Провадження № 2/752/2432/25
РІШЕННЯ

Іменем України

24 жовтня 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк А.В.,

за участю секретаря - Пулинець Л.Ю.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Денисевич Світлани Анатоліївни, про зменшення обов`язкової частки у спадщині,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 , через адвоката Олексу Л.А. (ордер, свідоцтво т.1 а.с.91,92), звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу (далі КМНО) Денисевич С.А. про зменшення обов`язкової частки у спадщині, в якому просить зменшити обов`язку частку у спадщині до нуля відсотків відповідачу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті матері - ОСОБА_3 .

Позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . За життя ОСОБА_3 склала заповіт за реєстровим номером 733 у приватного нотаріуса КМНО Романовського Б.П. на ім`я позивача ОСОБА_1 , відповідно до умов якого заповіла йому все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого воно б не складалось.

Зокрема, мати сторін залишила після себе спадкове майно: житловий будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 ; сарай, споруди за тією ж адресою; гараж 1985 року побудови; гараж 1994 року побудови; погріб.

Спадкоємцями після померлої ОСОБА_3 є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 .

28 грудня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса КМНО Денисевич С.А. із заявою про отримання спадщини, за результатами якої була заведена спадкова справа 14/2023, зареєстрована у Книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 42 та Спадковому реєстрі № 71802065.

Однак, нотаріусом КМНО Денисевич С.А. 09 вересня 2024 року за вих.№ 32/02-31 була винесена постанова про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок та інше майно в зв`язку наявністю іншого спадкоємця - сина померлої, яким є відповідач ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з таким рішенням приватного нотаріуса, позивач звернувся до суду, оскільки вважає, що обов`язкова частка у спадковому майні ОСОБА_2 повинна бути зменшена з урахуванням його неприязних конфліктних стосунків з матір`ю, які завдавали їй моральну шкоду та тяжкі переживання, а тому обов`язкову частку відповідача ОСОБА_2 у майні позивач просить зменшити до нуля.

Повідомляє, що, за життя, з метою вирішити майнові питання між своїми дітьми, мати сторін 05 листопада 2010 року подарувала відповідачу ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,10 га, яка належала матері на праві приватної власності внаслідок приватизації. Мати з сином ОСОБА_2 домовились, що одночасно з договором дарування земельної ділянки, вони укладуть договір оренди земельної ділянки, однак відповідач так і не уклав договір оренди земельної ділянки.

Крім того, позивач вказує, що за життя вітчима сторін - ОСОБА_4 , останній подарував відповідачу ОСОБА_2 власну квартиру АДРЕСА_2 .

Вказує, що мати сторін передала документи на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачу ОСОБА_2 , які на вимогу матері не повернув, з цього приводу вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів.

У жовтні 2023 року мати також сторін звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору дарування земельної ділянки, справу № 752/21827/23 на сьогоднішній день зупинено у зв`язку із смертю позивачки. У позовній заяві, підписаній матір`ю особисто, остання повідомляла, що останні роки син ОСОБА_2 не спілкується з нею, не питає чи потрібна їй допомога, навпаки - погрожує, що перекриє її воду та каналізацію. Також повідомляла, що є пенсіонеркою з мінімальною пенсією, тяжко хворіє, має онкологічну хворобу, проте син після того, як отримав від матері всі наявні у неї матеріальні активи, перестав їй надавати ні фізичну, ні матеріальну допомогу.

Похованням матері сторін займався молодший син - позивач ОСОБА_1 . Ні під час хвороби матері, ні під час її поховання відповідач ніякої допомоги не надавав, хвору матір не відвідував, лікування не оплачував.

Разом з тим, відповідач є матеріально забезпеченою людиною, є фізичною особою-підприємцем, має у власності квартиру, житловий та садовий будинок, дві земельні ділянки, автомобіль.

Позивач просить позов задовольнити, стягнути з відповідача ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу орієнтовно у розмірі 80 000,00 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження ( т.1 а.с.98-100).

