РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Козленко Г.О., розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на лікування та поховання спадкодавиці, -

ВСТАНОВИВ:

До Солом`янського районного суду м. Києва звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд:

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 66 862,33 грн, витрати на судовий збір у розмірі 1 073,66 грн та 536,80 грн за подачу заяви про забезпечення позову, орієнтовні витрати на адвокатські послуги у розмірі 3 000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як зазначає позивач, померла ОСОБА_3 проживала разом із ОСОБА_2 , який є сином померлої, та його дружиною.

Позивач вказує, що ОСОБА_2 постійно вчиняв тиск над померлою. Після того як ОСОБА_3 потрапила до лікарні жодним чином не цікавився станом її здоров`я, не брав участі в лікуванні та похованні останньої. Разом з тим, позивач повністю взяла на себе лікування та поховання ОСОБА_3 , однак оскільки відповідач є спадкоємцем померлої, то позивач звертається з позовом про стягнення витрат на лікування та поховання спадкодавиці.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.08.2023 відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на лікування та поховання спадкодавиці.

Зобов`язано Дев`яту Київську державну нотаріальну контору (03087, м. Київ, вул. Волинська 6) у строк до 02.10.2023 надати суду:

- належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.08.2023 в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на лікування та поховання спадкодавиці відмовлено.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.09.2023 заяву позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на лікування та поховання спадкодавиці - повернуто заявнику.

Ухвала від 29.08.2023 направлялася для відповідача за зареєстрованим місцем проживання відповідно до інформації №97889802 від 18.08.2023 про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА, а саме: АДРЕСА_1 .

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

Вивчивши матеріали справи, письмові докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, та на підставі наявних у справі доказів суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), серії НОМЕР_1 , актовий запис №7837.

Відповідно до довідки про причину смерті від 25.04.2023 причиною смерті ОСОБА_3 є коронавірусна хвороба COVID-19/

Згідно з договором №141/23 від 28.04.2023 про надання ритуальних послуг, укладеним між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник) вбачається, що в порядку та на умовах цього договору, виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику комплекс ритуальних послуг, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги на умовах, визначених цим договором. Комплекс ритуальних послуг - послуги, пов`язані з організацією та проведенням поховання померлого (-ої) громадянина (-ки): ОСОБА_3 , який помер (-ла) « ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть (свідоцтвом про смерть / висновком СМЕ), серія ___ №243 від «25» 04 2023 року.

28.04.2023 фізична особа-підприємець ОСОБА_4 та ОСОБА_1 підписали акт №141/23 приймання-передачі послуг, згідно з яким виконавець надав, а замовник прийняв в належній формі і якості та в повній мірі наступні ритуальні послуги, відповідно до умов договору про надання ритуальних послуг №141/23 від 28.04.2023: послуги, пов`язані з організацією та проведенням поховання померлої особи ОСОБА_3 вартістю 18 150,00 грн.

28.04.2023 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір №118/23 про надання ритуальної послуги (оформлення свідоцтва про смерть), відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого - в порядку та на умовах цього договору, виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику ритуальну послугу, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги на умовах, визначених цим договором. Ритуальна послуга - послуги, пов`язані з отримання у відділах ДРАЦС витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання та свідоцтва про смерть громадянки: ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть (свідоцтвом про смерть / висновком СМЕ), №243 від «25»04.2023 року.

28.04.2023 фізична особа-підприємець ОСОБА_5 та ОСОБА_1 підписали акт №118/23 приймання-передачі наданих послуг, відповідно до якого виконавець надав, а замовник прийняв в належній формі і якості та в повній мірі наступні ритуальні послуги, відповідно до умов договору про надання ритуальних послуг №118/23 від 28.04.2023:

ритуальна послуга - послуга, пов`язана з отримання у відділах ДРАЦС витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання та свідоцтва про смерть померлої особи ОСОБА_3 вартістю 500,00 грн.

Також позивачем надано копії:

- квитанції ритуальної служби СКП «Київський крематорій» №25011 від 25.04.2023 у розмірі 2 867,26 грн;

- договір-замовлення №5.35256К на організацію та проведення поховання від 27.06.2023, предметом укладення договору - замовлення є організація та проведення виконавцем поховання, облаштування місця поховання, надання ритуальних послуг та реалізації предметів ритуальної належності в ритуальній службі СКП «Київський крематорій» померлої ОСОБА_3 , загальна сума - 6 275,56 грн;

- квитанції ритуальної служби СКП «Київський крематорій» №6053 від 27.06.2023 у розмірі 6 275,56 грн;

- свідоцтво №5.35256К від 27.06.2023 про поховання померлої ОСОБА_3 , видане ОСОБА_1 ;

- накладна №105 від 05.07.2023 у розмірі 10 000,00 (надгробна плита гранітна - 2 000,00 грн; полочка граніт - 500,00 грн; худ. роботи - 2 800,00 грн; монтаж - 3 200,00 грн; ваза - 700,00 грн; благоустрій - 800,00 грн);

- платіжна інструкція №P24AP24AD4980 від 05.07.2023 у розмірі 10 050,00 грн.

Разом з тим, надано низку квитанцій загальною сумою 6 864,51 грн та зазначено, що вказані кошти були витрачені на оплату за продукти за час перебування в лікарні №4 за адресою: м. Київ, вул. Солом`янська, 17 .

Окрім цього, позивачем надано квитанції загальною сумою 23 709,99 грн та зазначено, що вказані кошти було витрачено на поминальний обід.

Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №78605250 від 03.10.2024 за параметрами запиту «ОСОБА_3_на Арк%», дата смерті: 2023 у Спадковому реєстрі інформація відсутня.

За статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України).

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1268 ЦК України).

Статтею 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно зі статтею 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

Загальний обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора визначений у частині першій статті 1282 ЦК України, якою встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Оскільки питання щодо меж відшкодування спадкоємцями витрат, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця, статтею 1232 ЦК України не визначено, системний аналіз вказаної норми матеріального права у взаємному зв`язку з приписами частини першої статті 1282 ЦК України дозволяє дійти висновку, що таке відшкодування може мати місце лише в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Як вбачається з матеріалів справи, померла ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 . Крізь призму статті 1261 ЦК України можна стверджувати про те, що ОСОБА_2 фактично прийняв спадщину після померлої ОСОБА_3 , оскільки спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Виходячи із визначення поняття поховання відповідно до вказаного Закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості. Вартість таких витрат визначена у постанові правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України "Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання" від 03 жовтня 2008 року №45.

Виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Тобто, до таких витрат не відносяться витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання.

З огляду на вищевказане, витрати позивача на проведення поминального обіду у розмірі 23 709,99 грн не підлягають стягненню з відповідача, оскільки фактично це була власна ініціатива позивача та відповідно до закону не відноситься до витрат з поховання.

Окрім цього, суд звертає увагу, що зазначені позивачем витрати у розмірі 6 864,51 грн також не підлягають стягненню з відповідача, оскільки суд позбавлений можливості встановити чи дійсно вказані кошти були витрачені на утримання померлої під час перебування в лікарні.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що витрати у розмірі 37 792,82 грн є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи, відтак позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн, слід зазначити наступне.

Представником позивача долучено до позовної заяви копію ордера серії АІ №1663174, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи ; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Ці розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зважаючи на викладене, враховуючи, що позивачем суду не надано документів, що свідчать про розрахунок таких витрат та оплату гонорару, суд позбавлений можливості дійти висновку про обґрунтованість заявленої вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у визначеному позивачем розмірі.

Таким чином, заявлена вимога про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 805,23 грн.

Керуючись ст. 1212 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на лікування та поховання спадкодавиці - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) витрати на поховання у розмірі 37 792,82 грн та судовий збір у розмірі 805,23 грн.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Г.О. Козленко