КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №756/4676/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Нежури В.А., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», поданою адвокатом Солдатенком Андрієм Михайловичем, на рішення Подільського районного суду міста Києва від 01 квітня 2025 року та на додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 квітня 2025 року

та апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 01 квітня 2025 року та на додаткове рішенняПодільського районного суду міста Києва від 11 квітня 2025 року,

ухвалені під головуванням судді Гребенюка В.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Вимоги позову мотивує тим, що з 06 жовтня 2016 року позивачка працювала на посаді головного юрисконсульта управління стягнення заборгованості департаменту реструктуризації заборгованості та стягнення ПАТ "Державний ощадний банк України".

Наказом №484-к від 13 березня 2023 року позивачку звільнено із займаної посади з 15 березня 2023 року на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників.

Уважає наказ про звільнення незаконним, винесеним з порушенням вимог статей 40, 42, 49-2 Кодексу законів про працю України.

Зазначає, що наказ про звільнення позивачки видано 13 березня 2023 року, що фактично позбавило позивачку права на переведення на іншу посаду до дати звільнення 15 березня 2023 року.

Зазначає, що одна із працівниць управління, яка також працювала на посаді головного юрисконсульта управління стягнення заборгованості департаменту реструктуризації заборгованості звільнилась із посади 14 березня 2023 року. Отже, відповідач мав можливість скоротити саме цю посаду, або перевести позивачку на посаду, яка стала вакантною.

В порушення положень статті 42 Кодексу законів про працю України відповідач не визначив працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці.

Крім цього, стверджує, що відповідач не вжив заходів з недопущення вивільнення позивачки та не запропонував будь-які вакантні посади, які б відповідали фаху позивачки та спеціалізації станом на день звільнення.

Мотивуючи наведеним, просить суд:

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного юрисконсульта управління стягнення заборгованості департаменту реструктуризації заборгованості та стягнення Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України";

- стягнути з Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 березня 2023 року по дату винесення рішення суду.

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 01 квітня 2025 року, з урахуванням ухвали Подільського районного суду міста Києва від 08 травня 2025 року, позов задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного юрисконсульта управління стягнення заборгованості департаменту реструктуризації та стягнення акціонерного товариства "Державний ощадний банк України". Стягнуто з АТ "Державний ощадний банк України" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 березня 2023 по дату винесення рішення у сумі 1 139 481,24 гривень.

Задовольнивши позов, суд виходив із того, що 14 березня 2023 року позивачка звернулась до відповідача та повідомила про згоду із запропонованою вакантною посадою станом на 09 березня 2022 року, якщо така існує станом на 14 березня 2023 року. Наявним в матеріалах справи листом відповідача було повідомлено позивачку, що у списку вакантних посад було допущено механічну описку - малась на увазі дата 09.03.2023, а тому вакансії головного юрисконсульта управління стягнення заборгованості станом на 09.03.2023 в списку немає, який також було надіслано працівником відповідача позивача, який є актуальним станом на 14.03.2023. Установивши наведене, суд першої інстанції зробив висновок, що позивачку на момент звільнення не було ознайомлено з повним переліком вакантних посад.

Додатковим рішенням Подільського районного суду міста Києва від 11 квітня 2025 року заяву позивачки про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України», про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу залишено без задоволення.

Стягнуто з АТ «Державний ощадний банк України» на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 гривень та у розмірі 15 140,00 гривень.

Відмовивши у задоволенні заяви позивачки про ухвалення судового рішення, суд першої інстанції вказав, що в матеріалах справи відсутні докази понесення (оплати) наданої правничої допомоги, а відтак, суд відмовляє у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 64 000,00 грн та відповідного "гонорару успіху" у вигляді 10% від стягненої за рішенням суду суми.

Також суд вказав, що вимога позивачки щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу в частині стягнення 113 948,12 грн "гонорару успіху" не відповідає критерію розумності, такі витрати не мають характеру необхідних, не співмірні з виконаною роботою, а їх відшкодування за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини цієї справи матиме надмірний фінансовий тягар для відповідача, відтак витрати позивача в частині 113 948,12 грн стягненню з відповідача не підлягають.

Крім цього, суд зазначив, що в першій заяві по суті спору - позовній заяві не було подано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивачка понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

3. Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Не погодившись з ухваленими Подільським районним судом міста Києва рішеннями, АТ "Державний ощадний банк України" подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Зазначає, що з метою оптимізації організаційної структури та зменшення операційних витрат банком самостійно запроваджено у своїй діяльності зміни в організації виробництва і праці, що передбачали, зокрема, скорочення штату працівників.

Відповідно до вимог частини 1 статті 492 КЗпП України 13 січня 2023 року, не пізніше ніж за два місяці до наступного вивільнення, ОСОБА_1 персонально попереджена електронним повідомленням з використанням корпоративної пошти про скорочення її посади. При цьому, позивачці запропоновані наявні вакантні посади в АТ «Ощадбанк» на поточну дату та надана копія наказу АТ «Ощадбанк» від 10 січня 2023 року №43-к «Про попередження окремих працівників департаменту реструктуризації заборгованості та стягнення АТ «Ощадбанк» про наступне їх вивільнення».

За результатами ознайомлення з наявними вакантними посадами згоди позивачки на будь-яку із запропонованих вакансій отримано не було.

Електронним повідомленням від 10 березня 2023 року позивачці вдруге запропоновано вакантні посади в банку. За текстом була наявна описка та вказувалась дата 09 березня 2022 року, що було з`ясовано у подальшому листуванні, коли ОСОБА_1 електронним повідомленням від 14 березня 2023 року повідомила про свою згоду на переведення на посаду головного юрисконсульта управління стягнення заборгованості, за наявності такої вакантної посади.

Оскільки вказана позивачкою посада не була вакантною як 09 березня 2023 року, так і 14 березня 2023 року та 15 березня 2023 року, то згідно наказу від 13 березня 2023 року №484-к ОСОБА_1 звільнена із займаної посади з 15 березня 2023 року.

Щодо посилань позивачки на наявність вакантної посади, яку займала ОСОБА_2 , вказує, що таке не відповідає фактичним обставинам, оскільки зазначена посада на день звільнення ОСОБА_1 не була вакантною.

Переведення на вказану посаду ОСОБА_3 відбулось 16 березня 2023 року, коли трудові відносини позивачки з банком були припинені, отже відсутні підстави для порівняння стажу або часу роботи в управлінні вказаних осіб.

Вказує, що відповідачем дотримано положення статті 492 КЗпП України, оскільки електронним повідомленням від 10 березня 2023 року позивачці вдруге запропоновано вакантні посади в Банку, при цьому по день її звільнення 15 березня 2023 року інші вакантні посади не з`явились та на день звільнення ОСОБА_1 не існували.

Посилається на відсутність у позивачки переважного права на залишення на роботі.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 , на відміну від інших головних юрисконсультів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , входила до незначної кількості відповідних робочих груп, займаючись переважно стягненням проблемної заборгованості фізичних осіб за картковими кредитами незначного розміру.

Посилання позивачки на загальний стаж роботи не враховує специфіки роботи департаменту реструктуризації заборгованості та стягнення та необхідності наявності досвіду в частині роботи з непрацюючими активами, стягнення заборгованості за активними банківськими операціями.

Порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації вказаних працівників свідчить, що рівень професійного та управлінського досвіду, кваліфікації та ефективності/продуктивності роботи у ОСОБА_1 нижчий від інших працівників, які займали однорідні посади головного юрисконсульта управління стягнення заборгованості департаменту реструктуризації заборгованості та стягнення, що свідчить про відсутність у позивачки переважного права на залишення на роботі при скороченні штату працівників.

Посилається на недобросовісність позивачки, оскільки така подала позов за місцем своєї реєстрації, будучи обізнаною про те, що в Оболонському районному суді міста Києва працює її чоловік. Внаслідок цього розгляд справи тривав довго, що зумовило більшу суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, враховуючи наявність часткової вини працівника в тривалому розгляді справи, уважає, що у суду були відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за термін, який перевищує один рік.

Посилається на неправильне визначення судом першої інстанції суми судового збору, що підлягає стягненню із відповідача на користь держави.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Подільського районного суду міста Києва від 01 квітня 2025 року та додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 квітня 2025 року скасувати. Судові витрати покласти на позивачку.

