ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/388/22 Номер провадження 22-ц/814/3856/25Головуючий у 1-й інстанції Вітківський М. О. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О. І.,

суддів: Карпушина Г.Л., Чумак О.В..

розглянула в судовому засіданні в м. Полтава, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Сороки Марії Володимирівни на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 26 червня 2025 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Приватне акціонерне товариство "СК" "Граве Україна" про відшкодування шкоди в порядку регресу (суброгації),

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2022 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Альфа Страхування" (надалі - ПрАТ «СК «Альфа страхування») звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду в порядку регресу в сумі 36409,05 грн.

Вимоги обґрунтовані тим, що 22.02.2018 між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.1368381.104, предметом якого є страхування автомобіль Hyundai I30, д.н.з НОМЕР_1 .

17.04.2018 в м. Києві, по вул. Краківській, 7, відбулася ДТП за участю застрахованого автомобіля Hyundai I30 та автомобілям марки Ravon R2, д.н.з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок якої був пошкоджений застрахований транспортний засіб Hyundai I30.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 06.07.2018 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП.

В зв`язку зі зверненням страхувальника пошкодженого автомобіля з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, було проведено огляд належного йому автомобіля, за результатом якого складено акт огляду ТЗ від 18.04.2018 і отримано рахунок №1614 від 16.05.2018, згідно якого вартість ремонту пошкодженого ТЗ Hyundai I30, д.н.з. НОМЕР_1 , складає 82623,52 грн.

Також було проведено експертну оцінку, згідно якої вартість відновлювального ремонту КТЗ Hyundai I30, д.н. НОМЕР_1 , складає 78957,11 грн., в зв`язку з чим позивачем складено страховий акт № 0499.206.18.01.01 на суму 77326,77 грн. та здійснено виплату на рахунок СТО, що підтверджується платіжним дорученням № 13662 від 08.06.2018 року.

Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Граве Україна», до якого позивач звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу.

Ліміт відповідальності вищевказаного страховика за шкоду, заподіяну майну, складає 100000 грн., натомість ним було виплатило позивачу лише 40917,72 грн., в зв`язку з чим з винуватця ДТП в порядку суброгації підлягає стягненню 36409,05 грн., як різниця між понесеними реальними збитками та розміром відшкодованих страховою компанією витрат на відновлювальний ремонт (77326,77 грн. - 40917,72 грн.).

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 26 червня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» матеріальну шкоду в розмірі 36409,05 грн. в порядку суброгації.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» судовий збір у сумі 2481 грн.

Ухвалюючи рішення, місцевий суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з винуватця ДТП різниці між реальними збитками і відновлювальним ремонтом, оскільки страховиком було виплачено лише витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом ТЗ з урахуванням зносу, що відповідає нормам чинного законодавства та усталеній практиці Верховного Суду.

Не погодившись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Сорока М.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вказує, що основний тягар відшкодування шкоди має нести страховик, оскільки він бере на себе зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язків страхувальника, який завдав шкоди.

Покладання обов`язку щодо відшкодування шкоди на страхувальника суперечить меті інституту страхування.

Також вважає недоведеною суму, що становить вартість ремонтних робіт, яка заявлена позивачем до стягнення з винної особи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 17.04.2018 в м. Києві, по вул. Краківській, 7, сталася ДТП за участю автомобіля марки Hyundai I30, д.н.з НОМЕР_1 , належного ОСОБА_2 та автомобіля марки Ravon R2, д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

В результаті ДТП автомобіль Hyundai I30, д.н.з НОМЕР_1 , зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.07.2018 визнано водія автомобіля Ravon R2, д.н.з НОМЕР_2 , ОСОБА_1 винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

22.02.2018 між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.1368381.104, предметом якого є страхування автомобілю Hyundai I30, д.н.з НОМЕР_2 .

На момент скоєння ДТП цивільно -правова відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ "СК «Граве Україна».

18.04.2018 ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за договором КАСКО та ОСЦПВВНТЗ, в зв`язку з чим страховиком було визначено вартість ремонту, яка відповідно до рахунку-фактури № 1614 від 16.05.2018, становить без ПДВ - 82623,52 грн.; з урахуванням ПДВ - 82623,52 грн.

Одночасно було проведено експертну оцінку пошкодженого в ДТП транспортного засобу, що підтверджено звітом SL№24642 від 25.06.2018 року (дата оцінки 26.04.2018), згідно якої вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai I30, д.н.з. НОМЕР_2 , складає 78957,11 грн.

Відповідно до страхового акту № 0499.206.18.01.01 від 01.06.2018 ПрАТ «СК «Альфа Страхування» визнало вказану ДТП страховим випадком та прийняло рішення про виплату страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль у розмірі 77326,77 грн. (2 681,78 грн. безумовна франшиза) згідно з рахунком-фактури № 1614 від 16.05.2018 року (без врахування суми 2614,97 грн.), про що вказано в п. 8 «Сума зниження» розрахунку страхового відшкодування до Страхового акту №0499.206.18.01.01 та зазначено причину зниження - бампер передній був пошкоджений та потребував фарбування до цієї події).

