Справа № 703/6305/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Овсієнка І.В.

за участю

секретаря судового засідання Батаргіної Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Березняківської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку,

установив:

12.09.2025 позивач через представника, адвоката Холодняка В.М. звернувся до суду з позовом до Березняківської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі договору дарування, укладеного ним із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 набув право власності на житловий будинок із надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 . Вказаний договір не містив положень про передачу права власності на земельну ділянку, а позивачеві станом на час його укладення не було відомо про те, що ОСОБА_2 набув права власності на відповідну земельну ділянку. Право останнього на земельну ділянку посвідчувалося державним актом, за змістом якого земельна ділянка площею 0,216 га по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, належить ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 останній помер. На даний момент позивач бажає розпорядитися належним йому житловим будинком, однак не має змоги зробити це, оскільки земельна ділянка, на якій будинок розташований, зареєстрована за ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що при набутті права власності на житловий будинок, ним на підставі ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, набуте право власності і на земельну ділянку, просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,2155 га, кадастровий номер :01:001:0566, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 17.09.2025 відкрите провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, встановлений сторонам строк для подання письмових заяв по суті справи, підготовче судове засідання призначене на 29.09.2025.

Під час підготовчого провадження ухвалою суду від 29.09.2025 задоволене клопотання представника позивача та витребувано від Смілянської державної нотаріальної контори інформацію про те, чи заводилася спадкова справа після смерті ОСОБА_2 (народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ), наявність заповіту, подання заяв про прийняття спадщини чи про відмову від неї, видані свідоцтва про право на спадщину.

Ухвалою суду від 21.10.2025 закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 06.11.2025.

Позивач та його представник в судове засідання не прибули, подавши письмову заяву про проведення судового розгляду без їх присутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві та додатках.

Відповідач представника в судове засідання не направив, однак звернувся із письмовою заявою про розгляд справи без участі представника сільської ради. У встановлений судом строк відзиву до суду не подав, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідача не надходило.

Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

10.09.2007 між ОСОБА_2 як дарувальником та ОСОБА_1 як обдарованим укладений договір дарування, на підставі якого останній набув у власність житловий будинок із надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 . 10.09.2007 договір посвідчений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М., номер згідно з реєстром 6937.

Право власності на вказаний будинок зареєстроване Смілянським виробничим підрозділом Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації 21.09.2007 за ОСОБА_1 , що підтверджується витягом №16218969.

03.01.2001 на ім`я ОСОБА_2 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧР №13-03-172, відповідно до якого земельна ділянка площею 0,216 га по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, на підставі рішення Великояблунівської сільської ради від 16.12.1999 №7-4 належить ОСОБА_2 .

Акт зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю під номером 172.

Відповідно до плану меж земельної ділянки, кадастровий номер земельної ділянки не вказаний.

Як вбачається із довідки, виданої за підписом сільського голови, будинок за адресою АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 10.09.2007. Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2155 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:001:0566, державний акт про право власності на землю серії ЧР №13-03-172, що засвідчується записами погосподарської книги Березняківської сільської ради по с. Велика Яблунівка №13 за 2021-2025 роки, номер об`єкта господарського обліку 1205-1.

За відомостями витягу із державного земельного кадастру НВ-025 від 11.08.2025, земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0566 за адресою АДРЕСА_1 , вид цільового призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) на праві власності належить ОСОБА_2 на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 16.12.1999 №7-4, документ що посвідчує право: державний акт від 03.01.2001 ЧР №13-03-172.

За розпорядженням Черкаської обласної державної адміністрації від 18.05.2016 №245 перейменовані об`єкти топоніміки Черкаської області за списком, в тому числі в с. Велика Яблунівка вул. Мічуріна на вул. Євгена Чикаленка.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 14.09.2020.

Згідно з інформацією, наданою на виконання ухвали суду від 29.09.2025 Смілянською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_2 до Смілянської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України передбачено що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно по закону, а згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 125 ЗК України (тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення відповідних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4.2 Тимчасового порядку ведення Державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України 02.07.2003 №174 (втратив чинність на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства від 07.07.2012 №408), державна реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі здійснювалася шляхом внесення записів реєстрації до книги реєстрації.

За ч. 1 статті 120 ЗК України (у відповідній редакції) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до правової позиції, сформульованої ВП ВС в постанові від 16.06.2020 в справі №689/26/17, при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). Враховуючи вказане, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Як слідує із положень ч. 1 ст. 377 ЦК України (в редакції, що діяла станом на час набуття позивачем права власності на житловий будинок) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі №910/2861/18 звернула увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за землею); принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (пункт 8.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №910/18560/16).

Згідно зі ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або їхніх спадкоємців чи особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом або іншої, визначеної законом особи. Державна реєстрація таких земельних ділянок може бути здійснена також без подання заяв зазначених осіб центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. У разі відсутності у зазначеного органу документації із землеустрою з визначенням координат поворотних точок меж земельних ділянок цей орган забезпечує організацію проведення робіт з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок і здійснення державної реєстрації таких земельних ділянок.

Згідно з п. 4 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.

Відтак, розбіжності у площі спірної земельної ділянки, що вказані в державному акті та записах Державного земельного кадастру, не можуть бути усунуті за погодженням особи, за якою зареєстроване відповідне право, оскільки ОСОБА_2 помер. Крім того, за п. 12 постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Викладені обставини в сукупності дозволяють зробити висновок, що право власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку виникло до 2004 року, записи витягу із Державного земельного кадастру про реєстрацію земельної ділянки 09.10.2024 не спростовують правомірності набуття останнім права на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0566 за адресою АДРЕСА_1 . Відповідне право набуте позивачем в справі, ОСОБА_1 при набутті права власності на розташований на земельній ділянці будинок із господарськими будівлями та спорудами.

Отже, позов слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно із квитанцією від 12.09.2025 позивачем сплачено 1211,20 грн судового збору за звернення із даним позовом, проте позовна заява містить клопотання про залишення судових витрат за позивачем.

За таких обставин підстави для розподілу судових витрат судом - відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 76, 81, 82, 89, 247, 259, 263-265, 273 ЦПК України,

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0566, площею 0,2155 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Березняківська сільська рада, місцезнаходження Черкаська область, Черкаський район, с. Березняки, вул. Химичів, 1А, .

Повне судове рішення складене 06.11.2025.

Суддя І.В. Овсієнко