провадження 2/175/3570/25
УХВАЛА

17 листопада 2025 року селище Слобожанське

Суддя Дніпровського районного суду Дніпропетровської області Васюченко О.Г., ознайомившись з матеріалами позовної заяви Першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратур Миргородської Ольги Миколаївни в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації обласної військової адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа: Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській області, про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації та стягнення витрат,

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла вище вказана справа.

Зі змісту поданої прокурором позовної заяви вбачається, що спір виник щодо права власності на земельну ділянку, що знаходяться у власності відповідача.

Однак вказана позовна заява не відповідала вимогам: ч. 4 ст. 177 ЦПК України, тому ухвалою судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2025 року позов було залишено без руху, а позивачу запропоновано у встановлений строк усунути вказані недоліки.

Згідно частини 1 та 2 статті 181 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Зазначені вимоги процесуального закону були виконані та постановлено ухвалу, в якій зазначено підстави залишення заяви без руху та про, що повідомлено позивача та надано йому строк для усунення недоліків.

На виконання вище вказаної ухвали до суду Дніпропетровською обласною прокуратурою було подано заяву, що містить письмові пояснення на ухвалу суду від 28 жовтня 2025 року про залишення позову без руху, які зводяться до незгоди із постановленою ухвалою, а також твердження про те, що відповідач не є добросовісним набувачем, а відтак перерахування коштів на депозитний рахунок суду не здійснювалось.

Посилання прокуратури що відповідач є недобросовісним набувачем не заслуговують на увагу, оскільки відповідно ч. 5 ст. 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, тобто, незаконний набувач вважається добросовісним, поки протилежне не буде встановлено рішенням суду, про що також зазначено у постанові ВП ВС від 20.11.2018 у справі № 907/50/16.

Крім того, як вбачається із змісту позовних вимог, прокурор у позові посилається на те, що відповідач не може вважатися добросовісним набувачем у розмінні ст. 388 ЦК України, оскільки він набув земельну ділянку вперше та безоплатно, а сама земельна ділянка належить до земель транспорту державної форми власності, що випливає із зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих ознак ділянки, про які не міг не знати відповідач, проявивши розумну обачність, однак слід звернути увагу, що вказаний у позові відповідач земельну ділянку набув не безоплатно, а на підставі договору купівлі-продажу.

Виконання вимог абзацу 2 частини 4 ст.177 ЦПК України при витребуванні прокурором (державним органом) майна у особи за відсутності судового рішення щодо визнання цієї особи недобросовісним набувачем, є обов`язковими та не залежать від суб`єктивної думки прокурора чи позивача.

Більш того, як вбачається з позовної заяви самим прокурором застосовані посилання на положення чинного законодавства, щодо витребування майна у добросовісного набувача.

Законом визначено чіткий процесуальний порядок дій учасників справи при зверненні із позовами такої категорії, згідно з яким внесення суми компенсації передує відкриттю провадження у справі та її розгляду по суті (а не навпаки, як наголошує позивач), і суд не має повноважень змінювати цей порядок на власний розсуд.

Слід ще раз зазначити, що виконання вимог ст. ст.175, 177 ЦПК України є обов`язковим, а чинним законодавством не передбачено надання невизначеного строку для виконання позивачем вимог ст. 177 ЦПК України чи вирішення вказаного питання після відкриття провадження у справі, як зазначає прокурор у підготовчому судовому засіданні.

Зважаючи на наведене, невнесення прокурором на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна є не формальним недоліком, який існує лише на стадії прийняття позову до розгляду та дозволив залишити позов без руху. Зазначена обставина є істотною, оскільки об`єктивно унеможливлює завершити розгляд справи та ухвалити рішення з дотриманням вимог закону.

Також не можуть взяті до уваги посилання прокурора, що суд, в порушення ст. 56, ч. 2 ст. 185 ЦПК України, прирівняв прокурора до позивача, та пов`язав підставою повернення позову саме ненадання прокурором підтвердження внесення на рахунок суду коштів, що вочевидь має виконати лише позивач Дніпропетровська обласна державна адміністрація - обласна військова адміністрація, однак слід зазначити, що відповідно до частини 4 статті 56 ЦПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача, тобто вказаною нормою визначено, що лише після відкриття провадження вказаний орган набуває статусу позивача, але на даний час провадження по справі не відкрито та цей позов про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави до суду було подано саме прокурором, також останнім сплачено судовий збір по справі та позовна заява містить вимоги про його стягнення саме на його користь, крім того відповідно до вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України обов`язок додати документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, покладено на того хто звернувся з вказаним позовом (орган державної влади, орган місцевого самоврядування або прокурора).

Більш того, невиконання прокурором вимог абзацу 2 частини 4 ст.177 ЦПК України робить неможливим справедливий судовий розгляд та винесення судового рішення, з огляду на положення ч. 5 ст. 390 ЦК України.

Згідно з п.п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з ч. 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням набрали законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Також слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

ЄСПЛ констатує, що право на доступ до суду, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»).

З урахуванням вище викладеного та зазначеного позивач відповідно до ухвали від 28 жовтня 2025 року не виконав вимоги, визначені ч. 1 ст. 185 ЦПК України, оскільки позивачем не було усунуто недоліки, яким вона не відповіла (ч. 4 ст. 177 ЦПК України), у спосіб визначений судом а саме: не надано документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого повинна бути здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

Таким чином, слід зазначити, що саме звернення особи до суду з позовною заявою не спричиняє безумовне відкриття провадження у справі. Адже суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала позовну заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання позивачем умов реалізації права на звернення до цього суду з позовною заявою є залишення її без руху або її повернення в разі не усунення недоліків.

З огляду на викладене суддя може вирішити питання про відкриття, повернення чи відмову у відкритті провадження по справі, яка не була належним чином оформлена та містила недоліки, лише після їх усунення. При цьому у ЦПК України відсутні винятки з указаного порядку.

Здійснивши аналіз норм законодавства, можна зробити висновок, що суд, так і особа, яка подала позовну заяву, наділена низкою процесуальних прав та обов`язків. Зокрема, в разі подання особою позовної заяви оформленої з порушенням вимог статей 175 і 177 ЦПК України, або без сплати судового збору за подання такої позовної заяви суддя зобов`язаний постановити ухвалу про залишення позову без руху із зазначенням його недоліків.

Частиною 5 ст. 185 ЦПК України визначено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Згідно до ч. 6 ст. 185 ЦПК України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

Позивач заяв та документів до суду на виконання ухвали судді більше не подавав.

З урахуванням вище викладеного та зазначеного позивач відповідно до ухвали суду не виконав вимоги, визначені ч. 1 ст. 185 ЦПК України, з заявою про продовження строку для усунення недоліків у позові, станом на 17 листопада 2025 року, не звертався, тому згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України матеріали позовної заяви вважаються неподаними і повертаються позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із вказаною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На підставі викладеного, керуючись ч. ч. 3, 5, 6 ст. 185, 261 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратур Миргородської Ольги Миколаївни в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації обласної військової адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа: Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській області, про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації та стягнення витрат, вважати неподаними та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із вказаною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала набрала законної сили 17 листопада 2025 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О.Г. Васюченко