Не погодившись з рішенням Подільського районного суду міста Києва від 01 квітня 2025 року, додатковим рішенням Подільського районного суду міста Києва від 11 квітня 2025 року, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, не звернув увагу, що умовами додаткової угоди передбачено сплату гонорару не пізніше 30 днів з дня набрання чинності судового рішення.

Крім цього, розподілу підлягають судові витрати як сплачені, так і ті, що підлягають сплаті (буде сплачено) відповідною стороною чи третьою особою.

Зазначає, що не зазначення попереднього розрахунку судових витрат надає суду право, а не обов`язок, відмовити у їх відшкодуванні. При цьому, суд першої інстанції не навів доводів та підстав відмови у стягненні витрат з цієї причини.

Щодо "гонорару успіху" вказує, що розмір визначеного гонорару є середнім на ринку надання правової допомоги.

Просить рішення Подільського районного суду міста Києва від 01 квітня 2025 року скасувати частково, додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 квітня 2025 року про відмову в ухваленні додаткового рішення скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з АТ "Державний ощадний банк України" на користь позивачки витрати на професійну в розмірі 177 948,12 гривень.

4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

19 червня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив представника АТ "Державний ощадний банк України" на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який в цілому є ідентичним поданій АТ "Державний ощадний банк України" апеляційній скарзі.

Вказує на відсутність підстав для стягнення на користь позивачки витрат на оплату правничої допомоги. Звертає увагу, що договір про надання правничої допомоги укладено 20 березня 2023 року, а у звіті адвоката про надані послуги вказано про формування правової позиції та складання проекту позову. Крім цього, в позовній заяві ОСОБА_1 , датованій 09 квітня 2023 року, не тільки відсутній попередній розрахунок суми судових витрат, а й зазначено про те, що понесення судових витрат не очікується.

Звертає увагу на відсутність необхідності, неминучості витрат та їх підтвердження, оскільки позивачка сама є адвокатом та фахівцем у галузі права, самостійно приймала участь у розгляді справи.

Натомість, адвокат Губська А.В. участі у розгляді справи не приймала та жодного документа, який би підтверджував надання нею правничої допомоги, матеріали справи не містять.

Вказує, що передбачений договором про надання правничої допомоги "гонорар успіху", не є обов`язковим для суду при визначенні розміру судових витрат на оплату правничої допомоги.

Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, апеляційну скаргу АТ "Державний ощадний банк України" задовольнити.

24 червня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу АТ "Державний ощадний банк України".

Вказує, що відповідач не визначив працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників.

Звертає увагу, що сторони у справі не погоджували способу електронної комунікації, пересилання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь-який інший спосіб електронної комунікації.

Перелік вакантних посад не надавався в передбачений законом спосіб на дату звільнення, хоча такі вакансії були.

Зазначає, що матеріали справи містять перелік вакантних посад станом на 14 березня 2023 року, наданий відповідачем, але такий перелік не надавався позивачці, він відсутній у переписці з ОСОБА_5 .

Зазначає, що тривалий розгляд справи у суді першої інстанції стався саме з вини відповідача. Використання позивачкою правил альтернативної підсудності є не тільки правом позивачки, а й можливістю розглянути справу в найкоротший термін.

Вказує на правильність проведеного судом першої інстанції розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Мотивуючи наведеним, просить рішення Подільського районного суду міста Києва від 01 квітня 2025 року в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу залишити без змін, а апеляційну скаргу АТ "Ощадний банк України" залишити без задоволення.

5. Позиція учасників справи.

27 жовтня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду ОСОБА_1 подано додаткові пояснення у справі.

В обґрунтування пояснень вказує, що в матеріалах справи наявні переліки вакантних посад станом на 14 березня 2023 року та перелік вакантних посад станом на 15 березня 2023 року. Вказані переліки вакантних посад відрізняються, перелік станом на 15 березня 2023 року має більшу кількість вакантних посад.

