Номер провадження: 22-ц/813/5444/25
Справа № 505/3041/24
Головуючий у першій інстанції Ващук О. В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , треті особи Служба у справах дітей Подільської міської ради Одеської області, Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3

на заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28 березня 2025 року, ухвалене Котовським міськрайонним судом Одеської області у складі: судді Ващук О.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Подільської міської ради Подільського району Одеської області та Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

12 серпня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник позивача - адвокат Бондаренко С.А., через систему «Електронний суд» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення її батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заявленого позову представник позивача - адвокат Бондаренко С.А. зазначив, що ОСОБА_1 з 2016 року перебував у незареєстрованому шлюбі з громадянкою Республіки Молдова ОСОБА_2 . Сторони мають двох дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Починаючи з 2019 року відносини між позивачем та відповідачем зіпсувались, стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, відсутні спільні інтереси, мають різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, втратили почуття любові та поваги один до одного.

Крім того представник позивача зазначив, що місце знаходження ОСОБА_2 невідомо, більше ніж п`ять років діти не бачили матір. Згідно з інформацією з ресурсу OpenDataUA, ОСОБА_2 розшукується Суворовським відділом поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області з 13 листопада 2022 року, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України (ухвала суду про дозвіл на затримання з метою приводу від 29 травня 2024 року).

Також повідомив, що через відсутність на час народження дітей у відповідачки будь-яких документів, остання не мала можливості в порядку ст. 135 СК України зареєструвати народження дітей, а в подальшому вона виїхала з України в невідомому напрямку, покинула позивача і дітей, місце її знаходження невідоме. З того часу діти проживають разом із позивачем.

Представник позивача також зазначив, що у зв`язку з тим, що діти не мали будь-яких документів, що є перешкодою для влаштування дітей в подальшому в садочок або в шкільні заклади, позивач був змушений звернутися до суду з позовною заявою про встановлення фактів народження дітей та визнання батьківства. Судово-медичною молекулярно-генетичною експертизою, встановлено з високою вірогідністю 99,98 та 99,99 % що батьком хлопчиків є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20 лютого 2024 року (справа № 505/2333/22) встановлено факт народження дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано ОСОБА_1 батьком дітей та ОСОБА_2 матір`ю, зобов`язано Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), провести державну реєстрацію народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та видати відповідні свідоцтва про народження, де в графі мати записати ОСОБА_2 а батьком - ОСОБА_1 .

Рішенням Виконавчого комітету Подільської міської ради Подільського району Одеської області від 17 травня 2024 року № 154 визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з батьком ОСОБА_1 .

Згідно з листом КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Куяльницької сільської ради Подільського району» від 12 червня 2024 року, при укладенні договорів на медичне обслуговування населення був присутній батько.

Згідно з інформацією ліцею № 7 Подільської міської ради Подільського району Одеської області вих. № 351 від 18 червня 2024 року, під час подання документів до ліцею був присутній батько.

На думку представника позивача, наведе свідчить про винну поведінку відповідачки стосовно малолітніх дітей, яка полягає в тому, що вона нехтує обов`язками матері по забезпеченню дітей необхідним харчуванням, медичним доглядом, одягом, створення належних умов для проживання, а також спілкування з дітьми в необхідному обсязі, а тому у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків просив позбавити відповідачку батьківських прав.

Заочним рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28 березня 2025 року в задоволенні позову відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 просить скасувати заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28.03.2025 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 (громадянку Республіки Молдова, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ) батьківських прав відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Зобов`язати Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести в актовий запис про народження ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (актовий запис № 4 від 04.04.2024, вчинений Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) відмітки про позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_2 , громадянки Республіки Молдова, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести в актовий запис про народження ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ) (актовий запис № 5 від 04.04.2024, вчинений Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) відмітки про позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_2 , громадянки Республіки Молдова, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .

Доводами апеляційної скарги є те, що:

- суд першої інстанції не взяв до уваги те, що досить тривалий час місцезнаходження відповідачки невідоме;

- той факт, що мати перебуває у розшуку, підтверджує, на думку скаржника, те, що мати дітей особливо неблагонадійна і спілкування з нею суперечитиме інтересам дітей;

- суд не врахував, що діти не пам`ятають матері та навіть не знають як вона виглядає та де перебуває, оскільки мати не цікавиться вихованням дітей в садочку, навчанням у школі, була відсутня у період епідемії корона вірусу та під час війни, повністю самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, що підтверджується характеристиками, наявними в матеріалах справи, яким суд першої інстанції належної оцінки не надав;

- застосовану судом першої інстанції практику Верховного Суду, скаржник вважає, не релевантною, оскільки у тих справах були відмінні від даної справи обставини;

- попередження відповідача судом про необхідність змінення ставлення до дітей, скаржник вважає, неефективним, так як неможливо зобов`язати відповідача та змінити ставлення до дітей, якщо вже досить тривалий час невідоме її місце перебування (а.с. 151-158).

