справа № 760/1433/25
головуючий у суді І інстанції Козленко Г.О.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 листопада 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Івкової Д.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою в порядку окремого провадження, в якій просила суд:

- встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Кадіївка Луганської області, ІПН: НОМЕР_1 , який помер в м. Стаханов Луганської області ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обгрунтування заяви вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 в м. Стаханов Луганської області, що є тимчасово окупованою територією. Факт смерті підтверджується довідкою про смерть, свідоцтвом про смерть, проте вказані документи є недійсними, оскільки видані незаконним органом на тимчасово окупованій території.

Встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідно заявниці для проведення державної реєстрації смерті чоловіка компетентним органом виконавчої влади України, отримання свідоцтва про смерть встановленого державного зразку.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території - відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про встановлення факту.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що після початку широкомасштабного вторгнення, виїзд з окупованих територій став неможливим, вчасно виїхати з окупованих територій померлий чоловік не зміг. Намірів на добровільне повернення на постійне проживання до покинутого місця проживання на окупованій території або на зміну місця проживання в нього не було. Крім того, це жодним чином не спростовує факту його смерті на окупованій території і необхідності державної реєстрації факту смерті.

Звертає увагу, що єдиною підставою для відмови у задоволенні заяви, були сумніви в суду першої інстанції щодо смерті ОСОБА_2 на окупованій території, оскільки, згідно довідки від 15 липня 2017 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичним місцем проживання вказано АДРЕСА_1 , і відсутні докази зміни місця проживання або "повідомлень про добровільне повернення до покинутого місця проживання", однак розглядаючи справу суд першої інстанції, в супереч приписам ч. 1 ст.294 ЦПК України, не дослідив в повній мірі всіх матеріалів справи, не надав належної оцінки доводам заявника, не врахував вік ОСОБА_2 та наявність в нього інвалідності 2 групи, захворювань пов`язаних з ліквідацією аварії на ЧАЕС, його стан здоров`я та причини смерті, які зазначені в довідці про смерть №С-02104, та інші обставини, які мають значення для всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

У судовому засіданні ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідно до довідки від 15 травня 2017 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичним місцем проживання ОСОБА_2 вказано: АДРЕСА_1 , а тому в суду виник сумнів щодо смерті останнього на тимчасово окупованій території.

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 294 ЦПК України з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 49 ЦК України смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації органами державної реєстрації актів цивільного стану.

Судом встановлено, що 7 червня 1986 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_4 ) було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, серії НОМЕР_2 , актовий запис №469.

Згідно з довідкою від 15 травня 2017 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичним місцем проживання ОСОБА_2 є: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Стаханов, про що окупаційною владою видано свідоцтво про смерть.

Відповідно до лікарської довідки про смерть №С-02104 від 8 жовтня 2024 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Стаханов, причина смерті: загальна інтоксикація організму Т65.8, злоякісне новоутворення поперечної ободової кишки С.18.4.

Окрім цього, в матеріалах справи наявна довідка до акта огляду МСЕК №063711, відповідно до якої ОСОБА_2 мав другу групу інвалідності.

Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, згідно з додатком 1.

Як встановлено судом наявні у заявника документи на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть), не відповідають вимогам законодавства України, оскільки їх було видано на тимчасово окупованій території України, визначеній Переліком територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 75 від 25 квітня 2022 року.

У зв`язку з цим, наявні документи не можуть бути прийняті відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до підпункту 1 пункту 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Так, як вбачається із заяви про встановлення факту смерті, заявниця обґрунтовувала її тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 в м. Стаханов Луганської області, що є тимчасово окупованою територією. Факт смерті підтверджується довідкою про смерть, свідоцтвом про смерть, проте вказані документи є недійсними, оскільки видані незаконним органом на тимчасово окупованій території.

Встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідно заявниці для проведення державної реєстрації смерті чоловіка компетентним органом виконавчої влади України, отримання свідоцтва про смерть встановленого державного зразку.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, заявниця заявила клопотання про витребування доказів, а саме просила витребувати:у Акціонерного товариства «Українська залізниця» - довідку щодо того чи купувались ОСОБА_2 , пільгові квитки на потяг (пільга за посвідченням серія НОМЕР_3 посвідчення інваліда війни серія НОМЕР_4 ), дата відправлення 17 лютого 2022 року, поїзд Київ - Рубіжне; в органів Державної прикордонної служби - інформацію щодо того чи перетинав ОСОБА_2 , державний кордон України та/або контрольний пункт в`їзду-виїзду «Станиця Луганська» за допомогою електронного дозволу №81 та/або паспорта.