Ухвалами Голосіївського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2024 року задоволено заяву сторони позивача про забезпечення доказу шляхом витребування з ПФУ інформації щодо нарахування та виплати померлій ОСОБА_3 пенсії за період з 01 січня 2020 року по 20 грудня 2023 року, а також з Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві інформації щодо звернень ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до управління поліції (т.1 а.с.148-150, а.с. 158-160).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2024 року залишено без задоволення заяву сторони позивача про забезпечення доказу щодо витребування з Регіонального сервісного центру ГСП МВ України в м. Києві відомостей про наявність транспортних засобі у відповідача ОСОБА_2 (т.1 а.с.166-168).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22 січня 2025 року підготовче засідання закрито, справу призначено до розгляду в судовому засіданні по суті (т. 2 а.с.47-49).

01 листопада 2024 року представником відповідача ОСОБА_2 , адвокатом Омеляном І.В. (ордер, свідоцтво т.2 а.с.5,6), подано відзив на позовну, у якому просить відмовити у задоволенні позову, стягнути з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 22 000,00 грн (т.1 а.с.191- т.2 а.с.11).

У відзиві на позовну заяву вказує, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є рідними братами. 05 листопада 2010 року, за життя, спадкодавиця ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 уклали договір дарування земельної ділянки за кадастровим номером :90:125:0033. На час укладання договору дарування земельної ділянки на ній був розташований будинок, який залишився у власності спадкодавиці. До 2009 року будинок спадкодавиці опалювався вугіллям, відповідач ОСОБА_2 на прохання матері за власний рахунок провів газ до будинку, облаштував будинок санвузлом, облаштував додаткове водопостачання, проклав біля буднику спадкодавиці вимощені декоративної бруківкою доріжку, облаштував цегляну огорожу, яка об`єднує одночасне декілька земельних ділянок.

Після смерті третього чоловіка спадкодавиці - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 стала проживати сама, згодом попросила відповідача взяти на зберігання документи на будинок. Вказує, що позивачу мати також подарувала квартиру, яку позивач продав та у 2022 році оселився у матері після розлучення із своєю дружиною. До цього життя та здоров`я спадкоємиці не турбувало позивача. Після переїзду позивача до матері, стосунки між відповідачем та матір`ю погіршились. У відзиві вказується, що очевидно у позивача виник намір заволодіти всім нерухомим майном спадкодавиці. Спадкодавець зажадала від відповідача документи на будинок, які він повернув матері по розписці.

Вказується, що на весні 2023 року відповідач виявив бажання розпочати власне будівництво будинку на суміжні земельній ділянці з кадастровим номером :90:125:0072, для чого було прийнято ним рішення поділити земельну ділянку з кадастровим номером :90:125:0033 на дві: з кадастровим номером :90:125:0078 для забудови та з кадастровим номером :90:125:0083 - надати спадкодавиці для обслуговування існуючого одноповерхового будинку. 19 квітня 2023 року було здійснено реєстрацію поділу, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру. Протягом всього часу мати могла користуватись всіма суміжними ділянками, між ними була відсутня будь-яка огорожа.

У жовтні 2023 року за життя спадкодавиця подала до суду позовну заяву про розірвання договору дарування земельної ділянки і лише у ході судового розгляду справи 752/21827/23 (з тексту апеляційної скарги) відповідач дізнався, що мати сторін хворіла онкологічним захворюванням.

Стороною відповідача ОСОБА_2 у відзиві зазначається, що позивач навів неправдиві відомості щодо складу спадкового майна: позивач не надав доказів фактичного та юридичного існування гаражів на території садиби. Повідомляє, що відповідач припинив свою підприємницьку діяльність у 2006 році; не чинив жодних перешкод для користування колодязем та свердловиною біля будинку, до якого влаштував систему каналізації; не відключав будинок від водопостачання, перебої ж водопостачанням були у зв`язку із перебоями електропостачання через обстріли об`єктів електрогенерації. Повідомляє, що мати здавала в оренду частину свого будинку.

Також, є неправдивими доводи щодо утримання відповідачем документів на будинок, що було підставою для звернення спадкодавиці до правоохоронних органів, документи вона отримала без будь-яких претензій.

Доводи позивача, що відповідач не цікавився здоров`ям матері, тривалий час з нею не спілкувався, у неї склались тяжкий матеріальний стан, є безпідставними. У 2014-2015 роках матері (спадкодавиці) діагностували хворобу - глаукому, відповідач забезпечував її луками, оплатив операцію на очах. Відповідач при необхідності допомагав спадкодавиці як грошима, так і продуктами харчування; не заперечує, що останні пів року життя матері це відбувалось значно менше через активність від імені матері у судах. Про хворобу матері не знав, бо майже до смерті вона була активна, та на похороні не був, оскільки позивач заборонив.

Відповідач ОСОБА_2 зазначає, що заявлені позивач судові витрати за надання правничої допомоги у розмірі 80 000,00 грн є значно завищені; просить позов залишити без задоволення, стягнути з позивача судові витрати за надання правничої допомоги у розмірі 22 000,00 грн.

09 жовтня 2024 року відповідачем приватним нотаріусом КМНО Денисевич С.А. подано заяву, в якій вказується, що залучення її у справі як відповідача є неправомірним, оскільки вона не є учасником цивільних правовідносин, які склались між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 , справу просить розглянути без участі приватного нотаріуса (т.1 а.с.177).

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги з підстав, наведених у позовні заяві, просили позов задовольнити.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, підтримали доводи та заперечення проти позову, що неведені у відзиві на позовну заяву.

Свідок зі сторони позивача - ОСОБА_5 , яка є рідною племінницею померлої, повідомила, що приїжджала до тітки десь раз на місяць. Зазначала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є її двоюрідні брати. ОСОБА_2 є заможним та хоче забрати частку спадкового майна. Повідомила, що вітчим подарував ОСОБА_2 квартиру, а він повинен був їх доглядати. ОСОБА_2 побудував будинок також, почав ставити паркани, заборонив проходити матері, вона вимушена була проходити в обхід. Після початку повномасштабного вторгнення стало складно, ОСОБА_3 залишилась одна, допомагали їй сусіди та родичі, бо ОСОБА_2 поїхав, перекрив воду у будинку. ОСОБА_3 говорила, що син забрав документи, не віддає їх. Свідок вказує, що бачила мати сторін за 10 днів до смерті, вона дала свідку усні розпорядження щодо смерті: щоб її поховали під оплески; казала, що написала передсмертну записку, щоб на похованні не було ОСОБА_2 , але записку свідок не бачила. Про онкологію дізналась від самої тітки, вона не була лежачою. З приводу хвороби матері з ОСОБА_2 не розмовляла.

Свідок зі сторони позивача - ОСОБА_10 вказала, що вони є сусідами, з ОСОБА_2 у нормальних відносинах. Відомо, що ОСОБА_2 хоче відняти частину будинку; спілкуються брати непогано, бійок не було. Повідомила, що внаслідок перенесеного інфаркту, свідок не може вказати дат або строків подій, про які вона повідомляє. Пояснювала, що мати братів скаржилась на ОСОБА_2 , бо обіцяв допомагати її, але не підтримував її. Як живий був ОСОБА_11 (її чоловік) вони торгували на базарі, коли він захворів всі кошти йшли на лікування, ОСОБА_2 допомагав трішки. Плакала, казала, що ОСОБА_2 вигнав її з альтанки, коли вона прийшла до них. Розповідала, що зверталась до поліції, щоб він вернув їй документи. Почалась війна, мати залишилась одна, сусіди допомагали їй. Світло у будинку було відрізано. Свідок зазначала, що мати братів розповідала, що коли у неї став падати зір, вона платила ОСОБА_2 щоб він возив її до лікаря. Вона надіялась, що буде допомагати їй, але він не допомагав. Свідок повідомила, що на території домоволодіння був гараж, але згодом він був знесений. Мати була дуже зла на ОСОБА_2 , плакала, що він її викинув із бесідки. Син ОСОБА_1 за її життя допомагав матері, провозив їжу, возив до лікарні, іноді у неї ночував; періоду відвідування ОСОБА_1 матері не пам`ятає. Свідок зазначала, не бачила як ОСОБА_2 надавав допомогу. Після смерті матері ОСОБА_2 сказав свідку, що не знав про хворобу матері; свідок бачила її до смерті за 10 днів, вона слабо ходила, не була лежачою. На кладовищі бачила ОСОБА_2 після смерті матері. Померла говорила, хоче щоб хата залишилась ОСОБА_1 , казала, що документи були у ОСОБА_2 .

