ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 495/2132/24

провадження № 61-7367св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - виконавчий комітет Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Никонова Марина Олександрівна, на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 жовтня 2024 року у складі судді Братків І. І. та постанову Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року у складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні діда з онуком шляхом встановлення графіку зустрічей.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що він є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 12 липня 2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрований шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народився син ОСОБА_4 , який є його онуком. З вересня 2022 року подружжя спільно не проживає, подружні відносини фактично припинені.

Позивач вказував на те, що після народження дитини ОСОБА_2 не давала можливості йому побачитися зі своїм онуком. Після пологів відповідачка заборонила медичному персоналу акушерського відділення лікарні, який брав участь у її пологах, повідомляти будь-які відомості про народження сина чоловіку та його рідним. Про це стало відомо від медичної сестри, яка тоді перебувала на чергуванні. Через місяць після народження дитини він разом зі своїм сином - батьком дитини прибули за місцем проживання відповідачки щоб побачити немовля. Однак ОСОБА_2 влаштувала сварку з приводу перебування його (діда дитини) у будинку та наказала йому залишити їхнє житло та ніколи більше не з`являтися. Впродовж певного проміжку часу батько дитини приїздив до відповідачки додому аби побачити сина. Такі зустрічі проходили під пильним контролем відповідачки та її батьків, які постійно провокували конфлікти, намагалися психологічно тиснути на батька дитини аби той не мав бажання приїжджати на зустрічі з дитиною.

У зв`язку із тим, що відповідачка заборонила йому приїжджати до її будинку, а ОСОБА_3 відвідує сина лише у будинку ОСОБА_2 та її батьків, оскільки відповідачка не дозволяє здійснювати зустрічі поза межами будинку, він позбавлений можливості зустрічатися зі своїм онуком, проводити з ним час, піклуватися про нього та здійснювати догляд у необхідній та достатній мірі.

Крім того, під час перебування ОСОБА_3 разом зі своїм сином, йому забороняється його фотографувати або знімати на відео. Коли він намагався сфотографувати сина, ОСОБА_2 одразу відібрала телефон та разом зі своїм батьком наказала йому більше не робити цього.

Зазначав, що з моменту народження дитини він та його дружина (дід та баба ОСОБА_5 ) не бачили свого онука і не мають ніякої можливості це зробити. ОСОБА_2 не пускає їх до свого будинку та уникає будь-яких зустрічей поза ним, забороняє батьку дитини гуляти з ним на вулиці, фотографувати його. Також ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_3 про те, що вона охрестила ОСОБА_5 . Зроблено це було без відома та присутності батька дитини, а також без його (діда дитини) присутності.

Зазначав, що ОСОБА_2 з незрозумілих причин добровільно не бажає, щоб він спілкувався зі своїм онуком, а також чинить постійний опір та не дає ніякої можливості йому як діду хоча б побачити онука.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути йому перешкоди у побаченнях та спілкуванні з онуком - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом встановлення систематичних зустрічей діда з онуком таким чином:

- спілкування діда з онуком в першу та третю суботу місяця тривалістю не менше чотирьох годин, з урахуванням розпорядку дня дитини, за місцем реєстрації заявника або в іншому місці встановленому за попередньою домовленістю, до моменту досягнення трирічного віку у присутності матері, після досягнення без присутності матері;

- проведення спільного відпочинку з дитиною, у тому числі за межами України, два рази на рік тривалістю щонайменше один тиждень.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у побаченнях та спілкуванні з онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом встановлення систематичних зустрічей діда з онуком, таким чином:

- в першу та третю суботу місяця тривалістю не менше чотирьох годин, за місцем проживання, перебування ОСОБА_1 або в іншому місці з можливістю відвідування протягом цього часу культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів, що призначені для повноцінного відпочинку дитини, відповідають віку та стану здоров`я дитини, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, з урахуванням стану здоров`я дитини, її потреб та інтересів, до моменту досягнення дитиною трирічного віку у присутності матері, без присутності родичів матері дитини, а після досягнення дитиною трирічного віку без присутності матері та родичів матері дитини.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що між сторонами існує конфлікт щодо участі позивача в житті малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідачка чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з онуком.

