Справа № 522/7923/25
Провадження № 2/522/5155/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чорнухи Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Костинюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури,-

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування і прокуратури, і якій позивач просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду у розмірі 5000000,00 гривень.

Позовна заява обґрунтована тим, що 06.08.2021 Приморським районним судом м. Одеси було винесено виправдувальний вирок у кримінальному провадженні № 0001017, яким позивача визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369, п. 2 ч. 1 ст. 364 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення. 14.04.2022 ухвалою Одеського апеляційного суду зазначений виправдувальний вирок залишено без змін. При цьому позивач зазначає, що протягом 5 років та 5 місяців він протиправно обвинувачувався у скоєнні злочинів, яких він не вчиняв. Це кримінальне переслідування спричинило позивачу шкоду здоров`ю, честі та гідності, діловій репутації. Позивач зазначає що з 01.05.2005 по 16.11.2016 проходив службу в органах внутрішніх справ, за час проходження служби має 15 заохочень, пройшов перевірку, передбачену п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади». 16.11.2016 наказом ГУНП в Одеській області №1493 о/с відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (через службову невідповідність) був звільнений зі служби в поліції. 09.12.2016 позивач прийшов до Малиновського відділу поліції. Приблизно о 13:00 годині в кабінет, де він знаходився, увірвались особи в камуфляжі, масках на обличчі, зі зброєю, питали де ОСОБА_1 . Після цього зазначені особи шляхом кидка на підлогу та застосування задушливих прийомів, принижуючи честь та гідність, причинивши тілесні ушкодження, загнули позивачу руки за спину та зв`язали автомобільними стяжками. Після чого позивача доставили до міської клінічної лікарні, де зробили флюорографію та доставили до ізолятору тимчасового тримання. 10.12.2016 позивача доставили до прокуратури, де протримали цілий день, а під вечір вручили підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України після чого позивача знову було доставлено до ізолятора тимчасового тримання. 12.12.2024 позивача перевезли до слідчого ізолятора. У слідчому ізоляторі позивача помістили у камеру з особою, прізвище якої він не пам`ятає, але пам`ятає, що затримував цю особу за вчинення кримінального правопорушення напередодні затримання. Вважає, що такі умови були створені з тією метою, щоб зламати характер та примусити до надання згоди на легенду про скоєння злочину. 16.12.2016 після внесення родичами ОСОБА_1 застави, його випустили з СІЗО. В цей час на інформаційних ресурсах розповідали неправдиву вигадану інформацію щодо обставин вчинення злочину та в порушення ст. 62 Конституції України публічно звинувачували у вчиненні злочину. Після цих новин від позивача відвернулись друзі та колишні колеги, у позивача наступила депресія. Позивач зазначає, що весь час порушувались його права, він вимушений був постійно ходити до прокуратури за відповідними викликами. Позивач перебував у стані глибокого шоку та сильного душевного хвилювання, був наляканим та морально приниженим, були наявні проблеми з коштами та зі здоров`ям, офіційно його не брали на роботу. 02.06.2017 ОСОБА_1 було повідомлено про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369, ч. 1 ст. 364 КК України. Того ж дня було повідомлено про закінчення досудового розслідування. 19.09.2017 слідчий в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області Філіппов С.В. склав обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001017 від 05.12.2016 за обвинуваченням позивача та ще 2-х осіб у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369, ч 1 ст. 364 КК України. Вказаний обвинувальний акт надійшов для розгляду до Приморського районного суду м. Одеси 25.07.2017. Відповідно до пред`явленого обвинувачення позивач усвідомлював, що йому загрожує до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Вважає, що судовий розгляд навмисно та штучно затягувався з боку співробітників прокуратури Одеської області, які підтримували обвинувачення в суді. Зазначає, що внаслідок необґрунтованого кримінального переслідування йому були причинені душевні хвилювання, страждання, оскільки він мусив брати участь у слідчих діях, відвідувати судові засідання, доводячи свою невинуватість, честі, гідності та діловій репутації була спричинена невиправна шкода. 06.08.2021 Приморський районний суд м. Одеси виніс щодо позивача та ще двох осіб виправдувальний вирок, однак прокуратура Одеської області подала апеляційну скаргу на вказаний вирок. 14.04.2022 ухвалою Одеського апеляційного суду залишено без змін апеляційну скаргу прокуратури, а виправдувальний вирок залишено без змін. Вважає відшкодування моральної шкоди в сумі 5000000,00 гривень недостатнім, однак з урахуванням економічного стану держави від час військового стану, така сума може мінімально компенсувати спричинені страждання. Вказаний розмір моральної шкоди узгоджується з висновком експерта № 21/34 від 13.12.2024 за результатами проведення судово-психологічної експертизи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана на розгляд судді Чорнусі Ю.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.04.2025 відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи в підготовчому судовому засіданні 11.06.2025 за правилами загального позовного провадження.