Вказувала, що зазначена в п.п 1) і 2) інформація підтверджує наведені в апеляційній скарзі обґрунтування того, що її чоловік, не задовго до початку повномасштабного вторгнення, в`їхав у зону АТО/ССО, і що з того часу на не окуповану територію України не повертався унаслідок ворожого вторгнення.

Також просила витребувати в органів Пенсійного фонду України - інформацію щодо того чи звертався її чоловік, ОСОБА_2 (пенсійне посвідчення № НОМЕР_5 ), в 2024 році із будь-якими заявами до органів Пенсійного фонду України, чи проходив процедуру фізичної ідентифікації за допомогою відеоконференцзв`язку, що призначена для пенсіонерів, які опинилися на територіях активних бойових дій, або тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, для відновлення пенсійних виплат? Чи фіксувалося в процесі фізичної ідентифікації місце знаходження її чоловіка?

В обгрунтування клопотання вказувала, що ця інформація потрібна для підтвердження факту знаходження її чоловіка на тимчасово окупованій території України.

Також звертала увагу суду, що зазначена інформація, якщо вона збереглася, наявна в електронних системах державних установ, тож самостійно заявник надати таку інформацію не в змозі.

Причини, з яких заявник не звертався щодо забезпечення цих доказів раніше, і чому не були подані документи, які додані до цього клопотання були викладені в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 294, ч. 3 ст. 367 ЦПК України з метою повного, всебічного розгляду даної справи, ухвалою Київського апеляційного суду від 1 серпня 2025 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів.

Так, на запит Київського апеляційного суду надійшла наступна інформація.

Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 20 жовтня 2025 року вбачається, що відповідно до бази даних інформації щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України, громадянин України ОСОБА_2 в період з 8 листопада 2017 року по 17 жовтня 2025 року перетинав державний кордон.

Відповідно до листа з Пенсійного фонду України від 4 листопада 2025 року, надано інформацію, що згідно з даними підсистеми Керування процесом обслуговування відвідувачів Пенсійного фонду України "Звернення" за період з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року від ОСОБА_2 28 серпня 2024 року зафіксовано звернення до органів Пенсійного фонду України через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявкою на ідентифікацію особи за допомогою відеоконференцзв`язку. За результатами проведеного сеансу відеоконференцзв`язку 12 вересня 2024 року винесено рішення про встановлення особи. В ході відеоконференцзв`язку ОСОБА_2 повідомлено по місце перебування в м. Стаханів Луганської області.

Таким чином апеляційним судом було встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово, починаючи з 2017 року перетинав державний кордон України, а саме лінію розмежування з тимчасово окупованою територією України та перед початком ворожого вторгнення виїхав з України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Згідно з ст. 68 Закону України «Про нотаріат» та п. 11.3 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ від 22 лютого 2012 року №296/5 при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, заявник надає свідоцтво про смерть спадкодавця, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року №52/5 встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Заявниця ОСОБА_5 звернулася до суду, щоб встановити факт смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який є необхідним для отримання свідоцтва про смерть та можливо подальшого використання вказаного документу у цивільно-правових відносинах. У зв`язку із відсутністю свідоцтва про смерть чоловіка вона не має можливості скористатись своїми сімейними, цивільними і соціальними правами, пов`язаними із смертю ОСОБА_2 .

Суд бере до уваги твердження заявниці про неможливість отримання відповідного лікарського документа про смерть чоловіка, оскільки факт смерті підтверджується довідкою про смерть, свідоцтвом про смерть, проте вказані документи є недійсними, оскільки видані незаконним органом на тимчасово окупованій території.

При цьому, колегія суддів відмічає, що вказані вище письмові докази не містять жодних суперечностей і надають можливість зробити висновок про його смерть ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Стаханов Луганської області.

Колегія суддів не може погодитись із висновком суду про те, що фактичним місцем проживання ОСОБА_2 є: АДРЕСА_1 , згідно з довідкою від 15 травня 2017 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а тому є сумніви щодо смерті останнього на тимчасово окупованій території, оскільки така довідка про взяття на облік у 2017 році не може свідчити про те, що ОСОБА_2 не перетинав кордон та те, що він не помер на тимчасово окупованій території.

Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, призвело до ухвалення у справі помилкового рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про встановлення факту смерті з вищевказаних підстав (п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження: м. Кадіївка Луганської області, РНОКПП НОМЕР_1 , який помер в м. Стаханов Луганської області, ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба