Справа № 450/4767/23 Провадження № 2/450/201/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Расяк С.М.

з участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва,

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом, у якому просила зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні її земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:0265, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно побудованої будівлі та гаражу за рахунок відповідача.

Мотивувала позовні вимоги тим, що позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1445 га, кадастровий номер :01:001:0265, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 . На вказаній вище земельній ділянці розташовані житловий будинок і приналежні до нього господарські споруди, які є власністю позивача. Водночас, на згаданій ділянці поруч із житловим будинком позивача неправомірно здійснюється будівництво житлового будинку, гаражу та облаштовано несанкціонований заїзд/виїзд її рідним братом ОСОБА_3 . Вказала, що відповідач вважає ніби має право на будівництво, однак дозвільні документи у нього відсутні. Крім цього, ОСОБА_2 дозволу на будівництво в межах її земельної ділянки не надавала. З огляду на вказане, просила позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою від 06.11.2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

24.01.2024 року представником відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву, згідно мотивів якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказала, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Таким чином, позивач зобов`язана довести факт самочинності будівництва, порушення її прав як власника чи користувача земельної ділянки та обґрунтованості захисту її прав лише у такий спосіб як знесення. Водночас, позивачем ОСОБА_2 не доведено належними і допустимими доказами факт здійснення самочинного будівництва на належній їй земельній ділянці, а також те, що таке будівництво здійснює ОСОБА_3 . У листі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівської області № 1013-6/5337-19 від 18.11.2019 року зазначено, що перевіркою з виходом на місце 10.10.2019 року посадовими особами у присутності ОСОБА_2 виявлено індивідуальний житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , провести перевірку відповідно до порядку не виявилось за можливим, у зв`язку із відсутністю суб`єкта містобудування. Таким чином, Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівської області не виявлено здійснення самочинного будівництва, натомість встановлено наявність за вказаною вище адресою лише індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями, як і не встановлено здійснення відповідачем будь-якого будівництва. За вказаних обставин позивачем не доведено здійснення самочинного будівництва на належній їй на праві власності земельній ділянці, а також те, що таке будівництво здійснює ОСОБА_3

25.01.2024 року представником позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 подано заяву про виклик для допиту в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які зможуть надати пояснення по суті спору.

30.01.2024 року представником позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, згідно мотивів якого просила не брати до уваги відзив на позовну заяву та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказала, що ухвалою судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 06.11.2023 року визначено відповідачу для подання відзиву на позовну заяву 15-ти денний строк з дня вручення даної ухвали. Водночас, представником відповідача підписано відзив на позовну заяву лише 19.01.2024 року. Вказала, що твердження у відзиві на позовну заяву про те, що з копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) будинок АДРЕСА_1 від 14.03.2017 року вбачається наявність спірного гаражу на відповідній ділянці і на момент приватизації земельної ділянки, спірний гараж вже був побудований та знаходився на відповідній земельній ділянці, не можуть братися судом до уваги, оскільки при виготовленні технічного паспорту на схематичному плані земельної ділянки відображаються всі наявні будівлі та споруди, а сертифікований інженер не перевіряє наявність дозвільних документів при відображенні таких. Крім цього, згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в переліку майна, яке є у власності позивача, гаражу не вказано.

Розпорядженням № 33 від 22.04.2024 року та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Пустомитівського районного суду Львівської області визначено головуючого суддю Мусієвського В.Є.

Протокольною ухвалою від 24.05.2024 року прийнято відмову представника позивача ОСОБА_1 від допиту в якості свідка ОСОБА_5 . Задоволено заяву про виклик для допиту в якості свідка ОСОБА_6 . Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

26.09.2024 року представником відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 подано клопотання про зупинення провадження по справі до розгляду Львівським апеляційним судом справи № 450/3156/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.11.2018 року. Вказала, що у випадку скасування згаданого вище рішення та встановлення факту прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті матері ОСОБА_7 , зазначені обставини суттєво вплинуть на вирішення даної справи по суті.

11.11.2024 року представником позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 подано заяву про виклик для допиту в якості свідка ОСОБА_8 , яка може надати пояснення по суті спору.

Протокольною ухвалою від 13.11.2024 року прийнято відмову представника позивача ОСОБА_1 від допиту в якості свідка ОСОБА_6 .

Протокольною ухвалою від 23.04.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 про зупинення провадження по справі. Задоволено клопотання сторони позивача про виклик і допит в якості свідка ОСОБА_8 .

В судовому засіданні 21.07.2025 року представник позивача ОСОБА_1 надала пояснення аналогічні викладеним письмово, заявлені позовні вимоги підтримала та просила такі задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги заперечила з мотивів викладених письмово та просила відмовити у задоволенні позову.

Допитана в судовому засіданні 03.11.2025 року свідок ОСОБА_8 пояснила, що позивач та відповідач є рідними сестрою і братом її батька. Вказала, що ОСОБА_3 у 2008-2009 роках розпочав будівництво автосервісу, однак згодом вирішив переобладнати вказане приміщення у житловий будинок. Повідомила, що із позивачем ОСОБА_2 вона перебуває у хороших стосунках та спілкується, а з відповідачем у неї були конфлікти, внаслідок чого контактів з ним не підтримує.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 03.11.2025 року, є дата складення повного судового рішення 13.11.2025 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.11.2018 року по справі № 450/3156/18 задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_2 , як спадкоємцем за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_7 , право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який складається з коридору 8,2 кв. м., коридору 3,2 кв. м., житлової кімнати 10,3 кв. м., кухні 11,6 кв. м., комірки 2,7 кв. м., житлової кімнати 13,1 кв. м, всього по будинку 49,1 кв. загальної площі та 23,4 житлової площі. Визнано за ОСОБА_2 , як спадкоємцем за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_7 , право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який складається з коридору 18,3 кв. м., кухні 17,6 кв. м., службового приміщення 11,0 кв. м., службового приміщення 10,0 кв.м., службового приміщення 20,5 кв. м., службового приміщення 20,0 кв.м., всього по цокольному поверху 97,4 кв. м загальної площі; коридору 9,5 кв. м., комірки 9,8 кв. м., житлової кімнати 18,8 кв. м., житлової кімнати 17,1 кв. м., вбиральні - 3,1 кв. м., коридору 12,1 кв. м., житлової кімнати 17,1 кв. м., житлової кімнати 19,8 кв. м., всього по першому поверху 107, 3 кв. м. загальної площі; всього по будинку 204,7 кв. м. загальної площі, 72,8 житлової площі. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 148718477 від 10.12.2018 року вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 , 04.12.2018 року зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_2 .

З витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 309739918 від 14.09.2022 року та витягу з Державного земельного кадастру № НВ-020 від 09.10.2020 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,1445 га, кадастровий номер :01:001:0265, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , 08.09.2022 року зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2 .

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

У статті 41 Конституції України проголошується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Тлумачення наведеної вище норми права свідчить, що негаторний позов це вимога власника про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед такої правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном. Належним відповідачем у негаторному позові є особа, яка неправомірно перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися своїм майном. Тому для задоволення вимог власника необхідно встановити факт об`єктивно існуючих неправомірних перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей.

Фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на нерухоме майно-самочинне будівнитцтво, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. У таких випадках її власник має право вимагати усунення цих перешкод, зокрема заявити негаторний позов про демонтаж спорудженого на земельній ділянці об`єкта нерухомого майна (Постанова ВП ВС від 18.01.2023 року у справі № 488/2807/17).

Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення. Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування»; «Про архітектурну діяльність»; «Про регулювання містобудівної діяльності»; постанови КМ «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466 необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо (Постанова ВП ВС від 31.10.2018 року у справі № 725/5630/15-ц).

Як вбачається з листа Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівської області № 1013-6/5337-19 від 18.11.2019 року, перевіркою з виходом на місце 10.10.2019 року посадовими особами Департаменту у присутності ОСОБА_3 виявлено індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_3 надав пояснення, що забудовником на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0265 являється його сестра ОСОБА_2 . Зазначено, що провести перевірку відповідно до порядку не виявилось за можливим, у зв`язку із відсутністю суб`єкта містобудування, який перебуває за кордоном. Не зважаючи на інформування суб`єкта містобудування про необхідність забезпечити участь у проведення перевірки, вимоги Департаменту ігноруються. Департамент звернувся до Пустомитівського відділення поліції ГУ НП у Львівської області щодо надання допомоги для проведення спільної перевірки в присутності особи замовника (забудовника) ОСОБА_2 з наявністю документів. Після проведення перевірки відповідно до вимог законодавства та при виявлених порушеннях, Департаментом будуть вжиті заходи державного архітектурно-будівельного контролю.