Ухвалами Одеського апеляційного суду (у складі колегії суддів: Назарової М.В. (суддя-доповідач), суддів Кострицького В.В., Сєвєрової Є.С.) від 02.05.2025 та 27.06.2025 вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду (а.с. 183, 190).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2025 здійснено заміну судді-учасника колегії Сєвєрової Є.С. на суддю постійно діючого складу колегії Коновалову В.А.

У судовому засіданні 11.11.2025, що проводилося в режимі відео конференції представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися. Зокрема, позивач ОСОБА_1 повідомлений у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України, оскільки його представник ОСОБА_3 отримав судову повістку на 11.11.2025 в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» 24.09.2025 о 03:34:36, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 192). Відповідач ОСОБА_2 повідомлена у відповідності до вимог п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, оскільки судова повістка на 11.11.2025 повернулася до суду із відміткою адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 194-195зв.). Треті особи Служба у справах дітей Подільської міської ради Одеської області та Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомлені у відповідності до вимог п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, оскільки отримали судову повістку на 11.11.2025 в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» 24.09.2025 о 03:37:02 та 03:34:36 відповідно, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 192зв.-193).

Вказане в силу положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) видані свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 04 квітня 2024 року (а.с. 24) та серії НОМЕР_4 від 04 квітня 2024 року (а.с. 23).

Згідно з витягами з реєстру територіальної громади Куяльницька територіальна громада, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за заявою законного представника ОСОБА_1 з 28 травня 2024 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8-9).

Відповідно до копії рішення Виконавчого комітету Подільської міської ради Подільського району Одеської області від 17 травня 2024 року № 154 визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з батьком ОСОБА_1 (а.с. 20).

Згідно з деклараціями про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, укладені стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , законним представником останніх зазначено ОСОБА_1 (а.с. 13-14).

До позовної заяви представником позивача було долучено також відповідь на адвокатський запит, надану директором ліцею № 7 Подільської міської ради Оленою Ларіоновою, № 352 від 18 червня 2024 року, згідно з якою директор школи підтвердила, що під час подання документів до ліцею № 7 Подільської міської ради щодо навчання у 1 класі 2024-2025 навчального ОСОБА_4 та ОСОБА_5 батько ОСОБА_1 був особисто присутній, а мати ОСОБА_2 не була присутня (а.с. 26).

З наданих позивачем в судому засіданні пояснень судом першої інстанції з`ясовано, що діти позивача не навчаються у ліцеї № 7 Подільської міської ради, молодший син позивача ОСОБА_4 відвідує садочок, а старший син - ОСОБА_5 навчається в ліцеї № 5 Подільської міської ради.

Відповідно до довідки про склад сім`ї від 07 жовтня 2024 року, виданої Головою квартального комітету м. Подільськ, Одеської області Ольгою Нежалєєвою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 2022 року проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом з дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 66).

У висновку органу опіки та піклування Подільської міської ради Подільського району, Одеської області № 3676 від 19 листопада 2024 року зазначено, що з 2019 року ОСОБА_2 з родиною не проживає, і станом на момент складення висновку її місцеперебування невідоме. Даний факт унеможливлює виконання нею батьківських обов`язків. У зв`язку із тим, що у дітей не було жодних документів, що є перешкодою для влаштування дітей в подальшому до навчального закладу, ОСОБА_1 , був змушений звернутися до суду із позовною заявою про встановлення факту народження дітей та визнання батьківства. Також зазначено, що у травні 2024 року ОСОБА_1 звертався до Служби у справах дітей Подільської міської ради Подільського району Одеської області із заявою про визначення місця проживання малолітніх: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом із ним, оскільки мати не дає згоди на реєстрацію місця проживання дітей без поважних на те причин. Під час подання документів до ліцею № 7 присутнім був батько, медичні декларації від імені малолітніх дітей укладено батьком ОСОБА_1 . У зв`язку з викладеним, орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відносно її малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.78-78зв.).

Ухвалюючи заочне рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно змісту позовної заяви сторони з 2016 року проживали разом. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей, стосовно яких порушено питання про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

При цьому, вказуючи на те, що ОСОБА_2 неналежно виконує свої батьківські обов`язки стосовно малолітніх дітей, а саме нехтує обов`язками матері по забезпеченню дітей необхідним харчуванням, медичним доглядом, одягом, створення належних умов для проживання, а також спілкування з дітьми в необхідному обсязі, ОСОБА_1 не надав суду жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували ці обставини.

Фактично доводи позивача та його представника про неналежне виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків базуються лише на їхніх твердженнях.

Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дітей, їхнім вихованням і розвитком займається батьком, не свідчить про те, що мати дітей не бажає брати участь у їхньому утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Судом першої інстанції не встановлено, що відповідачка є особою, яка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно її дітей.

Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між батьками дитини конфлікту, що може мати тимчасовий характер, також не є підставою для позбавлення цих прав.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Позивачем, не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що мати дітей особливо неблагонадійна і спілкування з нею буде суперечити інтересам дітей.

Таким чином, надані позивачем та досліджені судом докази жодним чином не вказують на наявність в діях ОСОБА_2 винної поведінки або свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, або жорстокого поводження з дитиною, які б давали підстави суду застосувати до неї крайній захід впливу у виді позбавлення батьківських прав. Також відсутні дані про негативний вплив ОСОБА_2 на дітей.

Оцінюючи в сукупності усі докази, наявні в матеріалах справи, суд першої інстанції критично оцінив висновок органу опіки та піклування Подільської міської ради Подільського району, Одеської області № 3676 від 19 листопада 2024 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відносно її малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначивши, що даний висновок не містить достатнього обґрунтування щодо необхідності безумовного позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її дітей, так як не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідачку як особу, яка взагалі не здійснює своїх батьківських обов`язків. Вказаний висновок фактично ґрунтується на показаннях позивача ОСОБА_1 , який зацікавлений в розгляді справи та яким суд надав оцінку і визнав недостатніми для висновку про ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків.

Вказаний висновок оцінений судом у сукупності з іншими доказам і сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні.

Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення їх матері по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дітей.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважав за необхідне у позові відмовити та попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання дітей.

Переглядаючи оскаржуване рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11)

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.

Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.

Колегія суддів зауважує, що в оцінці обставин справи керується тим, що суд на перше місце має ставити якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував обставин того, що місцезнаходження ОСОБА_2 тривалий час невідоме, колегія суддів зазначає, що у судовому засіданні 11.11.2025 позивач повідомив, що у 2019 році відповідач зникла в невідомому напрямку, до цього сторони жили в с. Чубівка, він (позивач) сам у розшук відповідачку не оголошував. Колегія суддів вважає, що довготривала відсутність відповідача за місцем проживання її дітей не може бути безумовною підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки матеріали справи не містять належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що така відсутність безпосередньо пов`язана саме з ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та свідомим небажанням матері брати участь у вихованні, спілкуванні та утриманні її дітей.

Як і не заслуговують на увагу посилання скаржника на те, що перебування відповідачки у розшуку, який ініційовано Суворовським відділом поліції м. Одеси ГУНП в Одеській області, є обставиною, яка підтверджує необхідність позбавлення батьківських прав відповідачки, оскільки вказане свідчить лише про відсутність відомостей про місце знаходження відповідачки та оголошення її у розшук через підозру у кримінальному правопорушенні, однак жодним чином не підтверджує її негативний вплив (за наявності факту розшуку) на дітей, чи її негативні якості як матері та підставність такого як застосування крайнього заходу впливу та позбавлення батьківських прав стосовно дітей.

Аргументи скаржника про те, що ОСОБА_2 втратила інтерес до дітей, не цікавиться їх долею, не піклується про їх розвиток, є лише припущеннями сторони позивача та жодними доказами не підтверджені, на чому не може ґрунтуватися доказування у зазначеній категорії справ за відсутності висловленої позиції сторони відповідача щодо позовних вимог та за неможливості з`ясування життєвих обставин відповідачки, які спонукали її змінити місце проживання, не повідомивши про це рідних.

Попередження, яке зробив суд першої інстанції, колегія суддів вважає доцільним, оскільки це є свідченням використання судом всіх належних в даному випадку засобів впливу на відповідача.

У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.

Інші доводи апеляційної скарги також фактично стосуються відсутності відомостей про місце теперішнього перебування відповідача, яким надана відповідна оцінка судом першої та апеляційної інстанції, та які не впливають на правильні висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 -вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).

Отже, суд першої інстанції вірно визначився із характером правовідносин сторін, дав їм належну правову оцінку та застосував відповідні норми права, вірно витлумачивши їх у світлі виниклих спірних правовідносин сторін та ухвалив законне та обґрунтоване рішення, вірно оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, а помилкові доводи апеляційної скарги цих висновків не спростували.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 14 листопада 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький