Справа № 181/621/24
Провадження № 2/185/7762/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
11 листопада 2025 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засіданні Преображенської К.О., прокурора Ленченко О.О. розглянувши у відкритому, заочному судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Заступника керівника Сватівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу уповноваженого державною здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головне управління Держгеокадастру у Луганській області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача: Фермерське господарство «Переможець» про припинення права власності на земельні ділянки, шляхом їх конфіскації
В С Т А Н О В И В
Позивач 06.05.2024 року звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі органу уповноваженого державною здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Головне управління Держгеокадастру у Луганській області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача: Фермерське господарство «Переможець» про припинення права власності на земельні ділянки, шляхом їх конфіскації.
Позивач просить суд:
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач, будучі громадянином іншої держави, порушив вимоги діючого законодавства України і продовжує бути власником спірних земельних ділянок більше одного року.
Головне управління Держгеокадастру у Луганській області надіслало до суду письмові пояснення по справі у яких просило суд позов задовольнити, розглянути справу за відсутності представника позивача.
В судовому засіданні представник прокуратури позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Судом ухвалено розглянути справу у заочному судовому засіданні.
Вислухавши пояснення представника прокуратури та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити за наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином російської федерації, що підтверджується: витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.03.2023 (номер інформаційної довідки 32435641 1, де вказано, що ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт громадянина Російської Федерації, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 24.12.2008, видавник: Відділ УФМС Росії по Ханти-Мансійському автономному округу ЮГРІ в місті Когалимі, країна громадянства: Російська Федерація; копією договору оренди землі від 01.12.2017, де зазначено, що ОСОБА_1 документувалась паспортом громадянина Російської Федерації, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 24.12.2008, видавник: Відділ УФМС Росії по Ханти-Мансійському автономному округу ЮГРІ в місті Когалимі; листом Управління державної міграційної служби України в Луганській області від 03.04.2023 №4401.5.2-662/44.2-23 в якому зазначено, що посвідкою на тимчасове/постійне проживання в Україні, паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 не документувався.
Таким чином, громадянка російської федерації ОСОБА_1 у 2013 році отримала вказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення у приватну власність, однак на теперішній час вказану земельну ділянку не відчужила, однак зобов`язана була відчужити успадковану нею земельну ділянку сільськогосподарського призначення не пізніше 30.05.2014.
Вказані порушення вимог земельного законодавства ОСОБА_1 , є триваючими, пов`язаними з тривалим, безперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Бездіяльність ОСОБА_1 характеризуються тим, що не відчуження успадкованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення з 30.05.2013 по цей час та їх фактична належність на праві власності іноземцю, є порушенням вимог закону.
Враховуючи те, що отримана ОСОБА_1 у власність земельна ділянка сільськогосподарського призначення нею добровільно не відчужена упродовж встановленого законодавством України річного строку, то така земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.
Згідно зі ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України).
Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України (далі - ЗК України). У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);
Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього Кодексу (ч. 5 ст. 22 ЗК України).
Відповідно до ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього Кодексу.
Відповідно до ч. ч. 3-4 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини.
Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
Поряд із цим, згідно з ч. ч. 1,3 ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.
У разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.
Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель (ч. 4 ст. 145 ЗК України).
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «ЕазіЛУезІ АПіапсе Ьітіїесі» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».
Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення.
У відповідності до п. «в» абз. 1 ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Конфіскація є однією з підстав припинення права власності (ст. 346 ЦК України).
Крім того, конфіскована земельна ділянка за рішенням суду в подальшому підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.
Слід зазначити, що вирішуючи питання про будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном було законне, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Віра Довженко проти України» від 15.01.2019 категорично ствердив, що «на момент обставин справи у національному законодавстві не існувало жодних положень, які б становили достатні правові підстави для оскаржуваних обмежувальних заходів» (п. 39 рішення).
Однак, у даному спорі щодо конфіскації земельних ділянок, у Земельному кодексі України існують чіткі та зрозумілі законодавчі обмеження щодо іноземців, які набули право на земельні ділянки сільськогосподарського призначення саме у спадщину.
За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору в сумі 4103.37 грн. слід стягнути з відповідача на користь Луганської обласної прокуратури.
Керуючись ст.ст.263, 264, 265 ЦПК України, суд -
Позов Заступника керівника Сватівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу уповноваженого державною здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головне управління Держгеокадастру у Луганській області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача: Фермерське господарство «Переможець» про припинення права власності на земельні ділянки, шляхом їх конфіскації задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.
Суддя: В. О. Головін