Справа № 706/757/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025 року Христинівський районний суд Черкаської області

в складі: головуючого - судді Орендарчука М.П., за участі секретаря Пізняк Т.В., в режимі відеоконференції - представник позивача Чернілевський В.Г., в залі суду відповідач ОСОБА_1 , представник відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівці Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяна Петрівна, про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяна Петрівна, про зняття арешту з майна, накладеного постановою про арешт майна боржника № 77593269 від 28.03.2025 приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяни Петрівни, а саме - з права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0232, розташована за адресою; Черкаська обл., Христинівський р., в адмінмежах Зорянської сільської ради; стягнути з відповідачів солідарно на її користь судові витрати.

В обґрунтування позову позивач посилається на такі обставини. 22.10.2020 укладено Договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Сторонами договору виступили: Орендодавець - ОСОБА_3 та орендар - Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 .

Згідно з умовами договору, Орендодавець надав, а Орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 1,9999 га., з кадастровим номером :01:002:0232, розташована за адресою: Черкаська обл., Христинівський р.н., в адмінмежах Зорянської сільської ради. Даний договір було укладено строком на 7 років.

Позивач укладав договір оренди землі з ОСОБА_4 , виходячи з особистої довіри саме до цієї особи та її добропорядності як орендаря, оскільки умови оренди повністю задовольняли власника землі. Однак, у зв`язку з тим, що у ОСОБА_4 , виникли обставини, що унеможливили подальше використання безпосередньо ним земельної ділянки за призначенням, це зумовило ініціативу Позивача щодо дострокового розірвання Договору оренди. Ключовою мотивацією Позивача при цьому є категоричне небажання передавати свою земельну ділянку в обробіток будь-яким третім особам без власного, безпосереднього волевиявлення як власника, оскільки така передача не відповідатиме початковим намірам та особистісній довірі, закладеній в основу укладення Договору оренди.

Керуючись принципом свободи договору та діючи в межах норм статей 651, 652 Цивільного кодексу України, а також статті 31 Закону України "Про оренду землі", 27.03.2025 сторонами договору було укладено Додаткову угоду про дострокове розірвання Договору оренди землі від 22.10.2020 року; Сторони дійшли згоди щодо розірвання згаданого Договору оренди землі, враховуючи істотні зміни обставин, які унеможливлюють його виконання на первісних умовах, керуючись частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України; на підтвердження факту повернення земельної ділянки Орендарем та її прийняття Орендодавцем, сторони підписали Акт приймання-передачі земельної ділянки від 27.03.2025 року, який є додатком до даної Додаткової угоди; ця Додаткова угода набрала чинності з моменту її підписання Сторонами та є невід`ємною частиною Договору оренди землі від 22.10.2020 року. Укладення додаткової угоди є реалізацією їхнього законного права на припинення договірних відносин за взаємною домовленістю.

Здійснити реєстрацію припинення права оренди позивач не має можливості у зв`язку з тим, що за інформацією державного реєстратора на земельну ділянку накладено обтяження приватним виконавцем по виконавчому провадженню щодо ОСОБА_4 .

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 28.03.2025 року було накладено арешт права оренди земельної ділянки Позивача. Підставою накладення арешту є Постанова про арешт майна боржника від 28 березня 2025 року приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяною Петрівною, у виконавчому провадженні № 77593269.