04.06.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» від Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що Казначейство не перебувало з позивачем у жодних правовідносинах, жодних прав та інтересів позивача не порушувало та є окремою юридичною особою, яка самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, в повному обсязі виконує свої завдання та функції і не може нести відповідальність за вчинені дії інших державних органів. ДКСУ, яке за ініціативою позивача залучено до справи як відповідач, згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Зазначає, що позивач помилково ототожнює Казначейство з Державним бюджетом України. Держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах. Разом із тим залучення або ж незалучення у таких категоріях спорів Казначейства чи його територіальних органів не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Казначейство чи його територіальний орган. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Вважає, що позивач належним чином не обґрунтував розмір моральної шкоди.

06.06.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» від Одеської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що у позивача виникло право порушувати питання про відшкодування моральної шкоди на підстав положент ст. 1167, 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Водночас, наявність шкоди не породжує абсолютного права на її відшкодування в тому розмірі, який заявлено позивачем, оскільки потрібно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності з наданням відповідних доказів щодо розміру заподіяної шкоди. ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 10.12.2016 (повідомлення про підозру) по 14.04.2022 (набрання виправдувальним вироком законної сили) 64 місяці та 5 днів. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» становить 8000 грн, через що мінімальний розмір відшкодування, на який може претендувати позивач за перебування під слідством та судом упродовж 64 місяці та 5 днів, становить 513 333 грн (64 міс.*8000 грн+ (8000грн:30дн)*5 дн). Відповідач вважає, що наведений мінімальний розмір шкоди, який гарантований державою, є досить значним, а тому є достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, та підстав для його збільшення немає, оскільки відшкодування не повинно призводити до безпідставного збагачення. Зазначає, що висновок експерта є недопустимим доказом, у висновку експерта окрім аналізу психологічного стану позивача надано відповіді на питання, які належать до компетенції суду. За твердженням відповідача вказані висновки носять лише ймовірний (можливий) характер, через що при вирішенні питання про визначення розміру компенсації моральної шкоди мають перевірятися у сукупності з іншими доказами у справі. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту незаконного затримання та застосування запобіжних заходів, що виключає право на відшкодування шкоди за вказані процесуальні дії. Постановляючи виправдувальний вирок стосовно позивача та інших осіб, суд не констатував фактів допущення порушень розумних строків конкретною посадовою особою або обласною прокуратурою, що сприяли надмірній тривалості та неефективності судового провадження. Зазначає, що з огляду на складність справи, кількість осіб, які беруть участь у справі, свідків, строк розгляду справи у суді відповідає критерію розумного строку тривалості часу судового розгляду. Одеська обласна прокуратура не є юридичною особою, яка особисто відповідає за зобов`язаннями держави Україна, а тому не є належним відповідачем у цій справі.

11.06.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідь на відзив обґрунтована тим, що мінімальний розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню, становить 513333,00 гривень. Доводи представника Державної казначейської служби України про необхідність розрахунку мінімальної суми моральної шкоди, виходячи з 1600 гривень, є безпідставними. Вважає, що склад відповідачів є належним, оскільки відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

У підготовче засідання 11.06.2025 з`явились позивач ОСОБА_1 та представник відповідача Одеської обласної прокуратури Рубанова Н.О. Представник відповідача Державної казначейської служби України не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач зазначив, що не отримував відповідь на відзив, подану позивачем 11.06.2025. Розгляд справи відкладено на 04.07.2025.

У підготовче засідання 04.07.2025 з`явились позивач ОСОБА_1 , представник відповідача представник відповідача Одеської обласної прокуратури Афанасьєва І.Г., представник Державної казначейської служби України не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Особи, які прибули у судове засідання проти закриття підготовчого провадження не заперечували.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2025 закрито підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті на 25.09.2025.

У судове засідання 25.09.2025 з`явились позивач ОСОБА_1 , представник відповідача Одеської обласної прокуратури Бурцева Є.С., представник відповідача Державної казначейської служби України Майстрова А.В. У зв`язку із витребуванням судом оригіналу доказу, розгляд справи відкладено на 01.10.2025.

