судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Калараша А. А.
до ухвали Верховного Суду від 21 жовтня 2025 року
постановлену під час розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 13 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про поновлення на роботі та стягнення коштів,
1. У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (далі - АТ «ОГС «Львівгаз») з позовом про поновлення на роботі та стягнення коштів.
2. Шевченківський районний суд м. Львова рішенням від 13 листопада 2024 року позов задовольнив частково. Визнав незаконним та скасував наказ АТ «ОГС «Львівгаз» від 19 вересня 2023 року «Про зміну істотних умов праці», що стосуються зміни істотних умов праці юристконсульта ОСОБА_1 . Визнав незаконним та скасував наказ АТ «ОГС «Львівгаз» від 24 жовтня 2023 року «Про звільнення з роботи» ОСОБА_1 . Поновив ОСОБА_1 на посаді юристконсульта АТ «ОГС «Львівгаз» з 25 жовтня 2025 року. Стягнув з АТ «ОГС «Львівгаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 309 278,75 грн. Із зазначеної суми підлягають стягненню податок та інші загальнообов`язкові платежі. Стягнув з АТ «ОГС «Львівгаз» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. Вирішив питання про розподіл судових витрат. Допустив негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 24 742,30 грн без врахування відповідних податків та інших обов`язкових платежів.
3. Додатковим рішенням від 16 грудня 2024 року Шевченківський районний суд м. Львова стягнув з АТ «ОГС «Львівгаз» на користь ОСОБА_1 15 000 грн витрат за надання правничої допомоги.
4. Львівський апеляційний суд постановою від 13 серпня 2025 року скасував рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2024 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2024 року. Ухвалив нове судове рішення, яким відмовив у задоволенні позову у повному обсязі.
5. У вересні 2025 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 13 серпня 2025 року, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
6. За результатами розгляду питання про відкриття/відмову у відкритті касаційного провадження колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження з підстав, що оскаржувані судові рішення ухвалені у справі з ціною позову, яка не перевищує суму двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а отже не підлягають касаційному оскарженню.
7. З таким висновком не погоджуюся з таких підстав.
8. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
9. У статті 176 ЦПК України законодавець визначив правила обчислення ціни позову.
10. Аналіз частини першої статті 176 ЦПК України дає підстави для висновку про те, що ціна позову наявна виключно у позовах, в яких заявлені вимоги майнового характеру. У позовах немайнового характеру ціна позову не визначається.
11. На мою думку відмова у відкритті касаційного провадження з тієї підстави, що ціна позову у справі не перевищує суму двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб можлива у справах, в яких заявлені виключно позовні вимоги майнового характеру, які складають ціну позову та підлягають обчисленню відповідно до приписів статті 176 ЦПК України. Водночас, за умови пред`явлення у цій справі також позовних вимог немайнового характеру виключно застосування встановленого законодавством порогу мінімальної ціни позову для встановлення неможливості касаційного оскарження судових рішень вважаю недоцільним.
12. Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
13. Отже, законодавець уповноважив суд визнавати малозначними справами справи незначної складності крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
14. Відповідно да частини четвертої статті 19 ЦПК України трудові спори входять до переліку справ, які можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження, тобто які потребують якнайскорішого вирішення по суті та не вимагають значної кількості часу для реалізації сторонами процесуальних прав в світлі принципу змагальності цивільного судочинства.
15. Вважаю, що ця справа незначної складності, яка могла бути визнана судом малозначною відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України за умови, якщо ціна позову не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки у позові були заявлені також вимоги немайнового характеру, то відмовляючи у відкриття касаційного провадження, слід керуватися пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України в поєднанні з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
16. Оскільки заявлена у справі ціна позову перевищує встановлений законодавцем поріг вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то були відсутні підстави для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.
17. Вважаю, що колегія суддів зазначене не взяла до уваги, внаслідок чого дійшла помилкового висновку щодо відмови у відкритті касаційного провадження.
Суддя: А. А. Калараш