Встановлюючи спосіб спілкування та участі у вихованні між дідом та дитиною, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, зазначив, що захищаючи та поважаючи право дитини на сімейне виховання, мати дитини не повинна зловживати своїм правом на спілкування дитини з дідом лише в її присутності та за її місцем мешкання і давати можливість бачитися онуку з дідом за місцем проживання, перебування діда або в іншому місці, з можливістю відвідування протягом цього часу культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів, що призначені для повноцінного відпочинку дитини та відповідають віку та стану здоров'я дитини.

З огляду на зазначене суд вважав за необхідне відступити від висновку органу опіки і піклування в цій частині та встановити інший графік спілкування позивача з дитиною.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У червні 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Никонова М. О. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 . Встановити графік зустрічей діда з онуком один раз на місяць, тривалістю не менше чотирьох годин до моменту досягнення дитиною шестирічного віку у присутності матері, після - без, за адресою їх з сином місця проживання.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постановах Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 711/8611/20, від 14 червня 2023 року у справі № 462/5189/20, від 21 вересня 2022 року у справі № 172/456/21, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19, від 22 липня 2020 року у справі № 295/13297/18, тощо (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, заявник оскаржує судові рішення з передбачених пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України підстав (вказує на порушення судами норм процесуального права, оскільки в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, суд не дослідив зібрані у справі докази та необґрунтовано відхилив клопотання про витребування доказів та інших клопотань учасника справи, які мають значення для правильного вирішення справи, встановлені обставини, що мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів (пункт 2 частини першої, пункти 1, 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідачка перешкоджає спілкуванню діда з онуком. Дитина не знає позивача як родича у зв`язку із тим, що за два з половиною роки свідомого контакту у дитини з ним не було.

Суди попередніх інстанції безпідставно зазначили, що ОСОБА_2 зловживає своїм правом на спілкування сина з дідом у її присутності та за їх з сином місцем проживання. Відповідачка не заперечувала проти побачень діда з онуком, а просила лише відтермінувати час самостійних зустрічей та продовжити тривалість адаптаційних побачень у її присутності до 6 років дитини та за їх адресою проживання, що необхідно для забезпечення розвитку дитини в усталених та звичних для неї умовах і необхідно для формування у дитини відчуття безпеки під час звикання до появи в її оточенні нових людей.

У матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування щодо вирішення спору, є лише рішення виконавчого комітету Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району № 16/2024 від 04 березня 2024 року. Суд першої інстанції неодноразово відхиляв клопотання представника ОСОБА_2 про необхідність витребувати усі наявні в органах опіки та піклування матеріали та документи, які стали підставою для підготовки зазначеного документу щодо розв`язання спору про спілкування діда з онуком, що унеможливило проведення повного та всебічного розгляду справи. Проте навіть у вказаному рішенні орган опіки та піклування запропонував графік побачень у присутності матері та за їх з сином адресою (оскільки здійснювався вихід за її місцем проживання та умови визнані безпечними).

Судові рішення судів попередніх інстанцій не містять аргументів, які б доводили необґрунтованість рекомендацій органу опіки та піклування щодо побачень з дитиною за адресою проживання дитини та у присутності матері, окрім припущень про зловживання матір`ю її правом, що сформовані виключно на позиції позивача, до того ж нічим не доведеній.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, безпідставно відступив від визначеного органом опіки та піклування способу участі у вихованні дитини саме в частині зустрічей у присутності матері та в умовах усталеного проживання.

Не зважаючи на необхідність встановлення обставин, визначених у статтях 158, 159 СК України, орган опіки та піклування обмежився лише наданням рекомендацій, без здійснення виходів за місцем проживання діда та без підготовки актів обстежень умов його проживання.