У судове засідання 01.10.2025 учасники справи не з`явились, причини неявки суду не повідомили, у зв`язку з оголошенням у м. Одесі червоного рівня небезпеки та неявкою учасників справи розгляд справи відкладено на 17.10.2025.

У судове засідання 17.10.2025 з`явились позивач ОСОБА_1 , представник відповідача представник відповідача Одеської обласної прокуратури Бурцева Є.С., представник Державної казначейської служби України Майстрова А.В. Сторони підтримали свої вимоги і заперечення, викладені у заявах по суті.

На підстави ч. 1 ст. 244 ЦПК України суд перейшов до стаді ухвалення судового рішення, відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 27.10.2025.

Повно і всебічно з`ясувавши обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, наявні у справі, суд дійшов таких висновків.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч. 2 ст. 1176 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (ч. 6 ст. 1176 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі Закон№ 266/94-ВР) відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВРП право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону № 266/94-ВРП передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. (ч. 1 ст. 4 Закону № 266/94-ВРП).

Відповідно до ч. 5-6 ст. 4 Закону № 266/94-ВРП відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно ч. 3 ст. 13 Закону № 266/94-ВРП відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Суд встановив, що 05.12.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення, № кримінального провадження 0001017.

09.12.2016 о 14:20 годині у приміщенні кабінету № 117 Малиновського ВП у м. Одесі був затриманий ОСОБА_1 . Вказана обставина вбачається з ухвали Одеського апеляційного суду від 14.04.2022 у справі № 522/13711/17 (а.с. 80) та не заперечується сторонами.

10.12.2016 позивачу було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Вказана обставина відповідачами не спростовувалась. У подальшому до Приморського районного суду м. Одеси був переданий обвинувальний акт. Органом досудового розслідування дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за:

- ч. 2 ст. 190 КК України, за кваліфікуючими ознаками заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб;

- ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК України, за кваліфікуючими ознаками підбурювання до закінченого замаху на пропозицію і надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, за вчинення в інтересах третьої особи дій з використанням службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб;

- ч. 1 ст. 364 КК України, за кваліфікуючими ознаками зловживання службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе та інших фізичних осіб використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян.

06.08.2021 Приморським районним судом м. Одеси у справі № 522/13711/17 за результатами розгляду кримінального провадження № 0001017 від 05.12.2016 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369, п. 2 ч. 1 ст. 364 КК України та по обвинуваченню ще двох осіб, ухвалено вирок, яким ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 227, ч. 3 ст. 369, п. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 364 КК України та виправдано його у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінальних правопорушень.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.04.2022 у справі № 522/13711/17 апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури Шпаченка С.М. задоволено частково, вирок Приморського районного суду м. Одеси від 06.08.2021 змінено, виключено з мотивувальної частини вироку висновки суду щодо недотримання стороною обвинувачення вимог ст. 481 КПК України повідомлення про підозру адвокатам. В іншій частині вирок залишено без змін.

В ухвалі від 14.04.2022 у справі № 522/13711/17 Одеський апеляційний суд зазначив, що враховуючи те, що стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих злочинів, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що обвинувачених необхідно визнати невинуватими у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень і виправдати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку із недоведеністю що в їх діях є склад кримінальних правопорушень.

Отже, щодо позивача був постановлений виправдувальний вирок, що свідчить про наявність згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 та 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 266/94-ВРП підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, які підлягає стягненню, суд виходить з наступного.

У позовній заяві позивач зазначає, що кримінальне переслідування спричинило шкоду його здоров`ю, честі, гідності та діловій репутації, на нього чинився психологічний тиск слідчим та останнім застосовувався шантаж, щодо затримання позивача розповсюджувалась інформація у засобах масової інформації, після чого від позивача відмовились друзі та колишні колеги, у нього розвинулась депресія. На час затримання у позивача було двоє маленьких дітей та дружина, позивач не міг працевлаштуватись, у зв`язку з чим виникали сварки. На фоні депресії та сварок у позивача виникли проблеми зі здоров`ям.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У абзаці 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298 цс 18) зроблено висновок про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

На підтвердження розміру заподіяної моральної шкоди позивач надав суду висновок експерта № 21/24 за результатами проведення судово-психологічної експертизи, складений 23.12.2024 ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 6 ст. 102 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків (ч. 7 ст. 102 ЦПК України).