Страхове відшкодування було здійснено в розмірі 77326,77 грн. на рахунок СТО ФОП « ОСОБА_3 », що підтверджується платіжним дорученням № 13662 від 08.06.2018 року.

В порядку регресу ПрАТ «СК «Граве Україна» здійснило виплату на користь ПрАТ «СК «Альфа Страхування» у розмірі 40917,72 грн. (без ПДВ), оскільки коефіцієнт фізичного зносу автомобіля «Hyundai I30» на момент ДТП становив 61,30 %.

Зважаючи на недостатність страхового відшкодування, позивач в порядку ст. 1194 ЦК України звернувся до суду з позовом до винуватця ДТП.

Ухвалюючи рішення, суд, з врахуванням норм права, що регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки різниця між реальними збитками і відновлювальним ремонтом, який було оплачено страховим відшкодуванням підлягає відшкодуванню за рахунок винуватця ДТП, в порядку ст. 993 ЦК України та вимог ст. 27 ЗУ «Про страхування».

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду.

Так, спірні правовідносини врегульовані як положеннями спеціальних Законів України «Про страхування» та «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», так і нормами ЦК України.

За змістом ст. 27 Закону України «Про страхування» (1996 року, в редакції чинній на момент скоєння ДТП) До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 (провадження №61-26508св18) вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Розмежовуючи підстави відповідальності за регресними вимогами та в порядку суброгації, Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №755/18006/15ц в своїй постанова від 04.07.2018 виснувала, що згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами настання страхового випадку внаслідок ДТП, винуватцем якої є ОСОБА_1 .

Страхувальником потерпілої особи було здійснено виплату страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль у розмірі 77326,77 грн. згідно з рахунком-фактури № 1614 від 16.05.2018 на рахунок СТО ФОП « ОСОБА_3 », що підтверджується платіжним дорученням № 13662 від 08.06.2018 року, тобто відшкодовано вартість реальних збитків.

В порядку регресу ПрАТ «СК «Граве Україна» як страховик винної особи, здійснило виплату на користь ПрАТ «СК «Альфа Страхування» у розмірі 40917,72 грн. (без ПДВ), оскільки коефіцієнт фізичного зносу автомобіля «Hyundai I30» на момент ДТП становив 61,30 %.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Вказані висновку Верховного Суду неодноразово були підтвердженні судом касаційної інстанції при розгляді справ з аналогічними правовідносинами.

Тобто, в даному випадку для страховика винної особи існували законодавчо визначені обмеження щодо повного відшкодування шкоди, оскільки останній не несе обов`язку сплачувати вартість нових деталей, замість тих що підлягали заміні, а зобов`язаний сплатити вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу, який складає 61,3 %.

Тобто, в такому випадку майнова шкода непокрита страховим відшкодуванням має бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, зважаючи на розмір документально підтверджених реальних збитків 77326,77 грн., які були сплачені позивачем як страхове відшкодування, вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу авто 61,3%, які були сплачені страховиком винної особи в сумі 40917,72 грн., до стягнення з відповідача в порядку суброгації на користь позивача підлягає різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в порядку суброгації не покритої його страховою компанією майнової шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять доказів, які б свідчили про їх помилковість.

Посилання апелянта на не застосування судом норм ст. 1194 ЦК України, якою передбачено відшкодування винною особою завдання шкоди лише в разі недостатності страхової виплати, відхиляються колегією суддів, оскільки в даному випадку між сторонами існують інші правовідносини, урегульовані положенням ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» (1996 року, в редакції на час скоєння ДТП), а тому суд не вирішував питання про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу.

Не заслуговує на увагу і незгода апелянта як з визначеною вартістю відновлювального ремонту, так і розміром відшкодування здійсненого одним страховиком до іншого.

За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування

Колегія суддів вважає належними доказами надані позивачем рахунок-фактуру №1614 від 16.05.20198, звіт SL№24642 від 25.06.2018 року (дата оцінки 26.04.2018) автомобіля Hyundai I30, д.н.з. НОМЕР_2 , які містять інформацію щодо предмета спору.

Верховний Суд при розгляді справ №911/482/17 від 20.03.2018 та №922/4013/17 від 25.07.2018 зазначив, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, а звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Відповідачем не спростовано належними доказами вищевказані документи, які оцінені місцевим та апеляційним судом у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами по справі та стосуються предмета доказування.

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Сороки Марії Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 26 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2025 року.

Судді : Обідіна О.І. Карпушин Г.Л. Чумак О.В.