Справа № 635/4614/21
Провадження № 2/635/481/2025
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 листопада 2025 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області
головуючий суддя Лук`яненко С.А.,
секретар судового засідання Пальчук Е.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії,-
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 серпня 2021 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2021 року витребуваня від фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 належним чином посвідчені копії наказу про звільнення ОСОБА_1 , довідки про розмір її заробітної плати, трудового договору, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
З витягу до акту приймання-передавання справ та речових доказів Харківського районного суду Харківської області від 01.04.2022 року вбачається, що на виконання розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 за № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» та Закону України «Про внесення змін до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» щодо визначення територіальної підсудності судових справ» від 03.03.2022 №2112-ІХ, якими змінено територіальну підсудність справ, зазначену справу 01.04.2022 року передано до Полтавського районного суду Полтавської області.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 08.12.2023 року зазначену цивільну справу передано для розгляду за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищевказану цивільну справу передано в провадження суді ОСОБА_3 .
Ухвалою суду від 09.08.2024 року цивільну справу прийнято до провадження і призначено проведення судового засідання з викликом сторін.
Від позивача ОСОБА_1 надійшла до суду заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує.
Відповідач ФОП ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за адресою місцезнаходження, які повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання», та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Причини неявки суду не повідомив. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.1. 2 ст.48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів.
Порядок ведення трудових книжок затверджено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України. Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року №58.
У п.2.3 Інструкції зазначено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні проводитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
У п. 2.4. Інструкції вказано, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Згідно з п. 2.27 Інструкції днем звільнення вважається останній день роботи.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №301 від 27.04.1993 «Про трудові книжки», трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.
Пунктом 4.1 Інструкції передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки.
Згідно з п.4.2 Інструкції, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.
Відповідно до ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.
Суд звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» (надалі Закон) від 05 лютого 2021 року № 1217-ІХ, що набрав чинності 10 червня 2021 року, відбулося скасування вимоги щодо видачі оригіналу трудової книжки при звільненні працівника та відповідальності за затримку у видачі.
При цьому до внесення змін згідно до Закону України від 05.02.2021 року № 1217-IX попередня редакція частини 1 статті 47 КЗпП України передбачала, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Разом із тим, відповідно до пунктів 2.4, 2.5 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до пункту 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.
З набранням чинності Закону України від 05 лютого 2021 року № 1217-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі (10 червня 2021 року) та після закінчення перехідного періоду, паперова трудова книжка фактично втрачає статус обов`язкового документу, але працівники, які хочуть отримувати відомості про трудову діяльність саме в паперовій формі, зможуть користуватися й надалі такою можливістю.
Тобто, якщо раніше стаття 47 КЗпП України передбачала обов`язок роботодавця видати у день звільнення працівнику належно оформлену трудову книжку, а порушення такого обов`язку мало суттєві матеріальні наслідки для роботодавця, то починаючи з 10 червня 2021 року, у роботодавця зникає обов`язок видавати працівнику трудову книжку, а тому невнесення будь-яких відомостей про звільнення працівника у паперову трудову книжку та її невидача, не нестиме будь-яких наслідків для роботодавця.
При цьому період виплати середнього заробітку обмежується часом, протягом якого діяла редакція частини п`ятої статті 235 КЗпП України, що передбачала виплату середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, до внесення змін згідно із Законом України від 5 лютого 2021 року, який набрав чинності з 10 червня 2021 року.
Зі слів позивачки ОСОБА_1 , вона працювала на посаді головного бухгалтера у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з 19 вересня 2019 року на підставі трудового договору.
В той час матеріали справи не містять копії наказу про зарахування позивачки на посаду головного бухгалтера, наказу про її звільнення, будь-яких копій трудового договору.
В наданій копії трудової книжки ОСОБА_1 міститься запис про прийняття її на посаду головного бухгалтера до ФОП ОСОБА_4 , проте відсутня печатка на вказаному записі у трудовій книжці, що не є належним підтвердженням прийняття її на роботу. Будь-яких інших документів, які б підтвердили перебування позивачки у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 , позивачка не надала.
Крім того, в позовній заяві позивачка зазначила, що оригінал трудової книжки знаходиться у неї.
В той же час, матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 до відповідача з вимогою видати їй трудову книжку чи здійснити в ній відповідний запис про звільнення, до суду вона звернулася 18.06.2021.
Таким чином позивачкою не підтверджено перебування у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 , звільнення її у вказаний нею час, а отже і обов`язок відповідача вносити в трудову книжку позивачки записи про її звільнення і стягнення з нього середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки.
А звернення позивачки 31 травня 2021 року із заявою до ВП №2 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області стосовно вжиття заходів до її колишнього керівника ОСОБА_2 за колишнім місцем праці стосовно відмови проставлення в її трудовій книжці відмітки про звільнення не є таким доказом.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають як необґрунтовані та недоведені, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі, то судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-80, 141, 247, 259,280-282 ЦПК України
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Харківський районний суд Харківської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 ;
Відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місцезнаходження АДРЕСА_2 .
Суддя С.А.Лук`яненко