Суди не врахували, що спілкування діда з онуком згідно з графіком має відбуватися з дотриманням режиму дитини, однак суд не досліджував режим дитини при визначенні доцільності зустрічей діда з онуком та за адресою проживання діда.

Матеріали справи не містять даних, що встановлений діду спосіб участі у спілкуванні та вихованні онука не суперечитиме інтересам дитини, її усталеному способу життя та дотриманню балансу прав батьків та інших родичів на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотань про об`єднання позовів в одне провадження, а саме позовів всіх родичів батька дитини.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

12 липня 2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб.

Подружжя припинило спільне проживання у вересні 2022 року.

У шлюбі у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є дідом малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням виконавчого комітету Шабівської сільської ради від 04 березня 2024 року № 16/24 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 біля матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та визначення способу участі у вихованні батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дідуся ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у спілкуванні та вихованні малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 » визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_7 з його малолітньою дитиною ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким чином: бачитися з дитиною у присутності матері ОСОБА_6 вдома за її згодою два рази на тиждень, час побачення за попередньою домовленістю, без присутності родичів колишньої дружини, враховуючи стан здоров`я дитини, без права виїзду дитини з батьком за межі України (або за межами будівлі у присутності матері за попередньою домовленістю, без присутності родичів колишньої невістки, враховуючи стан здоров`я дитини).

Визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_1 з його малолітнім онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким чином: бачитися з дитиною у присутності матері ОСОБА_2 вдома за її згодою два рази на тиждень, час побачення за попередньою домовленістю, без присутності родичів колишньої невістки, враховуючи стан здоров`я дитини, без права виїзду дитини за межі України (або за межами будівлі у присутності матері за попередньою домовленістю, без присутності родичів колишньої невістки, враховуючи стан здоров`я дитини).

У провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебувають справи № 495/8473/24 за позовом ОСОБА_9 (баби дитини) до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про усунення перешкод у спілкуванні бабусі із онуком шляхом встановлення графіку зустрічей, та № 495/388/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Виконавчий комітет Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, як орган опіки та піклування про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Положеннями статті 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

За правилами частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім'ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв'язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108).

ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82).

Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі «Швець проти України» (заява № 22208/17), а також у постанові Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15 (провадження № 61-14491сво20).

Повага до приватного і сімейного життя є важливими правами, захист яких гарантується Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. У прецедентній практиці Європейського суду з прав людини поняття «сімейне життя» у розумінні статті 8 Конвенції отримало достатньо широке тлумачення, не обмежується лише шлюбними відносинами, а може охоплювати й інші фактичні «сімейні зв`язки», зокрема, відносини між дитиною та близькими родичами (наприклад, бабою та дідом), оскільки останні можуть відігравати суттєву роль у сімейному житті.

Під правом на повагу до сімейного життя баби та діда по відношенню до своїх онуків в першу чергу розуміється право на підтримання нормальних стосунків між бабою або дідом та онуками шляхом контактів з ним. Такі контакти зазвичай відбуваються за згодою особи, яка несе батьківську відповідальність, а це означає, що доступ баби, діда до онука, як правило, здійснюється на розсуд батьків дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 308/9575/18 (провадження № 61-5102св20) вказано, що: «системний аналіз норм Сімейного Кодексу України дає підстави вважати, що баба має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати їй спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Отже, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування баби з внуком обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та його участь у судовому засіданні».

У постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 607/1377/22 (провадження № 61-11704св22) зазначено, що сторонами не погоджено способи участі позивачів у вихованні онуків (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, а тому суди обґрунтовано встановили наявність підстав для визначення порядку участі позивачів у спілкуванні та у вихованні онуків шляхом надання їм можливості бачитися з дітьми у визначені дні.

У постанові від 06 квітня 2023 року у справі № 466/3563/19 (провадження № 61-5280св22) Верховний Суд зазначив, що неприязні відносини між позивачкою та відповідачами не є підставою для обмеження прав позивачки на спілкування з онукою.