Слід зазначити, що на сьогоднішній день договір оренди землі між Позивачем та ОСОБА_4 , є розірваним за згодою сторін, що підтверджується відповідною Додатковою угодою від 27.03.2025 року та Актом приймання-передачі земельної ділянки. Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Гонда О.Ю. подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що на момент арешту право оренди на зазначену земельну ділянку було зареєстроване за ФОП ОСОБА_4 , який є боржником у виконавчому провадженні, в межах якого такий арешт накладено. Позивач добровільно передала майнове право оренди боржнику ФОП ОСОБА_4 у 2020 році. Саме це право стало предметом арешту, оскільки є майновим активом боржника, який підлягає стягненню згідно із законом. Додаткова угода про розірвання договору оренди не має зворотної сили, оскільки вона була укладена до дати арешту, однак, державна реєстрація припинення права оренди не була здійснена. Таким чином, у публічному реєстрі залишалась чинною інформація про належність права оренди ФОП ОСОБА_4 , що давало підстави для його арешту в межах відкритого виконавчого провадження.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначає про можливу фіктивність дій щодо розірвання договору з огляду на те, що розірвання договору відбулося у період, коли стягнення вже мало бути виконане. На думку представника відповідача, існує обґрунтоване припущення, що дії сторін могли бути спрямовані на уникнення примусового виконання судового рішення, що прямо суперечить його обов`язковості (ст. 18 Конституції України). Такі дії мають бути оцінені судом із застосуванням положень ст. 234 ЦК України, які передбачають нікчемність удаваних або фіктивних правочинів. Відповідно до постанови ВП ВС від 26.11.2019 у справі № 905/386/18 такі дії не повинні створювати наслідки для кредитора, інтереси якого захищає арешт, покликаючись на ухваленні господарським судом у справі № 925/1467/22 рішення та наявність заборгованості ФОП ОСОБА_4 перед ФОП ОСОБА_1 у сумі в розмірі 8 116 490,00 грн. боргу, 121 747,35 грн. судових витрат, стверджує, що додаткова угода від 27.03.2025 про дострокове розірвання Договору оренди землі від 22.10.2020 є фраудаторним правочином, тобто укладеним з метою нанести шкоду кредитору.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, зазначені в позові.

Представник відповідача Гонда О.Ю., а також відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов не визнала повністю, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позов.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про слухання у його відсутність.

Третя особа, у судове засідання не з`явилась, хоча була повідомлена належним чином про дату, час та місце судового засідання.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи.

Заслухавши представника позивача, відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , дослідивши письмові докази у справі судом встановлено наступне:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.03.2024 у справі №925/1467/22 стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - 8 116 490 грн. 00 коп. боргу, 121 747 грн. 35 коп. судових витрат.

Додатковим рішенням Господарського суду Черкаської області від 13.06.2024 у справі №925/1467/22 заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розподіл судових витрат задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 100 000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, 31 067 грн. 40 коп. витрат на проведення експертизи.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2025 року, апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_4 на рішення Господарського суду Черкаської області від 28.03.2024 року та на додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 13.06.2024 року задоволено частково.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 28.03.2024 року у справі № 925/1467/22 залишено без змін.

Додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 13.06.2024 у справі №925/1467/22 скасовано в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 70 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

В решті додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 13.06.2024 у справі №925/1467/22 в частині стягнення 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката та 31 067,40 грн витрат на проведення експертизи залишено без змін.

20 березня 2025 року Господарським судом Черкаської області було видано Накази того ж дня 20 березня 2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяною Петрівною відкрито виконавче провадження № 77593269.

20 березня 2025 року Господарським судом Черкаської області було видано Накази того ж дня 20 березня 2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяною Петрівною відкрито виконавче провадження № 77593269.

28.03.2025 року приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяни Петрівни винесла постанову про арешт майна боржника № 77593269 та прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59233971 від 28.03.2025, якою арештовано право оренди та в послідуючому виставлено на земельні торги.

Між тим, 22.10.2020 було укладено Договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Сторонами договору виступили: Орендодавець - ОСОБА_3 та орендар - Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 .

Згідно з умовами договору, Орендодавець надав, а Орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 1,9999 га., з кадастровим номером :01:002:0232, розташована за адресою: Черкаська обл., Христинівський р., в адмінмежах Зорянської сільської ради. Даний договір було укладено строком на 7 років.

27.03.2025 сторонами договору було укладено Додаткову угоду про дострокове розірвання Договору оренди землі від 22.10.2020 року.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Власником земельної ділянки, загальною площею 1,9999 га., з кадастровим номером :01:002:0232, розташована за адресою: Черкаська обл., Христинівський р., в адмінмежах Зорянської сільської ради, є позивач.

