КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30 червня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» про визнання дій з припинення електропостачання незаконними, відновлення порушених прав та відшкодування завданої шкоди,

в с т а н о в и в:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просив зобов`язати приватне акціонерне товариство (далі - ПрАТ) «ДТЕК Київські електромережі» негайно відновити електропостачання до квартири АДРЕСА_1 , шляхом підключення до електричних мереж та заборонити йому припиняти електропостачання до зазначеної квартири на весь період розгляду справи до набрання законної сили судовим рішенням.

В обґрунтування заяви зазначив, що 20 червня 2025 року співробітниками ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» було незаконно припинено електропостачання до його квартири без будь-якого завчасного письмового попередження. Відключення здійснено з грубими порушеннями встановленої процедури, навіть якщо воно базувалося на рішенні Київського апеляційного суду від 16 червня 2025 року у справі № 758/12336/24 про визнання договору споживача укладеним.

У зв`язку з чим він має намір найближчим часом звернутися до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі»про визнання дій з припинення електропостачання незаконними, відновлення порушених прав та відшкодування завданої шкоди.

Заявник вказував, що невжиття наведених заходів забезпечення завдасть йому непоправної шкоди у зв'язку з неможливістю використання квартири за призначенням та створює загрозу безпеці і здоров`ю. Навіть якщо майбутній позов буде задоволено, судове рішення не зможе компенсувати тривалий період порушення права на отримання життєво необхідної послуги. Крім того, дискримінаційне ставлення, суперечлива поведінка відповідача та незаконне відключення завдають йому значних моральних страждань.

Вважав, що запропонований захід забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідача вчинити певні дії є адекватним та співмірним майбутнім позовним вимогам, лише тимчасово відновлює стан до порушення, не вирішує спір по суті, захищає від непоправної шкоди і гарантує ефективність майбутнього судового рішення.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що в заяві про забезпечення позову не наведено жодних доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, який заявник має намір пред`явити в суді. Крім того, виходячи із прохальної частини заяви про забезпечення позову, заявник просить вирішити спір по суті до початку розгляду справи, не навівши достатнього обґрунтування необхідності забезпечення позову та інших відомостей, потрібних для вжиття відповідних заходів.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального йпорушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким вимоги заяви про забезпечення позову задовольнити.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову не застосував обов`язкові до застосування норми, а саме абзацу 4 пункту 7.11 Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ) як спеціальної норми - імперативна заборона відключення від електропостачання під час судового розгляду спірних питань; постанови Верховного Суду від 10 липня 2024 року у справі № 922/211/24 - обов`язкова практика про імператив цієї норми; статті 149 ЦПК України - мета забезпечення позову включає ефективний захист порушених прав; статті 150 ЦПК України - критерії застосування заходів забезпечення позову; статті 3 ЦК України - принцип добросовісності та заборона суперечливої поведінки ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі».

Суд безпідставно стверджував, що позивач просить вирішити спір по суті до початку розгляду справи, оскільки рішення по суті та заходи забезпечення позову є двома принципово різними інститутами цивільного процесуального права, які відрізняються за своєю природою, функціональним призначенням та правовими наслідками. Відновлення електропостачання не означає визнання договору укладеним, а лише забезпечує можливість вести судовий процес в гідних умовах та гарантує реальну дієвість майбутнього рішення суду.

Крім того, шкода від відсутності життєво необхідної послуги є самоочевидною і не потребує доведення за допомогою складних експертиз, достатньо самого факту відключення, який підтверджено фото та поданою заявою. Запропонований захід забезпечення у вигляді відновлення існуючого підключення повністю відповідає вимогам співмірності, встановленим цивільним процесуальним законодавством, оскільки забезпечує баланс інтересів сторін без надмірного обтяження відповідача та створює необхідні умові для справедливого розгляду справи по суті.