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 462/5189/20 (провадження № 61-11621св21) зазначено, що суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що дід має право спілкуватись зі своїм онуком, брати участь у його вихованні, тому дійшов висновку про визначення способів участі діда у вихованні онука та у спілкуванні з ним шляхом встановлення систематичних побачень. Час, місце і періодичність побачень суд визначив з урахуванням віку та інтересів дитини.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 березня 2024 року у справі № 742/1716/23 (провадження № 61-17035сво23) відступив від висновку щодо застосування положень статей 159, 257, 263 СК України у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 175/5360/13-ц (провадження № 61-37709св18), про те, що обов`язковою передумовою (підставою) задоволення позову діда та/або баби про встановлення способу та порядку участі у вихованні онуків є наявність перешкод у спілкуванні з онуком, які чинять інші особи, з якими постійно проживає дитина.

Верховний Суд наголошує, що дитина є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а фактично визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що рішенням виконавчого комітету Шабівської сільської ради від 04 березня 2024 року № 16/24 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 біля матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та визначення способу участі у вихованні батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та діда ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у спілкуванні та вихованні малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 », зокрема, визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_1 з його малолітнім онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким чином: бачитися з дитиною у присутності матері ОСОБА_2 вдома за її згодою два рази на тиждень, час побачення за попередньою домовленістю, без присутності родичів колишньої невістки, враховуючи стан здоров`я дитини, без права виїзду дитини за межі України (або за межами будівлі у присутності матері за попередньою домовленістю, без присутності родичів колишньої невістки, враховуючи стан здоров`я дитини).

Встановлюючи спосіб спілкування та участі у вихованні між дідом та онуком, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд зазначив, що вважав за необхідне відступити від висновку органу опіки і піклування та встановити графік спілкування позивача з дитиною в першу та третю суботу місяця тривалістю не менше чотирьох годин, за місцем проживання, перебування позивача або в іншому місці з можливістю відвідування протягом цього часу культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів, що призначені для повноцінного відпочинку дитини та відповідають віку та стану здоров`я дитини за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, з урахуванням стану здоров`я дитини, її потреб та інтересів, до моменту досягнення дитиною трирічного віку у присутності матері, без присутності родичів матері дитини, а після досягнення дитиною трирічного віку без присутності матері та родичів матері дитини.

Відповідно до частин четвертої - шостої статті 19 СК України у процесі розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок владних органів містить дві складові: 1) відомості про факти, на основі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного розгляду та вирішення справи; 2) рекомендацію конкретного органу про те, як необхідно з точки зору державного інтересу (захист прав та інтересів дітей) вирішити справу, тобто висновок про факти та право.

Вказане дозволяє віднести висновки до засобів доказування (письмових доказів).

Такі висновки сформульовані Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19 (провадження № 61-61-12112сво22).

За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 158 СК України).

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відхиляючи висновок органу опіки та піклування, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, не встановив обставин, які б свідчили, що вказаний висновок органу опіки та піклування є необґрунтованим та/або суперечить інтересам дитини, не мотивував підстав відхилення цього висновку.

Водночас слід зазначити, що рішення виконавчого комітету Шабівської сільської ради від 04 березня 2024 року № 16/24 не містить обґрунтування щодо прийнятого органом опіки висновку, тобто відомостей про факти, на основі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного розгляду та вирішення справи, а саме обставин, визначених у статтях 158, 159 СК України.

Визначаючи спосіб участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_10 із його малолітнім онуком шляхом побачень із дитиною в присутності матері вдома за її згодою, виконавчий комітет Шабівської сільської ради у рішенні від 04 березня 2024 року № 16/24 не конкретизував, що мається на увазі під словом «вдома», тобто чиє саме місце проживання діда чи матері він мав на увазі і за якою конкретною адресою.

Разом із тим, встановлюючи спосіб спілкування та участі у вихованні між дідом та онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем проживання позивача, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, залишив поза увагою те, що в матеріалах справи відсутній акт обстеження умов проживання позивача.