Вказує, станом на 15 березня 2023 року були наявні посади головного юрисконсульта, що підходили позивачці, проте не були запропоновані, зокрема:

- № 40 центр корпоративного управління (а.с. 102 зворот);

- №135 відділ правової експертизи управління правового супроводження департаменту бек-офісу (а.с. 105);

- №136 відділ правової експертизи управління правового супроводження департаменту дек-офісу (а.с. 105);

- № 237 відділ претензійно-позовної роботи південно-західного регіону управління претензійно-позовної роботи юридичного департаменту (а.с. 108 зворот).

Звертає увагу, що датою створення вищезазначеної вакансії за №237 зазначено 15 березня 2023 року, тобто така з`явилась саме на дату звільнення позивачки та її відображено тільки в переліку вакантних посад станом на 15 березня 2023 року, з яким відповідач умисно не ознайомив позивачку.

Стверджує, що відповідачем не виконано обов`язку щодо пропозиції усіх вакантних посад.

05 листопада 2025 року до апеляційного суду надійшли письмові пояснення представника відповідача щодо письмових пояснень позивачки ОСОБА_1 (том 3 а.с.109).

Представник відповідача, зокрема, зазначив, що посади головного юрисконсульта центр корпоративного управління, відділу правової експертизи управління правового супроводження департаменту бек-офісу, відділу правової експертизи управління правового супроводження департаменту дек-офісу були вказані в переліках вакантних посад як на 09 березня 2023 року, так і на 14 березня 2023 року та 15 березня 2023 року, пропонувались позивачці, але згода від ОСОБА_1 на переведення не надходила.

24 червня 2025 року позивачкою подано заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 20 000 гривень (том 3 а.с. 78).

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 подану апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити, проти апеляційної скарги відповідача заперечувала.

Представника відповідача АТ «Ощадбанк» Солдатенко А.М. підтримав подану банком апеляційну скаргу, проти задоволення апеляційної скарги позивачки заперечував.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 , представника відповідача АТ «Ощадбанк» Солдатенка А.М., розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд робить такі висновки.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

Згідно даних наказу №756-к від 29 вересня 2016 року ОСОБА_1 з 06 жовтня 2016 року призначено на посаду головного юрисконсульта управління стягнення заборгованості департаменту реструктуризації заборгованості та стягнення АТ "Ощадбанк" (том 1 а.с. 9).

13 січня 2023 року на електронну адресу позивачки надійшло попередження про скорочення посади позивачки та повідомлення про наявність вакантних посад в АТ "Ощадбанк" на поточну дату із зазначенням, що звільнення відбудеться 15 березня 2023 року (том 1 а.с. 24-25).

10 березня 2023 року на електронну адресу позивачки направлено список вакантних посад в АТ "Ощадбанк" станом на 09 березня 2022 року (том 1 а.с. 33, 176).

14 березня 2023 року позивачка повідомила про згоду на переведення на вакантну посаду головного юрисконсульта управління стягнення заборгованості, яка така вакантна посада існує станом на 14 березня 2023 року (том 1 а.с. 32).

14 березня 2023 року на електронну адресу позивачки надійшов лист, згідно даних якого зазначено, що у тексті повідомлення, яке позивачка отримала 10 березня 2023 року, допущена механічна помилка, а саме вказано дату 09 березня 2022 року. Насправді малась на увазі дата 09 березня 2023 року, про що свідчить сам файл у вкладенні, який має назву "Вакансії 09.03.2023". Зазначає, що вакансії головного юрисконсульта управління стягнення заборгованості станом на 09 березня 2023 року в списку немає, відповідно переведення на зазначену посаду неможливе. Актуальний список вакантних посад на 09 березня 2023 року продубльовано та зазначено, що він не змінився (том 1 а.с. 31, 175).

Згідно даних наказу №484-к від 13 березня 2023 року ОСОБА_1 звільнено з посади головного юрисконсульта управління стягнення заборгованості департаменту реструктуризації заборгованості та стягнення АТ "Ощадбанк" 15 березня 2023 року у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників, пункт 1 статті 40 КЗпП України. У графі підстава вказано: рішення правління АТ "Ощадбанк" від 06 грудня 2022 року (протокол №35, питання №180) "Про централізацію функцій підрозділів реструктуризації заборгованості та стягнення, зміни в організації виробництва і праці в АТ "Ощадбанк", рішення наглядової ради АТ "Ощадбанк" (протокол від 27 грудня 2022 року №80, питання №4), наказ АТ "Ощадбанк" від 10 січня 2023 року №43-к, попередження про скорочення від 13 січня 2023 року, пропозиції вакантних посад від 13 січня 2023 року та від 10 березня 2023 року (том 1 а.с. 10).