30 вересня 2025 року до апеляційного суду від представника ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» - адвоката Сапсая О.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому порушено клопотання про поновлення строку на його подання з тих підстав, що 23 вересня 2025 року на електронну адресу товариства надійшло повідомлення про призначення дати судового розгляду справи, проте цеповідомлення не містило у вкладенні ні ухвали про відкриття апеляційного провадження, ні самої апеляційної скарги. Водночас, відповідно до інформації з підсистеми «Електронний суд» ухвалою Київського апеляційного суду від 16 липня 2025 року відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції визнав зазначені причини пропуску встановленого строку на подання відзиву на апеляційну скаргу неповажними та дійшов висновку про залишення його без розгляду на підставі статей 126, 360 ЦПК України, оскільки наведені представником ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» підстави не свідчать про наявність об`єктивних перешкод реалізувати право на подання відзиву у встановлений п`ятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі в його електронному кабінеті користувача ЄСІТС «Електронний суд» (), що мало місце ще 16 липня 2025 року (а.с. 53).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» - адвокат Сапсай О.В. заперечував проти доводів апеляційної скарги,просив залишити її без задоволення.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасника справи, що з`явився в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У статті 150 ЦПК визначено перелік видів забезпечення позову.

Зокрема, згідно із пунктами 2, 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії та встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, при цьому такі заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина друга, третя статті 150 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням необхідності саме такого заходу, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

За своєю правовою природою, правовий інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому, такі заходи покликані забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, забезпечення позову у справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Відповідно до пункту 1 частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що 24 червня 2025 року ОСОБА_1 мав намір звернутися до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі»про визнання дій з припинення електропостачання незаконними, відновлення порушених прав та відшкодування завданої шкоди.

30 червня 2025 року ОСОБА_1 пред`явив в суді позов до ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» (справа № 757/32139/25-ц), у якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо припинення електропостачання до квартири АДРЕСА_1 , що відбулося 20 червня 2025 року;

- зобов`язати відповідача негайно відновити електропостачання до квартири АДРЕСА_1 , та утримуватися від будь-яких дій щодо припинення (обмеження) електропостачання до зазначеної квартири до моменту набрання законної сили остаточним судовим рішенням у спорі щодо наявності та умов договірних відносин між сторонами, а надалі неухильно дотримуватися процедури, встановленої ПРРЕЕ та іншими актами законодавства.

У заяві про забезпечення позову до подання вищевказаної позовної заяви ОСОБА_1 просив вжити заходи забезпечення позову шляхом зобов`язання ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» негайно відновити електропостачання до квартири АДРЕСА_1 , шляхом підключення до електричних мереж та заборонити йому припиняти електропостачання до зазначеної квартири на весь період розгляду справи до набрання законної сили судовим рішенням.

Тобто, за своїм змістом заявлені заявником як спосіб забезпечення позову заходи є аналогічними пред`явленим позовним вимогам.

Враховуючи викладене, обраний заявником спосіб забезпечення позову є тотожним заявленим позовним вимогам, а спір у справі при цьому ще не вирішений по суті.

Подібні правові висновки раніше зробив Верховний Суд (див. постанови від 28 серпня 2019 року у справі № 466/2460/18, від 07 червня 2022 року у справі № 177/1632/20 та ухвалу від 25 квітня 2025 року у справі № 344/17458/24).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже,відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції правильно виходив із того, що забезпечення позову обраним заявником способом шляхом зобов`язання відповідача відновити електропостачання фактично вирішуватиме позовну вимогу поза межами судового розгляду по суті без встановлення обставин, а також надасть перевагу позиції позивача ще до моменту вирішення спору між сторонами.

Посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що суд не застосував обов`язкову до застосування спеціальну норму абзацу 4 пункту 7.11 ПРРЕЕ, яка імперативно забороняє відключення від електропостачання під час судового розгляду спірних питань, не заслуговують на увагу, оскільки на час оспорюваного заявником припинення електропостачання (20 червня 2025 року) і звернення із заявою про забезпечення позову шляхом зобов`язання відновити електропостачання (24 червня 2025 року) спір між ОСОБА_1 до ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» про визнання договору про надання послуг з розподілу електричної енергії укладеним в межах цивільної справи № 758/12336/24 вже був остаточно вирішений постановою Київського апеляційного суду від 16 червня 2025 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 грудня 2024 року про відмову у задоволенні позову - без змін.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що районним судом при вирішенні питання про забезпечення позову у даній справі порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування судового рішення.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що посилання апеляційної скарги є необґрунтованими, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви у даній справіпостановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого заявником судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30 червня 2025 рок про відмову у забезпеченні позовудо подання позовної заяви залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній