Справа № 167/906/25 Головуючий у 1 інстанції: Требик В. Б.
Провадження № 22-ц/802/1145/25 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

секретар судового засідання Власюк О. С.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 21 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

18 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що з 2005 року по 10 листопада 2010 року вони з відповідачкою ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, але після розірвання шлюбу ще до 20 лютого 2024 року продовжували проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу і в цей період ними було придбано транспортний засіб марки «Audi» д.н.з. НОМЕР_1 , відносно якого після остаточного розірвання стосунків у них виник спір.

Ураховуючи наведене, просив встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 і ОСОБА_4 у період з 10 листопада 2020 року до 20 лютого 2024 року.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 21 серпня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати цю ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_4 відзив на апеляційну скаргу не подала.

У судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав і просять її задовольнити.

Представник відповідача апеляційну скаргу заперечив і просить залишити її без задоволення.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду скасувати з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлена позивачем вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не підлягає розгляду в позовному провадженні, тому що вона за своєю формою та змістом є заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, і не містить вимог про захист порушеного права чи інтересу позивача. Суд першої інстанції послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц, у якій зроблено висновки щодо вимоги про встановлення такого факту у справах позовного провадження. Оскільки справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, суд першої інстанції відмовив у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Проте, до таких висновків суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту першого частини першої, частини п`ятої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. У такому випадку суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Системний аналіз цих норм указує на те, що суд може постановити ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України, за умови, що заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, але повинна бути розглянута за правилами адміністративного, господарського чи кримінального судочинства або взагалі не підлягає судовому розгляду (правові позиції, висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18, від 05 лютого 2019 року у справі № 9901/638/18, від 27 лютого 2019 року у справі № 9901/798/18), про що обов`язково має бути зазначено в ухвалі суду.

Згідно з частинами першою, другою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:

1) наказного провадження;

2) позовного провадження (загального або спрощеного);

3) окремого провадження.

Тобто ухвала про відмову у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України, може бути постановлена виключно, якщо заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Якщо ж заяву, яка має розглядатися за правилами цивільного судочинства за правилами окремого провадження помилково подано у порядку позовного чи наказного провадження, наслідком такого подання не може бути відмова у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома цієї статті).

Процесуальний закон поняття позову (позовного провадження не визначає), але у теорії цивільного процесуального права існує усталена позиція про те, що під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частин першої, другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (частина перша статті 175 ЦПК України).

За загальним правилом під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Наслідком недотримання позивачем вимог щодо форми та змісту позовної заяви, зокрема не зазначення предмету позову (пункт 4 частини третьої статті 175 ЦПК України), є залишення її без руху для усунення відповідних недоліків (частина перша статті 185 ЦПК України).

Якщо предмет позову, зазначений позивачем, визначення якого згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 13 ЦПК України) належить виключно позивачу, не забезпечує ефективний захист порушеного, невизнаного або оспореного права, то це є підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц), а не відмови у відкритті провадження у справі.

За змістом статті 379 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, якщо суд порушив при її постановленні норми процесуального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у цій справі зроблено з порушенням норм процесуального права, то це є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду (вирішення питання щодо відкриття провадження).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 21 серпня 2025 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду (вирішення питання щодо відкриття провадження).

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя

Судді