАНК», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «БАНК КІПРУ», та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено Договір факторингу № 1. Відповідно до п.п.2.1, 2.2. Договору ПАТ «Альфа-Банк» набуло права Вимоги Заборгованості по кредитних договорах, тобто внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме ПАТ « Альфа Банк» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 15-778/2012 від 05.06.2012 року. 12.08.2022 року було змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Відповідно до умов Договору поруки, у випадку невиконання чи неналежного виконання ним взятих на себе зобов`язань за Кредитним Договором Поручитель разом з Відповідачем 1 солідарно відповідає перед Позивачем у повному обсязі зобов`язань, передбачених Кредитним Договором. У зв`язку з невиконанням Боржником свого обов`язку по сплаті кредиту, у Кредитора виникло право задовольнити свої вимоги, в тому числі і за рахунок Поручителя.

Позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 31.07.2023 року має заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом 84 490,43 грн, за відсотками 6 462,12 грн. На підтвердження суми заборгованості надали відповідний розрахунок. Зважаючи на невиконання Позичальником зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, Позивач вправі вимагати дострокового стягнення з Відповідача заборгованості по кредиту, заборгованості за відсотками, пені за невиконання умов договору.

На підставі викладеного, АТ «Сенс Банк» просив суд стягнути з відповідачів на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість в розмірі 90952,55 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 84490,43 грн, за відсотками 6462,12 грн., та судові витрати за сплату судового збору в розмірі 2684 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , солідарно, на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» заборгованість за кредитним договором № 15-778/2012 від 05.06.2012 року, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 84490,43 гривні, заборгованості за відсотками в розмірі 6462,12 гривень, а всього в розмірі 90 952 (дев`яносто тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві) гривні 55 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ), понесені судові витрати в сумі 2684 гривні, по 1342 (одна тисяча триста сорок дві) гривні з кожного.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представника ОСОБА_1 - адвокат Рябовол Володимир Володимирович подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позивачу у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зауважив, що в матеріалах справи відсутні належні докази того, що позивач направляв досудову вимогу відповідачам про порушення вимог кредитного договору та дострокове стягнення кредиту. Суд помилково вважав достатнім доказом такого повідомлення є роздруківка списку абонентів пошти куди були направлені поштові відправлення. Разом з цим до суду не були надані опис вкладення до поштових відправлень, направлених саме відповідачам, або повідомлення про вручення цих відправлень, або їх повернення з відміткою про неможливість вручення.

Вказав, що позивач не надав належного доказу на підтвердження наявність заборгованості та її розмір, а саме - первинних документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», що робить неможливим оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону реальне виконання кредитного договору. У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження №61-517св18), зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61 -9618св 19), від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження № 61-3689св21), від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168св21), від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20 (провадження № 61-9207св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 752/14554/15-ц (провадження № 61-14046св21), від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц (провадження № 61-648св21). Відповідно до п.63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 зі змінами, затвердженими 26.09.2022 №209: Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: назву документа (форми); дату складання; найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

Зазначив, що позивач не врахував у своєму розрахунку заборгованості сплачені відповідачкою ОСОБА_2 на погашення кредиту грошові кошти, про що свідчать надані ними копії квитанцій до відзиву на позовну заяву. Суду не були надані докази того, що на момент подачі позову існує заборгованість, висновки суду з цього приводу не обґрунтовані.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, розглянула справу за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції. Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь кредитора.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України, передбачено якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частинами 1, 2, 3 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.06.2012 року між Публічним акціонерним товариством «БАНК КІПРУ» та ОСОБА_2 , укладено кредитний договір № 15-778/2012.

Відповідно до умов кредитного договору Кредитор надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 120 000,00 грн. П.1.1.4. Договору визначено Кінцевий строк повернення заборгованості 04 червня 2032 року, а п. 1.1.4.1. Кінцевим терміном повернення заборгованості також вважатиметься 30 день з дня направлення Кредитором Позичальнику листа-повідомлення (вимоги) відповідно до будь-якого з пунктів 4.2.2.4-4.2.2.5., 4.2.4, 5.1.1.1., 5.1.9. цього Договору. Кредит призначений для придбання житлової нерухомості, п.1.3. забезпечено кредит іпотекою, предмет іпотеки квартира загальною площею 54,6 кв.м., що розташована АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , порукою ОСОБА_1 .

На забезпечення умов виконання кредитного договору № 15-778/2012 від 05.06.2012 року з ОСОБА_1 було укладено Договір поруки № 15-778/2012/П1 від 05.06.2012 року.

Відповідно до умов Договору поруки, поручитель у випадку невиконання чи неналежного виконання Позичальником взятих на себе зобов`язань за Кредитним Договором зобов`язується в повному обсязі солідарно відповідати за порушення зобов`язань, передбачених Кредитним Договором.

Свої зобов`язання Позивач виконав, надавши грошові кошти Позичальникові.

За даними кредитного договору Публічне акціонерне товариство «БАНК КІПРУ», має , за даними договору факторингу №1 від 21.07.2014 року Публічне акціонерне товариство «НЕОС БАНК» є правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «БАНК КІПРУ» та має такий самий .

Публічне акціонерне товариство «НЕОС БАНК» уклало договір факторингу №1 від 21.07.2014 року з Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», , позовна заява подана Акціонерним товариством «СЕНС БАНК», який має такий самий , відповідно до п.1.2. Статуту АТ «СЕСНС БАНК», вбачається, що Банк створений у формі акціонерного товариства та є правонаступником усіх прав та зобов`язань Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК», , який відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 28.04.2018 року змінив назву з Публічного акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» та Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» і виступив правонаступником усіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК».