Свідок зі сторони позивача - ОСОБА_14 пояснив, знає ОСОБА_2 як сусіда, З померлою були добрі відносини, знав її з 1960 року, вона працювала жонглером. Коли перестала працювати в Укрконцерті, пішла на пенсію, почали з чоловіком ( ОСОБА_15 ) займатись бізнесом: продавали полуницю, яку він возив у Москву; потім на ОСОБА_16 ринку продавали обіди. ОСОБА_15 (вітчим) віддав ОСОБА_2 квартиру; колі ОСОБА_15 хворів ОСОБА_2 возив його у Глеваху. ОСОБА_2 займався бізнесом, почав будувати будинок. Сусідка (мати) казала, що ОСОБА_2 не дозволяє їй ходити через його двір, який їй доводилось обходити. Іноді ОСОБА_3 приходила до свідка у гості - одного разу прийшла, ледве не плакала, казала, що її прогнала сваха, а ОСОБА_2 викинув її. Про відключення води свідку не відомо. Повідомив, що ОСОБА_3 за життя здавала частину свого будинку. За 7 днів до смерті заходила до свідка, про онкологію свідок не знав. Чи спілкувалась мати з ОСОБА_2 свідок не знає.

Свідок зі сторони відповідача - ОСОБА_18 , вказувала, що вона є дружиною відповідача ОСОБА_2 . Повідомила, що вона з чоловіком жила окремо від матері чоловіка. У 1998 році мама чоловіка звернулась за допомогою - земельна ділянка була не приватизована, будинок був самозабудовою, тому свідок з чоловіком займались приватизацією земельної ділянки. У 1999 році отримала Державний акт на землю, оформлений на матір. Мати просила провести комунікації до будинку, але це було не можливо через (самозабудову), почали процедуру введення буднику в експлуатацію, у 2010 році отримали документи на будинок, оформлені на матір. За кошти чоловіка було проведено воду, газ у будинок, зроблено санвузол. Організували матері і вітчиму ОСОБА_15 поїздки у Єгипет у 2012 року, у 2013 році у Турцію, батьки були щасливі. ОСОБА_2 допомагав із лікуванням чоловіка матері, возив йог у лікарні. Коли у 2015 у матері почались проблеми із зором, чоловік сплатив за операцію. Після смерті у 2020 року ОСОБА_15 , коли мама залишилась одна, всі побутові проблеми взяв на себе чоловік: деякі ремонтні роботи, поїздки на базар, до лікарів - стоматолога, окуліста. Коли почалась війна у лютому 2022 року, свідок з чоловіком пропонували поїхати до Тернополя до родичів свідка, проте ОСОБА_3 категорично відмовилась. Коли повернулись, то дізнались, що повернувся до неї молодший син ОСОБА_1 , після цього почались великі зміни у стосунках - вони стали вкрай прохолодними, напруженими. Щодо конфлікту в альтанці, свідок пояснила, ІНФОРМАЦІЯ_4 її матері виповнилось 70 років, вона була в гостях у свідка. Святкували в альтанці, куди зайшла мати ОСОБА_2 зразу з лайкою - чому не запросили її на день народження, коли ж запросили до столу - вона відмовились, ніхто її не ображав. Що мати хворіла на рак, ні свідок, ні її чоловік не знав. Прохід між будинками довгий час не був перекритий; була ініціатива матері поставити паркан, оскільки казала, що сторонні люди бігали до її туалету у дворі. Замок на паркані стояв зі сторони матері, а не зі сторони відповідача. Свідок пояснила, що не було перекриття газу, світла, води. Були нормальні відносини з матір`ю з 1994 по 2022 року. Родина ОСОБА_2 допомагала з продуктами, ліками; питали у неї що їй треба, то і купляли.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали спадкової справи № 14/2023, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, сформованого 29 грудня 2023 року, приватним нотаріусом КМНО Денисевич С.А. зареєстровано спадкову справу № 14/2023 щодо спадкодавця ОСОБА_3 (т.2 а.с.149,150).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 21867 від 21 грудня 2023 року (т.2 а.с.145).

На випадок настання смерті, ОСОБА_3 за життя, 22 березня 2023 року було складено заповіт, за реєстрованим номером 733, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Романовським Б.П.

За заповітом ОСОБА_3 заповідала ОСОБА_1 все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, що буде належить ОСОБА_3 на день смерті і на яке вона законом матиме право. Заповіт ОСОБА_3 прочитано вголос і власноручно підписано (т.2 а.с.151).

28 грудня 203 року ОСОБА_1 подав приватному нотаріусу КМНО Денисевич С.А. заяву про прийняття спадщини після смерті свої матері ОСОБА_3 (т.2 а.с.140).

Також 09 лютого 2024 року ОСОБА_2 подав приватному нотаріусу КМНО Денисевич С.А. заяву про прийняття спадщини після смерті свої матері ОСОБА_3 (т.2 а.с.143).

Постановою приватного нотаріуса КМНО Денисевич С.А. вих. № 32/02-31 від 09 лютого 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на весь буд. АДРЕСА_1 , який належав його матері ОСОБА_3 , у зв`язку з наявністю іншого спадкоємця, сина померлої, який претендує на обов`язкову частку у спадщині згідно ст. 1241 ЦК України (т.2 а.с.169,170).

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Згідно ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, позивач і відповідач є спадкоємцями першої черги. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом немає, що стверджується матеріалами справи.

Як вбачається із матеріалів справи, спірні правовідносини між сторонами виникли щодо зменшення належної ОСОБА_2 обов`язкової частки у спадщині до нуля, яка відкрилася після смерті його матері ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Цивільне законодавством закріплює право фізичної особи призначити спадкоємців шляхом складання заповіту і розподілити спадкове майно, майнові права та обов`язки на свій розсуд.

Проте, ст. 1241 ЦК України визначено право певних осіб на отримання частки спадкового майна, незалежно від змісту заповіту. Закон гарантує визначену частку спадщини, яка називається обов`язковою часткою.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 483/597/16-ц (провадження № 61-5184св18) зроблено висновок, що «право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (ст. 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене ст. 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає».

Право на обов`язкову частку у спадщині має особистий характер у тому розумінні, що цим правом наділяється виключно певне вичерпне коло спадкоємців першої черги, які є найбільш уразливими у задоволенні їх майнових інтересів (ст. 1241 ЦК України). Зокрема, відповідним правом наділені особи, які в силу свого фізичного стану об`єктивно позбавлені здатності рівної, поруч з іншими особами, реалізації своїх прав, що вимагає додаткового їх захисту з боку держави.

Таким чином, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування незалежно від волі спадкодавця в силу прямої вказівки закону.

Обов`язкова частка у спадщині визначається у розмірі половини від тієї частки, яка належала б кожному зі спадкоємців, що мають право на неї, при спадкуванні за законом, незалежно від змісту заповіту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

За матеріалами справи, відповідач ОСОБА_2 , відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , виданого 15 грудня 2020 року є пенсіонером, а також є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1987 року 2 категорії відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 06 грудня 2002 року (т.2 а.с.144 і зв).

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 13 вересня 2024 року, у власності відповідача ОСОБА_2 перебуває квартира АДРЕСА_3 ; садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; частина квартири АДРЕСА_2 ; земельна ділянка площею 0,075 га з кадастровим номером :90:125:0078 та земельна ділянка площею 0,025 га з кадастровим номером :90:125:0083 (т. 1 а.с. 50-53).

За даними сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (філія МВС) від 18 вересня 2024 року за ОСОБА_2 обліковуються зареєстрованими: мотоцикл CIZETA 350, 1986 року випуску; автомобіль LEXUS ES 350, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 (т. 1 а.с. 184).

За даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, ОСОБА_2 у 2022 році Київським виплатним центром здійснювались соціальні виплати внаслідок Чорнобильської катастрофи, за податковою декларацією ОСОБА_2 задекларовано дохід у розмірі 43 000,00 грн (т. 2 а.с. 136-137).

Також за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, ОСОБА_2 у 2023 році Київським виплатним центром здійснювались соціальні виплати внаслідок Чорнобильської катастрофи, за податковою декларацією ОСОБА_2 задекларовано дохід у розмірі 106 000,00 грн (т. 2 а.с. 136-137).

За матеріалами справи, мати сторін - ОСОБА_3 мала онкологічне захворювання, що підтверджується консультативним висновком ДНП «Національний інститут раку» від 05 жовтня 2023 року (т. 1 а.с. 23). Відповідно до довідки про доходи № 9545 5851 7187 2654 від 07 листопада 2024 року ГУ ПФУ у м. Києві з березня 2023 року по грудень 2023 року отримувала щомісячно пенсію у розмірі 3 018,72 грн (т. 2 а.с. 14,15).

Відповідно до пояснення позивача, будучи сусідами по одному домоволодінні з матір`ю ОСОБА_3 , яка мала онкологічне захворювання, отримувала мінімальне пенсійне забезпечення, відповідач належним чином не виконував своїх обов`язків з утримання непрацездатної матері, вчиняв протизаконні дії з утримання документів матері, відключення від водопостачання та доступу до власної території.

Відповідно до інформації Голосіївського районного управління ГУ НПУ у м.Києві від 15 листопада 2024 року № , наданої суду на виконання ухвали про забезпечення доказів, у період з 01 січня 2020 року по 20 грудня 2023 року від ОСОБА_3 надходили такі звернення:

-20 вересня 2022 року про те, що син ОСОБА_2 не повертає документи на право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 ;

-08 грудня 2022 року про те, що син ОСОБА_2 відключив заявниці водопостачання;

-22 лютого 2023 року про те, що син ОСОБА_2 періодично без попередження вимикає водопостачання;

-28 березня 2023 року про те, що син ОСОБА_2 перешкоджає користуватись будинком за адресою: АДРЕСА_1 ;

-27 червня 2023 року про те, що заявниця 16 квітня 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , виявила відсутність свідоцтва про право власності, видане на ім`я ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 22-23).

Разом з тим, стороною відповідача разом із відзивом на позовну заяву надано копію розписки ОСОБА_3 від 08 жовтня 2022 року про отримання від відповідача ОСОБА_2 документів на будинок АДРЕСА_4 (т. 1 а.с. 218).

Про те, що між спадкодавицею та відповідачем склались вкрай неприязні відносини також свідчить факт звернення ОСОБА_3 до Голосіївського районного суду міста Києва із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі, датованою 18 жовтня 2023 року та підписаною ОСОБА_3 .

Зокрема, у позовній заяві мати сторін вказувала: «не зважаючи на все вищевикладене, а також те, що: - я не лише мати відповідача, а ще й пенсіонерка з мінімальною пенсією, - я передала йому усі наявні у мене та мого чоловіка матеріальні активи, обділивши таким чином свого молодшого сина, - я не отримую від відповідача після цього жодної допомоги (ні фізичної, ні матеріальної), відповідач з осені 2022 року почав перетворювати моє життя на кошмар, позбавляючи мене базових людських потреб у звичайній питній та технічній воді, перекриваючи мені доступ до свердловини з водою, яка знаходиться на подарованій мною ж йому земельній ділянці та погрожуючи перекрити мені не лише воду, а і каналізацію, що виходить з належного мені на праві власності будинку, колодязь якої також знаходиться на подарованій мною відповідачеві земельній ділянці, яку я отримала від територіальної громади міста для обслуговування власного будинку та господарських споруд при ньому»; «У своїй відповіді мій син вчергове погрожує, що я понесу дуже великі витрати, якщо звернусь до суду з цією заявою. Раніше він погрожував, що якщо він отримає хоч якусь повістку в суд, то він перекриє і воду, і каналізацію, щоб я не могла нормально жити у власному будинку та користуватись ним за призначенням і дотримуватись елементарних базових санітарних норм життя, у зв`язку з чим я змушена була тоді вчергове звернутись до поліції 28 березня 2023 року щодо його нових погроз».