Згідно ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до ст.190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Пунктом 2 ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (із змінами та доповненнями) визначено, що державній реєстрації прав підлягають речові права, похідні від права власності, зокрема, право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Право оренди земельної ділянки є речовим правом, відмінним від права власності на земельну ділянку, та відповідно до ст.10 Закону України Про виконавче провадження таке речове право відноситься до об`єктів звернення для стягнення при примусовому виконанні судових рішень.

Згідно ч.1 ст.93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного капіталу власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом (ч.5 ст. 93 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 135 ЗК України передбачено, що звернення стягнення на земельні ділянки або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється державним виконавцем, приватним виконавцем під час виконання рішень, що підлягають примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження № 1404-VIII.

Відповідно до ст.61 вказаного закону, реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у ч.8 ст.56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація зафіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Відповідно до Порядку реалізації арештованого майна у цьому Порядку терміни вживаються в таких значеннях: арештоване майно (далі - майно) - рухоме або нерухоме майно боржника (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у ч. 8 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», на яке звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації.

У пунктах 6.13 6.41 постанови Великої палати Верховного суду від 18 березня 2020 року у справі № 904/968/1 зазначено, що відповідно до абзацу сьомого пункту 2 статті 4 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право оренди (суборенди) земельної ділянки відноситься до речових прав на нерухоме майно, похідних від права власності. Аналіз наведених вище положень зазначених законів не дає підстав стверджувати, що майно боржника і речові права на це майно - це один об`єкт. Адже наведені вище положення статті 18 Закону № 1404-VIII наділяють виконавця правом накладати арешт на земельну ділянку як нерухоме майно, але не свідчать такою ж мірою про поширення цієї норми на арешт права оренди як речового права.

Так само не вбачається однозначно й право виконавця накладати арешт на майнові (речові) права (тобто на право оренди) і з приписів статті 56 Закону № 1404-VIII, оскільки вона регулює питання арешту і вилучення тільки майна (коштів) боржника і не містить застереження, яке б дозволяло поширити цю норму на майнові (речові) права, як це зроблено, наприклад, у пункті 1 частини першої статті 10 Закону № 1404-VIII, де законодавець прирівнює майно і майнові права, на що вказує словосполучення «майно (майнові права) боржника».

Тож визначаючи наявність чи відсутність у приватного виконавця права накладати арешт на майнові (речові) права боржника, відповідні норми Закону № 1404-VIII слід застосовувати у їх системному зв`язку зі спеціальним законодавством, яке регулює зміст відповідного права, а також порядок його виникнення, зміни та припинення.

Визначення майнового права наведено в статті 3 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»), згідно з якою майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

За змістом статей 177, 178 ЦК України майнові права є об`єктами цивільних прав, можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Спеціальні норми, що регулюють відносини з обігу земельних ділянок, містяться у ЗК України, за статтею 2 якого об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Згідно із частиною першою статті 93 цього Кодексу право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Аналогічне визначення містить і стаття 1 Закону України «Про оренду землі».

З огляду на перелічені вище положення законодавства, а також приписи абзацу сьомого пункту 2 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 317 ЦК України, право оренди є речовим правом на нерухоме майно, похідним від права власності та притаманним саме власнику такого майна.

Тому частиною п`ятою статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки визнано оборотоздатним об`єктом для власника такої ділянки, що слідує з положення цієї частини про те, що «право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного капіталу власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом».

Також за абзацом третім частини другої статті 135 ЗК України «продаж земельних ділянок, що перебувають у приватній власності, або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) може здійснюватися на земельних торгах виключно з ініціативи власників земельної ділянки. У такому разі земельні торги регулюються положеннями цього Кодексу, якщо інше не передбачено законом чи договором з виконавцем земельних торгів». Тож спеціальним законодавством право ініціювати та продавати серед іншого і право на оренду земельної ділянки надано саме власнику земельної ділянки.