В порушення зазначеної норми у висновку експерта № 21/24 за результатами проведення судово-психологічної експертизи, складеному 23.12.2024 ОСОБА_2 , відсутній підпис експерта у графі щодо попередження (обізнаності ) його про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Таким чином, суд не може прийняти вказаний висновок як допустимий доказ.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Позивач не заявляв клопотання про виклик та допит у якості свідка ОСОБА_3 , внаслідок чого суд був позбавлений можливості безпосередньо заслухати показання ОСОБА_3 . Надана суду копія викладених письмових пояснень ОСОБА_3 не може бути прийнята судом як допустимий доказ, оскільки із зазначеного доказу не можливо достовірно встановити, що пояснення були складені та підписані саме ОСОБА_3 .

Позивач не надав суду доказів на підтвердження обставин завдання шкоди здоров`ю внаслідок сильних душевних хвилювань, вчинення тиску та застосування шантажу, наявності на утримання малолітніх дітей та дружини, відсутності роботи та можливості працевлаштуватись, виникнення депресії.

Отже, суд вважає слушними доводи відповідачів щодо недоведеним належними і допустими доказами заподіяння позивачу моральної шкоди у заявленому у позовній заяві розмірі 5000000,00 гривень.

В той же час, суд вважає обгрунтованими доводи позивача щодо завдання йому моральної шкоди у зв`язку з переживання ним сильних душевних хвилювань у зв`язку із затриманням, триманням під вартою впродовж тижня, перебування під слідством і судом впродовж більш ніж 5 років, необхідністю приймати участь у слідчих діях та у судових засіданнях впродовж зазначеного періоду, необхідністю доводити свою невинуватість у вчиненні тяжкого злочину.

З огляду на встановлені обставини та досліджені судом докази, з урахуванням принципів розумності, справедливості та співмірності, на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 513334,00 гривень, враховуючи вимогу ст. 13 Закону № 266/94-ВРП, яка передбачає, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Загальний строк перебування ОСОБА_1 під слідством та судом становив 64 місяці 5 днів - з 09.12.2016 (моменту затримання) до 14.04.2022 (дня постановлення ухвали Одеським апеляційним судом у справі № 522/13711/17). З урахування вказаного строку перебування позивача під слідством і мінімального місячного розміру заробітної плати на момент розгляду справи відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», мінімальний розмір моральної шкоди, який може бути стягнутий на користь позивачки складає: (64 х 8 000,00 гривень) + (8 000,00 гривень / 30 х 5) = 513333,33 гривень.

Доводи відповідача Державної казначейської служби України щодо необхідності здійснення мінімального розміру моральної шкоди з урахуванням визначеного ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України" розміру 1600,00 гривень, є безпідставними.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), яка зазначила що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

У постанові від 25.09.2024 у справі № № 761/22531/23, провадження № 61-7724св24, колегія суддів Верховного Суду відхилила аргументи касаційної скарги про те, що при обчисленні моральної шкоди необхідно виходити із норм статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду на рівні 1600,00 грн, оскільки межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Така практика Верховного Суду є сталою та узгоджується із нормами статті 13 Закону.

Враховуючи сталу практику Верховного Суду щодо застосування ст. 13 Закону № 266/94-ВРП, установлений ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" розмір мінімальною заробітної плати - 8000 гривень, відсутні підстави для застосування при розрахунку мінімального розміру моральної шкоди згідно ст. 13 Закону№ 266/94-ВРП іншого розміру мінімальної заробітної плати.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, суд дійшов наступних висновків.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 по справі № 242/4741/16-ц зробила висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. (...) Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача у разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).

Враховуючи наведене правове регулювання, правові позицію Верховоного Суду у подібних правових відносинах, моральна шкода підлягає стягненню з Державного бюджету України без зазначення у резуолютивній частині рішення органу, через який мають перераховуватись кошти, та рахунку, з якого мають списуватись/стягуватись кошти.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

З огляду на перебування судді у відпустці з 03.11.2025 до 07.11.2025 включно, з урахуванням вихідних днів, повний текст рішення складений 12.11.2025.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 43, 44, 64, 128, 133, 141, 258-259, 263-265, 268,352, 354 ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16, 23, 1167, 1176 ЦК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, в розмірі 513334,00 гривень (п`ятсот тринадцять тисяч триста тридцять чотири гривні 00 коп.).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 12.11.2025.

Суддя Юлія ЧОРНУХА