Водночас, незважаючи на те, що замовником перевірки є саме позивач ОСОБА_2 , останньою не надано суду доказів на підтвердження подальшого прийняття рішення Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівської області, встановлення факту порушення її прав чи інших даних, необхідних для вирішення цивільної справи по суті.

З цього приводу слід вказати, що позов містить вимогу знести самочинно побудовані будівлю та гараж, однак які саме об`єкти підлягають знесенню стороною позивача не визначено, зокрема відсутні кадастрові або технічні координати, контури будівель, не вказано інвентарного номеру чи дані про площу, не долучено технічного паспорта або плану забудови з відображенням цих споруд. У випадку задоволення позову виконавець не матиме змоги встановити, який саме об`єкт підлягає знесенню, що робить рішення невиконуваним у натурі і порушуватиме принцип визначеності судового акта, передбаченого ЦПК України та практикою ЄСПЛ.

Крім цього, позивачем не надано жодних технічних документів, які б підтверджували рік зведення спірної будівлі чи гаража, їх точне місцезнаходження у межах кадастрової ділянки, площі, чи інших технічних характеристик.

Долучена до матеріалів справи характеристика будинку, допоміжних будівель та споруд і їх оцінка не береться судом до уваги, оскільки є неналежним і допустимим доказом в межах розгляду даної справи з огляду на істотні недоліки документа, зокрема зазначення на земельній ділянці вбиральні площею 101 кв.м., що фактично відповідає загальній площі приміщень першого поверху житлового будинку у розмірі 107,3 кв.м.

Окрім наведеного, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження відповідності гаражу, який вказано у характеристиці будинку, допоміжних будівель та споруд і їх оцінки, будівлям, які ОСОБА_2 просить знести в межах позовних вимог.

Окрему увагу суд звертає на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.11.2018 року по справі № 450/3156/18 в частині визнання за ОСОБА_2 , як спадкоємцем за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_7 , право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , з належними до нього господарськими будівлями та спорудами.

Доказів на підтвердження реєстрації права власності ОСОБА_7 на вказане будинковолодіння суду не надано, як і не подано доказів щодо технічних характеристик вказаної будівлі та споруд.

З цього приводу слід вказати, що визнані на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.11.2018 року по справі № 450/3156/18 за ОСОБА_2 на праві власності житлові будинки і господарські будівлі розташовані в межах однієї вулиці під АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , що за відсутності інформації про зворотнє, може свідчити про приналежність будівлі та гаражу на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0265, до будівель житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , і відсутності в них ознак самочинно збудованих приміщень.

Таким чином, позивачем не доведено факту, здійснення самочинного будівництва будівлі та гаражу на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0265, а також те, що ОСОБА_3 є забудовником чи замовником такого.

Судом не беруться до уваги долучені до матеріалів цивільної справи акти Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області, в яких зазначено, що будівля гаражу і житлового будинку, які знаходяться на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0265, збудовані самовільно ОСОБА_3 з огляду на те, що вказана інформації, за твердженням комісії, записана з усних пояснень ОСОБА_3 , однак доказів на підтвердження відповідності згаданої вище інформації дійсності суду не надано.

Покази свідка ОСОБА_8 , яка повідомила про будівництво відповідачем будівлі і гаражу у 20082009 роках, не беруться до уваги судом, оскільки вказане не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи, а за встановлених обставин, що вказана особа є родичкою позивача і має особистий конфлікт із відповідачем, може свідчити про її упередженість в межах даного спору.

Отож, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Враховуючи викладене вище, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту самочинного будівництва ОСОБА_3 на земельній ділянці ОСОБА_2 будівлі та гаражу, що свідчить про відсутність чинення перешкод останній у користуванні належним їй майном.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а тому у задоволенні таких слід відмовити.

За ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 77, 81, 82, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. 319 ЦК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 13.11.2025 року.

Суддя Мусієвський В.Є.