Згідно даних довідки від 05 червня 2023 року середньоденна заробітна плата позивачки становить 2 133,86 гривень (том 1 а.с. 190).

Матеріали справи містять перелік посад, що підлягають скороченню, станом на 14 березня 2025 року та станом на 15 березня 2023 року (том 1 а.с. 64-100, 101-150).

Згідно даних наказу №500-к від 14 березня 2023 року про звільнення ОСОБА_2 убачається, що ОСОБА_2 15 березня 2023 року звільнено з посади головного юрисконсульта управління стягнення заборгованості департаменту реструктуризації заборгованості та стягнення АТ "Ощадбанк" за угодою сторін, пункту 1 статті 36 КЗпП України (том 1 а.с. 154).

Наказ №535-к від 15 березня 2023 року про переведення ОСОБА_3 на посаду головного юрисконсульта управління стягнення заборгованості департаменту реструктуризації заборгованості та стягнення АТ "Ощадбанк" з 16 березня 2023 року (том 1 а.с. 155).

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Процедура звільнення працівника у разі скорочення має відбуватися на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, відповідно до якого скорочення чисельності або штату працівників - одна з підстав для розірвання трудового договору.

Частиною 1 статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частини 1 статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається вказаним у переліку.

Тобто застосування статті 42 КЗпП України можливе серед працівників, які обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади.

Згідно з частинами 1-3 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці роботодавець пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18 (провадження № 61-393св19), від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17 (провадження № 61-8393св20), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний проте суд зобов`язаний з`ясувати наявність підстав для звільнення та дотримання процедури звільнення.

Власник уважається таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакантні посади за період від попередження про вивільнення до фактичного вивільнення, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги AT «Ощадбанк» на рішення суду від 01 квітня 2025 року, апеляційний суд виходить із такого.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив з того відповідач не довів виконання свого обов`язку щодо ознайомлення позивачки з усіма вакантними посадами.

Відповідачем не заперечувався той факт, що 10 березня 2023 року позивачці направлено перелік вакантних посад із зазначенням « 9.03.2022». Надалі листом відповідача було повідомлено позивачку, що у списку вакантних посад було допущено механічну описку - малась на увазі дата 09.03.2023, а тому вакансії головного юрисконсульта управління стягнення заборгованості станом на 09.03.2023 в списку немає, який також було надіслано працівником відповідача позивача, який є актуальним станом на 14.03.2023.

Доводи відповідача про те, що електронним повідомленням від 10 березня 2023 року позивачці вдруге було запропоновано вакантні посади в банку, при цьому по день її звільнення 15 березня 2023 року інші вакантні посади не з`явились та на день звільнення ОСОБА_1 не існували, апеляційний суд відхиляє, оскільки відповідачем не надано суду переліку посад, які були направлені позивачці із зазначенням « 9.03.2022», так і вдруге запропоновані вакантні посади згідно повідомлення від 10 березня 2023 року.

Наведене дає підстави для висновку про недоведеність відповідачем факту відсутності інших вакантних посад по день звільнення позивачки порівняно з переліком таких посад, наданих останній електронним повідомленням від 10 березня 2023 року, оскільки суду для порівняння такий перелік надано не було, отже твердження відповідача про незмінність такого переліку є недоведеним.

Доводи апеляційної скарги AT «Ощадбанк» наведеного висновку суду першої інстанції не спростовують.

Оскільки невиконання роботодавцем обов`язку щодо ознайомлення позивачки з усіма вакантними посадами є безумовною підставою для задоволення позову, апеляційний суд не надає оцінку доводам сторін в частині переважного права залишення на роботі.

Доводи апеляційної скарги відповідача в частині відсутності підстав для стягнення середнього заробітку, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України, на яку посилається скаржник, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи недобросовісність дій позивачки, відповідач вказує на звернення із цим позовом до Оболонського районного суду міста Києва, у якому працює чоловік позивачки, у зв`язку із чим суддями цього суду заявлено самовідводи та справу передано до Подільського районного суду міста Києва.