Оцінюючи доводи касаційної скарги щодо надто формального, неповного дослідження судами сімейної ситуації, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими.

Установлено, що рішення виконавчого комітету Шабівської сільської ради від 04 березня 2024 року № 16/24 ухвалено з врахуванням висновку служби у справах дітей Шабівської сільської ради від 26 лютого 2024 року № 01-08/39 та рішення комісії з питань захисту прав дитини Шабівської сільської ради від 27 лютого 2024 року № 02.2-10/5/807. Натомість вказане рішення виконавчого комітету Шабівської сільської ради від 04 березня 2024 року містить лише посилання на висновок служби у справах дітей та рішення комісії з питань захисту прав дитини, проте не містить ані посилань на конкретні обставини та факти, ані мотивів прийняття вказаних рішень.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що з метою всебічного дослідження обставин справи представник ОСОБА_2 - ОСОБА_11 звертався до суду із клопотання про витребування доказів (а. с. 65-66), а саме усіх наявних матеріалів та документів, які стали підставою для прийняття органом опіки та піклування зазначеного висновку.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 вересня 2024 року клопотання представника відповідачки залишено без розгляду з посиланням на пропуск строку на його подання.

Залишаючи без розгляду вказане клопотання відповідачки, місцевий суд безпідставно не узяв до уваги, що встановлення конкретних обставин у цій справі неможливе без детального вивчення судом сімейної ситуації, з'ясування якої відповідатиме інтересам дитини, а також не врахував норми частини другої статті 13 ЦПК України, згідно із якою суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Вказані порушення норм процесуального права залишились поза увагою апеляційного суду.

За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованими аргументи касаційної скарги щодо порушення судами норм процесуального права, які призвели до ухвалення незаконних рішень.

Крім того, під час з'ясування усіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, суди не врахували, що у провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебувають справи № 495/8473/24 за позовом ОСОБА_9 (баби дитини) до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про усунення перешкод у спілкуванні бабусі із онуком шляхом встановлення графіку зустрічей, та № 495/388/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Виконавчий комітет Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, як орган опіки та піклування про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що правильне вирішення спору в цій справі з урахуванням найкращих інтересів дитини неможливе без комплексного дослідження всіх заявлених вимог щодо участі родичів по батьківській лінії у вихованні дитини, балансу між інтересами останньої та правами на їх участь у житті дитини.

Посилаючись на те, що мати дитини не повинна зловживати своїм правом на спілкування дитини з дідом лише в її присутності та за її місцем мешкання і давати можливість бачитися онуку з дідом за місцем проживання, перебування діда або в іншому місці, з можливістю відвідування протягом цього часу культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів, що призначені для повноцінного відпочинку дитини та відповідають віку та стану здоров'я дитини, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, не врахував вік дитини, якій на момент ухвалення судом рішення виповнився 1 рік і 9 місяців.

Колегія суддів звертає увагу, що у справах зі спорів щодо участі діда у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, кожна справа потребує детального вивчення ситуації із урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини.

Так, одним із таких чинників у цій справі безсумнівно є вік дитини, який зумовлює такі особливості участі дорослих у житті дитини як забезпечення емоційного спокою, стабільності, уникнення стресових ситуацій, поступове налагодження контакту із дорослим, який проживає окремо.

При вирішенні спору у справах щодо встановлення способу участі дорослого у житті дитини суд оцінює поведінку обох дорослих, їх участь у вихованні, психологічний стан дитини, відстань між проживанням дорослих, умови їх проживання та можливість створити спокійне середовище для дитини.

Лише з врахуванням усієї сукупності вказаних чинників суд матиме змогу ухвалити рішення з врахуванням найкращих інтересів дитини та встановити такий графік спілкування із дорослим, який відповідатиме таким критеріям як поступовість (спочатку короткі зустрічі у присутності матері з подальшим розширенням часу спілкування), вікові особливості та психологічний комфорт дитини.