12.08.2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «АЛЬФА-БАНК» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства ««АЛЬФА-БАНК»» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, при цьому залишився той самий що і раніше.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду по справі № 361/2105/16-ц від 06 лютого 2019 року.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всупереч вказаній нормі цивільного процесуального права суд першої інстанції не надав належної оцінки наведеним у відзиві на позов запереченням про те, що наданий позивачем розрахунок не враховує сплачені поручителем грошові кошти на погашення кредиту. Крім того, позивач не надав належних і допустимих доказів, якими є первинні бухгалтерські документи, на підтвердження вказаного розрахунку, а також не довів, що у досудовому порядку він звертався до боржника та його поручителя з вимогою про дострокове погашення кредиту.

Так, позивачем до позовної заяви надано розрахунок заборгованості за кредитним договором №15-778/2012, станом на 31.07.2023 року виникла заборгованість за кредитним договором яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 84490,43 гривні, заборгованість за відсотками в розмірі 6462,12 гривень, а всього 90952,55 грн.

Разом з тим, на підтвердження вказаних розрахунків позивач всупереч свого процесуального обов`язку, передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не надав до суду первинних бухгалтерських документів, що не дозволяє відповідачу та суду перевірити правильність цих розрахунків. Відповідачка надала до суд першої інстанції разом з відзивом квитанції про погашення суми кредиту, які були здійсненні до звернення позивача до суду з цим позовом, які у вказаному розрахунку не враховані і позивач не надав своїх обгрнутованих заперечень проти цих обставин.

За аналогічних обставин справи у постанові КЦС ВС від 02 грудня 2020 року у справі № 161/5267/20 було зазначено наступне: «Верховний Суд вважає за необхідне вказати, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.»

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України вказаний правовий висновок є релевантний за обставинами цієї справи, тому колегія суддів його бере до уваги.

Таким чином за відсутності у матеріалах справи належним чином відповідно до згаданих правових висновків касаційного суду оформленої виписки по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку позичальника та відповідача ОСОБА_2 , - відповідачі дійсно позбавлені можливості спростувати розмір заборгованості з урахуванням погашених поручителем грошових сум, а суду перевірити підстави позову та з`ясувати дійсний розмір заборгованості.

За таких обставин розмір заборгованості дійсно не був підтверджений позивачем належними і допустимими доказами, а тому заявлені вимоги є недоведеними.

Щодо досудової вимоги банку про дострокове стягнення кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що 02.08.2023 року відповідно до Реєстру Укрпошти рекомендованих листів АТ «СЕНС БАНК» було направлено на адресу відповідачів лист з повідомленням про вручення. Представником позивача було надано дві вимоги про усунення порушень від 31.07.2023 року вих. №2/31, на ім`я відповідачів ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 , відповідно до якого було зазначено що станом на 31.07.2023 року сума загальної заборгованості становить 90952,55 гривень, за кредитом 84490,43 грн, по відсотках 6462,12 грн. Банк вимагав від позичальника у шістдесятиденний строк сплатити заборгованість по кредиту, відсотках, зазначав платіжні реквізити.

У даному випадку згідно умов укладеного 05.06.2012 року між Публічним акціонерним товариством «БАНК КІПРУ» та ОСОБА_2 кредитного договору № 15-778/2012 кінцевий строк повернення заборгованості 04 червня 2032 року. У п. 1.1.4.1. кінцевим терміном повернення заборгованості також вважатиметься 30 день з дня направлення Кредитором Позичальнику листа-повідомлення (вимоги) відповідно до будь-якого з пунктів 4.2.2.4-4.2.2.5., 4.2.4, 5.1.1.1., 5.1.9. цього Договору.

В матеріалах справи дійсно відсутні достатні докази про те, що позивач дотримався вказаного порядку направлення листа-повідомлення (вимоги) позичальнику або поручителю відповідачам по справі, оскільки на додаток до наданого позивачем списку абонентів пошти, куди були направлені поштові відправлення, не було додано опису вкладення до поштових відправлень, направлених саме відповідачам, у справі також немає повідомлень про вручення цих відправлень, або їх повернення з відміткою про неможливість вручення, а тому суд помилково вважав доведеним, що позивач дотримався вказаного вище обов`язкового порядку досудової вимоги погашення кредиту.

При цьому слід звернути увагу, що з 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», яким врегульовано в тому числі і питання дострокового повернення споживчого кредиту (стаття 16 Закону).

Починаючи з 10 червня 2017 року, праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», якою зокрема визначено, що кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

У позичальника не виникає обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банк завчасно направив лист-вимогу про дострокове повернення кредиту, а позичальник таку вимогу одержав.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 755/11307/17 (провадження № 61-14700св21) та від 22 жовтня 2025 року у справі № 766/2926/23 (провадження № 612757св25) щодо застосування статті 16 Закону України «Про споживче кредитування».

Ураховуючи вказане вище, суд першої інстанції безпідставно покликався на правові висновки, які були висловлені ВП ВС у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц , які на день розгляду справи втратили свою чинність, та дійшов помилкового висновку про задоволення позову, наведені у скарзі доводи знайшли своє підтвердження у матеріалах справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; його висновки не відповідають дійсним обставинам справи; суд порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, тому відповідно до п.п. 2-4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує оскаржене рішення суду першої інстанції повністю та ухвалює нове рішення про відмову у задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Рябовола Володимира Володимировича задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2025 року- скасувати.

У задоволенні позову Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 4041 грн судовго збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 17 листопада 2025 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді колегії Ю.М.Мальований.

О.В.Маміна.