З матеріалів справи убачається, що звертаючись до Оболонського районного суду міста Києва, позивачка скористалась правом вибору підсудності згідно частини 1 статті 28 ЦПК України, що не є підставою уважати такі дії недобросовісними.

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 01 квітня 2025 року та на додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 квітня 2025 року.

Звертаючись із апеляційною скаргою, позивачка вказує на те, що додаткове рішення є невід`ємною частиною основного рішення, відтак вважає за доцільне оскаржувати вішення від 01 квітня 2025 року в частині вирішення питання про відшкодування судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивачки про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із недоведеності такої.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає про таке.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137, частина 8 статті 141 ЦПК України).

За змістом частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Звертаючись до суду із позовом у квітня 2023 року, позивачкою зазначено про те, що понесення судових витрат не очікується (том 1 а.с. 5).

Заяву про відшкодування судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, зроблено позивачкою усно в судовому засіданні 19 березня 2025 року, що занесено до протоколу судового засідання (том 2 а.с. 118 зворот).

04 квітня 2025 року позивачкою подано заяву про ухвалення додаткового рішення із долученням ряду документів.

Із долучених до заяви матеріалів убачається, що 20 березня 2023 року між адвокатом Губською А.В. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової (правничої) допомоги, предметом якого є зобов`язання адвоката надавати правову (правничу) допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язаний опалити надання правової (правничої) допомоги у порядку та строки обумовлені договором.

Згідно пункту 3.1 договору розмір винагороди за надання правової (правничої) допомоги, що надається адвокатом клієнту, строки та порядок її оплати, відшкодування витрат визначаються в додаткових угодах, які є невід`ємною частиною цього договору (том 23 а.с.144-149).

20 березня 2023 року адвокатом Губською А.В. та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до договору про надання правової (правничої) допомоги, згідно якої одна година надання правової допомоги за цим договором складає 2 000,00 гривень, а у випадку винесення судових рішень на користь клієнта про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу клієнт сплачує адвокату 10% стягненої за рішенням суду суми.

Пунктом 2 визначено, що сума гонорару сплачується клієнтом не пізніше 30 днів з дати набрання чинності судового рішення на користь клієнта (том 2 а.с. 150).

Згідно даних акту наданих послуг від 02 квітня 2025 року вартість надання правничої допомоги становить 64 000,00 гривень, з розрахунку 32 години * 2 000,00 гривень.

Крім цього, гонорар успіху становить 113 948,12 гривень.

Всього вартість послуг складає 177 948,12 гривень (том 2 а.с. 151).

Згідно даних звіту про обсяг наданих послуг згідно договору №22 від 20 березня 2023 року про надання правової (правничої) допомоги убачається, що адвокатом надану таку професійну правничу допомогу:

- проведення правового аналізу документів, які надані Клієнтом, аналіз законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини, вивчення судової практики, формування правової позиції та консультування Клієнта щодо можливості подання позову про його незаконне звільнення Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу / 5 годин;

- проект запиту до AT «Ощадбанк» про надання документів, необхідних для подання позову, в рамках діючого законодавства, у випадку не надання, витребування через суд / 1 година;

- проект позову, доданих документів, консультування Клієнта щодо процесуальних дій для подачі позову / 5 годин;

- аналіз ухвали суду про відкриття спрощеного провадження по справі №756/4676/23 від 12 травня 2023 року та витребування документів / 1 година;

- вивчення наданих відповідачем на вимогу суду документів (наказів, розпоряджень, інформації щодо трудової діяльності) по справі №756/4676/23 / 2 години;

- аналіз відповіді на позов, доданих документів, підготовка проекту відповіді на відзив / 3 години;

- вивчення клопотання відповідача щодо залишення без розгляду відповіді на відзив та надання правової оцінки / 1 година;

- аналіз клопотання Відповідача про "відвід судді, запит суду з цього питання та відповіді Ради суддів. Підготовка позиції з цього питання / 2 години;

- аналіз процесуальних документів щодо залишення без задоволення клопотання про відвід та ухвали по самовідвід судді. Ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 18 грудня 2023 року;

- аналіз діючої практики щодо відводу суддів та всього составу суду / 1 година;

- вивчення 10 (десяти) ухвал Оболонського районного суду міста Києва про самовідвід суддів по справі №756/4676/23 та діючої судової практики передачі справи до іншого суду / 1 година;

- аналіз ухвали Подільського районного суду міста Києва про відкриття провадження у справі №756/4676/23 від 08 березня 2024 року та можливості подання додаткових документів / 1 година№

- підготовка проекту клопотання про допит свідка з врахуванням позиції Верховного суду / 1 година;

- підготовка переліку питань до свідка та процедури його допиту / 1 година;

- підготовка проекту додаткових пояснень по справі №756/4576/23 з врахуванням показів свідка / 2 година;

- підготовка до судових дебатів та проекту заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу / 1 година;

- вивчення діючої судової практики щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу та підготовка необхідних документів щодо такого відшкодування та консультування Клієнта з цього питання / 2 години.

Всього витрачено 32 години.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що адвокатом Губською А.В. в ході судового розгляду надавались позивачці ОСОБА_1 послуги з правничої допомоги, представництво в суді адвокатом не здійснювалось, при зверненні до суду позивачкою зазначено про те, що понесення судових витрат не очікується, отже судом першої інстанції зроблено правильний висновок про відсутність підстав для відшкодування таких витрат зі сторони відповідача.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачкою заявлено про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 гривень, надано Звіт про обсяг наданих послуг адвокатом Губською А.В., які полягали в складання проєктів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, а також консультування клієнта.

Колегія суддів констатує, що належних та допустимих доказів на підтвердження надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції не надано, представництво в апеляційній інстанції адвокатом не здійснювалось, відтак сам по собі звіт про надання таких послуг не дає підстав для відшкодування цих витрат за рахунок відповідача.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги АТ «Державний ощадний банк України» на додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 квітня 2025 року в частині неправильного обрахунку розміру судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави, з огляду на таке.

Позовну заяву подано ОСОБА_1 до суду в 2023 році.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина 3 статті 3 ЦПК України).

Перевіряючи, доводи скаржника щодо помилкового обрахунку судового збору, стягнутого за розгляд справи в суді першої інстанції, нижче наведено норми Закону України "Про судовий збір" в редакції чинній станом на дату звернення до суду із позовом (від 31.03.2023).

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до пункту 1 частини 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб в 2023 році становить 2684 грн, таким чином 0,4 розміру цієї суми становить 1073,60 грн, 5 розмірів цієї суми становить 13 420 грн.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 01 квітня 2025 року, з урахуванням ухвали Подільського районного суду міста Києва від 08 травня 2025 року, ухвалено:

- поновити позивачку на у АТ «Державний ощадний банк України»;

- стягнути з АТ «Державний ощадний банк України» на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 березня 2023 року по дату винесення рішення у сумі 1 139 481,24 грн.

Отже, рішенням суду задоволено одну майнову вимогу та одну немайнову вимогу позову.

З урахуванням наведеного, за змістом оскаржуваного рішення з АТ «Державний ощадний банк України» на користь Держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 12 468,41 грн, який розраховано та складається з: 1073,60 грн [за вимогу немайнового характеру щодо поновлення на роботі] + 11 394,81 грн [(1 139 481,24 грн * 1% = 11 394,81 грн) за вимогу майнового характеру щодо стягнення середнього заробітку].

Відтак, розмір судового збору, що підлягає стягненню з акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь держави підлягає зменшенню з 1 211,20 гривень до 1073,60 гривень та з 15 140,00 гривень до 11 394,81 гривень.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 01 квітня 2025 року та на додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 квітня 2025 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», подану адвокатом Солдатенком Андрієм Михайловичем, на рішення Подільського районного суду міста Києва від 01 квітня 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 01 квітня 2025 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», подану адвокатом Солдатенком Андрієм Михайловичем, на додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 квітня 2025 року задовольнити частково.

Розмір судового збору, що підлягає стягненню з акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь держави зменшити з 1 211,20 гривень до 1073,60 гривень та з 15 140,00 гривень до 11 394,81 гривень.

В іншій частині додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.А. Нежура

В.В. Соколова