ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №945/2015/25
Провадження №2-о/477/91/25
УХВАЛА

10 жовтня 2025 року Вітовський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

розглянувши матеріали цивільної справи

за заявою ОСОБА_1

про встановлення факту перебування на утриманні неповнолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2025 року до Вітовського районного суду Миколаївської області за підсудністю з Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшла заява ОСОБА_1 , подана в порядку окремого провадження, про встановлення факту, що має юридичне значення, який полягає в тому, що він виховує та утримує неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказав, що 29 вересня 2022 року він уклав шлюб з ОСОБА_5 і у них є спільна дочка ОСОБА_6 , а також дружина має двох своїх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вони всі разом проживають однією сім`єю, яка має статус багатодітної.

Встановлення факту перебування на його утриманні трьох дітей необхідно для відстрочки від призову на військову службу, що передбачено ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку.

Наполягав на тому, що його заява повинна розглядатися саме в окремому провадженні, оскільки звернення до суду за встановленням факту утримання трьох неповнолітніх дітей надає йому тільки право на звернення до ТЦК для отримання відстрочки від мобілізації, а не безумовне звільнення від призову/мобілізації до ЗС України.

Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до частини сьомої статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Визначений у частині 1 статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки за частиною другою цієї статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2020 в справі №287/167/18-ц (провадження №14-505цс19) визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. […] Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Окрім того, як зазначив Верховний Суд в постанові від 22 квітня 2020 року у справі №200/14136/17 (провадження №61-15965св19), суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Аналізуючи дані положення, Верховний Суд встановив, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, а також вказав, що у разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення звертається увага судів на необхідність дотримання наступного: в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Така правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22.

З матеріалів заяви вбачається, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою в порядку окремого провадження, з посиланням на ст. 315 ЦПК України просить встановити факт перебуванні на його утриманні трьох неповнолітніх дітей. Встановлення такого факту йому необхідно для вирішення питання про відстрочку від мобілізації до ЗС України під час дії воєнного стану.

При цьому суд звертає увагу на те, що вимога про встановлення такого не може розглядатися у судовому порядку безвідносно до дій заінтересованої особи щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника, оскільки вказані факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ про оскарження дій чи рішень щодо відмови компетентних органів у наданні соціальної пільги або незабезпечення соціальними гарантіями, чи про стягнення аліментів, чи оскарженні органу ТЦК в наданні відстрочки від мобілізації тощо, а не в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства.

Таким чином, вимоги заявника про встановлення факту перебуванні на утриманні трьох неповнолітніх дітей не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження у розумінні положень ст.ст. 293, 315 ЦПК України.

У силу вимог ч.4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За викладеного, керуючись ст.ст. 258-263, 293, 315 ЦПК України, суд

У Х В А ЛИ В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Роз`яснити заявнику право звернення до суду з позовом на загальних підставах, в залежності від правових відносин: в цивільному або адміністративному судочинстві.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду через Вітовський районний суд Миколаївської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Р.В. Козаченко