За абзацом четвертим частини другої статті 135 ЗК України звернення стягнення на земельні ділянки або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється державним виконавцем, приватним виконавцем під час виконання рішень, що підлягають примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом № 1404-VIII.

Однак у процедурі виконання судового рішення про стягнення заборгованості щодо боржника-орендаря межі оборотоздатності права оренди земельної ділянки як об`єкта стягнення у виконавчому провадженні слід визначати залежно від змісту прав орендаря за договором оренди, а не прав власника такої земельної ділянки.

За статтею 5 цього Закону орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Повноваження щодо використання орендованої земельної ділянки чи права на неї як і виключення стосовно окремих повноважень (суборенда земельної ділянки, якщо передбачено договором або за згодою орендодавця; перехід права на оренду земельної ділянки після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди; відчуження орендарем права на оренду земельної ділянки державної або комунальної власності лише за певних умов; право на обмін права оренди на земельні ділянки, розташовані у масиві земель сільськогосподарського призначення за певних умов) врегульовано статтями 8, 8-1, 8-2, 25 Закону України «Про оренду землі».

За частиною шостою статті 93 ЗК України орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця, крім випадків, визначених законом, передаватися орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда). Однак така передача земельної ділянки у володіння та користування іншій особі не породжує самостійних договірних відносин між власником земельної ділянки та суборендарем, не змінює та не припиняє існуючий договір оренди, не породжує відчуження цього права та, відтак, не припиняє право оренди орендаря.

Наділення орендаря окремими повноваженнями щодо права на оренду земельної ділянки не дає підстав для прирівнювання цього майнового права до емфітевзису і суперфіцію, щодо яких законодавством чітко визначено самостійний правовий режим.

Умови і підстави укладення договору оренди землі, зміна умов такого договору врегульовані положеннями статей 16 та 30 Закону України «Про оренду землі», які передбачають згоду орендодавця та орендаря на укладення чи зміну умов договору, незалежно від форми власності на земельну ділянку, без будь-яких застережень. Серед підстав укладення договору оренди земельної ділянки названі цивільно-правові договори або спадкування (частина третя статті 16 цього Закону)

Натомість серед підстав укладення, зміни договору оренди земельної ділянки, що має безпосереднє відношення і до договорів на право оренди земельної ділянки, відсутня така підстава, як звернення стягнення на право оренди, при якому відбувається зміна договору оренди, обумовлена зміною його сторони.

За статтею 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи - орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в межах державно-приватного партнерства, у тому числі концесійного договору (щодо договорів оренди землі, укладених у межах такого партнерства/концесії)».

Тож стаття 31 Закону України «Про оренду землі», що визначає підстави припинення договору оренди землі, зокрема для орендаря, не вказує серед них на можливість припинення такого договору у разі звернення стягнення на право оренди земельної ділянки, тоді як, наприклад, відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем відноситься до таких підстав.

Частиною десятою цієї статті передбачено, що договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом, проте жодним іншим законом не передбачено випадків припинення таких договорів у разі звернення стягнення на право оренди земельної ділянки. Отже, з аналізу статей 93 і 135 ЗК України, положень Закону України «Про оренду землі», статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» слідує, що право на оренду (право оренди) земельної ділянки, яке набуте орендарем на підставі договору оренди, є похідним від права власності майновим правом у розумінні статей 177 і 178 ЦК України, щодо якого законодавством установлено певні обмеження, які визначають рівень його оборотоздатності.

Рівень оборотоздатності права на оренду (права оренди) земельної ділянки залежно від визначеного суб`єкта права на оренду земельної ділянки, який має право його відчужувати (власник (орендодавець) земельної ділянки, заставодержатель), виду права на користування земельною ділянкою (емфітевзіс і суперфіцій, оренда у спеціально визначених випадках), форми права власності на земельну ділянку.

Положеннями абзацу четвертого частини другої статті 135 ЗК України, за яким звернення стягнення на земельні ділянки або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється державним виконавцем, приватним виконавцем під час виконання рішень, що підлягають примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом № 1404-VIII, не врегульовано порядку звернення стягнення, а робиться лише відсилання до спеціального закону.

Тож системний аналіз статті 19 Конституції України, статей 10, 18, 56 Закону № 1404-VIII, статті 3 Закону «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» вказує на те, що виконавець не наділений правом накладення арешту на право оренди земельної ділянки боржника-орендаря, яке як майнове право є за змістом наведених вище законодавчих норм відмінним від майна (коштів) об`єктом цивільних прав та має обмежену оборотоздатність для боржника-орендаря.

На підставі викладеного, Велика Палата Верховного суду дійшла висновку, що застосування виконавцем такого заходу примусового виконання рішень, як звернення стягнення на право оренди земельної ділянки, можливе стосовно власника земельної ділянки (орендодавця), а також у тих випадках, коли право на таке відчуження щодо іншої, крім власника, особи, передбачено законом або договором (емфітевзіс, суперфіцій, заставодержатель права оренди земельної ділянки тощо). Адже виконавець, виконуючи рішення, не може бути наділений більшими повноваженнями щодо майнових прав, ніж має щодо цих самих майнових прав сам боржник.

Таким чином, належне орендарю на підставі договору оренди майнове право користування земельною ділянкою, що перебуває у приватній власності позивача, не може бути ним відчужено.

Крім того, ст. 141 ЗК України закріплено виключний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою, а саме: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Серед вказаного переліку відсутня така підстава припинення користування земельною ділянкою, як відчуження права оренди земельної ділянки.

Таким чином, оскільки право оренди земельної ділянки, що перебуває у приватній власності позивача, не може відчужуватися орендарем, так як таке право належить лише власнику земельної ділянки, то, відповідно дане право не може бути відчужене в процесі виконавчого провадження, де боржником є орендар а не власник земельної ділянки, а тому продаж права орендаря на оренду земельної ділянки на електронних торгах в рамках виконавчого провадження ,є таким, що не відповідає вимогам закону та порушує права позивача.

Позивач звернувся до суду саме за захистом свого права, а не прав боржника, саме його воля та прийняте ним рішення щодо захисту свого мана ним реалізовується шляхом звернення до суду за захистом свого права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц також зроблено наступні висновки. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Оскільки додаткова угода про дострокове розірвання договору оренди землі від 22.10.2020 року є чинною, підписана сторонами договору і сторонами договору не заперечується про розірвання договору оренди то доводи відповідача, що додаткова угода є фраудаторним правочином, тобто укладеним з метою нанести шкоду кредитору, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і не здатні вплинути на рішення суду.

Суд констатує, що приватний виконавець не мав права накладати арешт на право оренди земельних ділянок боржника орендаря (не власника земельної ділянки) та застосовувати такий захід примусового виконання рішень, як звернення стягнення на право оренди земельної ділянки шляхом проведення електронних торгів, оскільки під час виконання рішення суду арештованими та реалізованими можуть бути лише ті майнові права, що належать боржнику, а також те, що договір оренди на який накладено арешт як на право оренди земельних ділянок боржника (орендаря) розірвано то позов підлягає до задоволення.

Інші аргументи та доводи сторін суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і не здатні вплинути на рішення суду.

З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст.141 ЦПК України урегульовано, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за пред`явлення даного позову, підлягає стягненню з відповідачів солідарно.

Керуючись ст. 2-7, 10, 258, 259, 263, 268, 351, 352, 354 ЦПК України, суд, - УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяна Петрівна, про зняття арешту з майна- задовольнити.

Знятти арешт з нерухомого майна, накладеного згідно з Постановою про арешт майна боржника № 77593269 від 28.03.2025 року приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяни Петрівни (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59233971 від 28.03.2025), а саме - з права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0232, розташована за адресою: Черкаська область, Уманський район, в адмінмежах Зорянської сільської ради, яка належить ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1211,20 грн., по 605,60 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складення рішення апеляційної скарги.

Позивач - ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяна Петрівна, 18008, м. Черкаси, вул. Смілянська, 118, офіс 201, РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Михайло ОРЕНДАРЧУК