Аналогічні обставини, у тому числі і наявність тяжкого захворювання, ОСОБА_3 викладала і в заяві про забезпечення позову у справі за її позовом до сина ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі, а також у апеляційній скарзі на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 06 листопада 2023 року № 752/21827/23.

При цьому, достовірність фактів, викладених спадкодавицею ОСОБА_3 у зверненнях до правоохоронних та судових органів, не є предметом даного судового провадження, вони лише підлягають дослідженню у світлі відносини, які склались між сином та матір`ю протягом останніх років її життя.

Отже, будучи стороною у судовому розгляді, ініційованому ОСОБА_3 , відповідачу ОСОБА_2 було відомо про її матеріальний стан та тяжкий стан здоров`я, тобто безпорадний стан спадкодавиці ОСОБА_3 .

Посилання сторони позивача на те, що за життя ОСОБА_3 здавала в оренду кімнату у своєму будинку за договором від 03 вересня 2023 року (т.1 а.с.242), не спростовує потребу матері у матеріальній допомозі з боку сина з огляду на важке захворювання матері.

Негативний характер відносин між спадкоємцем ОСОБА_2 та спадкодавцем ОСОБА_3 , наявність неприязних стосунків у зв`язку з поведінкою спадкоємця, підтверджується відповідними доказами, в тому числі показаннями свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , двоє із яких були сусідами спадкодавця та не є зацікавленими у вирішенні спору. Показання вказаних свідків узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_18 у частині напружених стосунків із матір`ю відповідача протягом останніх двох років життя ОСОБА_3 .

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що суд може зменшити розмір обов`язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця.

При цьому у пункті 6 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Під безпорадним станом належить розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, узв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Як зазначено в постанові Верховного Суду у справі № 757/40264/15-ц (провадження № 61-8214св22) від 18 січня 2023 року відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

При вирішенні спорів про зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині встановленню та оцінюванню судом підлягає характер відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема, ними може вважатися тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні стосунки, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця тощо.

Зменшення розміру обов`язкової частки в спадщині полягає у пропорційному зменшенні частки такого спадкоємця.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та його часткове задоволення та зменшення розміру обов`язкової частки спадкування ОСОБА_2 з 1/4 до 1/8 частки. При цьому, зменшення обов`язкової частки у спадщині відповідача до 0 відсотків буде фактичним усуненням його від права на спадкування, що регламентуються ст. 1224 ЦК України та не було правовою підставою, якою позивач обґрунтовував свої позовні вимоги.

Щодо пред`явлення позовних вимог до приватного нотаріуса КМНО Денисевич С.А., суд зазначає наступне.

Нотаріус є публічної особою, якій державною надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення права та вчинення нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус дії неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасників нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між учасниками нотаріальної дії.

Аналогічна позиція наведена у постанові від 19 січня 2021 року у справі № 227/5540/18 КЦС ВС.

Отже, приватний нотаріуса КМНО Денисевич С.А. є неналежним відповідачем, тому у задоволенні позовних вимог до нотаріуса необхідно відмовити у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що §1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі ст. 6 конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи (див.mutatis mutandisп.23 рішення від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України»).

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України, із ОСОБА_20 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1 211,20 грн.

На підставі наведено, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 258, 263-265, 354,355, Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Денисевич Світлани Анатоліївни, про зменшення обов`язкової частки у спадщині, задовольнити частково.

Зменшити ОСОБА_2 розмір обов`язкової частки у спадщині після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 1/8.

У задоволенні позовних вимог до відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Денисевич Світлани Анатоліївни - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Денисевич Світлана Анатоліївна, 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 136.

Суддя А.В.Слободянюк