Разом із тим важливу роль у забезпеченні психологічного комфорту дитини відіграє також і місце проведення зустрічей із дорослим, яке сприятиме уникненню стресових ситуацій під час таких зустрічей та не зумовить психологічне травмування дитини у зв'язку із відсутністю звичних для неї умов, необхідних для формування у дитини відчуття безпеки під час звикання до появи в її оточенні нових людей.

Встановлюючи спосіб спілкування та участі у вихованні між дідом та дитиною за місцем проживання, перебування діда, суди не врахували вік дитини, якій на момент ухвалення судом рішення виповнився 1 рік і 9 місяців, збереження стабільності в оточенні дитини при спілкуванні з дідом, зокрема постійності місця проживання дитини, яким є місце проживання матері дитини.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо встановлення зустрічей діда з онуком після досягнення дитиною трирічного віку без присутності матері, апеляційний суд не врахував, що 03 січня 2026 року дитині виповниться 3 роки і дитина абсолютно не знає свого діда ОСОБА_1 .

Такий висновок не в повній мірі відповідає найкращим інтересам дитини також з огляду на вік дитини, що зумовлює необхідність побачень онука з дідом у присутності матері до досягнення такого віку, у якому дитина, що ніколи не бачила та не спілкувалась із дорослою людиною, відчуватиме психологічний комфорт поряд із нею.

При цьому колегія суддів вважає обґрунтованими аргументи касаційної скарги про те, що відповідачка не заперечувала проти побачень діда з онуком, а просила лише відтермінувати час самостійних зустрічей та продовжити тривалість адаптаційних побачень у її присутності до 6 років дитини та за їх адресою проживання, що необхідно для забезпечення розвитку дитини в усталених та звичних для неї умовах і необхідно для формування у дитини відчуття безпеки під час звикання до появи в її оточенні нових людей.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, на вимоги зазначених норм закону уваги не звернув, не врахував необхідність встановлення обставин, визначених у статтях 158, 159 СК України для правильного вирішення спору.

Вирішивши спір всупереч висновку органу опіки та піклування, суди належним чином не мотивували свої рішення саме інтересами дитини.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд не дав відповіді на ключові аргументи відповідачки, і як наслідок, належним чином не мотивував, яким чином були взяті до уваги якнайкращі інтереси дитини.

Апеляційний суд не врахував, що законодавець імперативно визначив необхідність здійснювати відхилення доводу (аргументу) апеляційної скарги, з яким апеляційний суд не погоджується.Апеляційний суд належним чином не мотивував відхилення доводів апеляційної скарги, не врахував, що інтереси дитини за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Отже, колегія суддів вважає оскаржувані судові рішення узагальненими та формальними, недостатньо мотивованими, ухваленими без детального вивчення судами сімейної ситуації і без встановлення конкретних обставин справи, що суперечить положенням статті 263 ЦПК України і є підставою для їх скасування.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду змінити.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Никонова Марина Олександрівна, задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 жовтня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року змінити.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у побаченнях та спілкуванні з онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом встановлення систематичних зустрічей діда з онуком, таким чином:

- в першу та третю суботу місяця тривалістю не менше чотирьох годин, за місцем проживання, перебування ОСОБА_2 або в іншому місці з можливістю відвідування протягом цього часу культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів, що призначені для повноцінного відпочинку дитини, відповідають віку та стану здоров`я дитини, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, з урахуванням стану здоров`я дитини, її потреб та інтересів, до моменту досягнення дитиною шестирічного віку у присутності матері, без присутності родичів матері дитини, а після досягнення дитиною шестирічного віку без присутності матері та родичів матері дитини за місцем проживання, перебування ОСОБА_1 або в іншому місці з можливістю відвідування протягом цього часу культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів, що призначені для повноцінного відпочинку дитини, відповідають віку та стану здоров`я дитини, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, з урахуванням стану здоров`я дитини, її потреб та інтересів.

В іншій частині рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 жовтня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь Г. В. Коломієць О. М. Осіян Н. Ю. Сакара