Справа № 462/4961/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2025 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Мруць І.С.

за участю секретаря судового засідання Булавки Х.Н.

справа № 462/4961/25

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Залізнична районна адміністрація ЛМР,

третя особа ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за участю представника Залізничної районної адміністрації ЛМР Соломонко Жанни Володимирівни,

в с т а н о в и в:

позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги позивачка обгрунтувала тим, що місце проживання її сина відповідача у справі, зареєстроване у неприватизованій квартирі АДРЕСА_1 . Відповідач більше двох років не проживає за цією адресою, а тому, вважає, що він втратив право на користування квартирою. Позивачка самостійно несе всі витрати, пов`язані з утриманням квартири. Просить позов задоволити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 22.07.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, визначено строк для усунення недоліків, які в подальшому усунено.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 04.08.2025 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 04.09.2025 року до участі у справі залучено третіх осіб Залізничну районну адміністрацію ЛМР та ОСОБА_3 .

У судових засіданнях позивачка ОСОБА_1 свої вимоги підтримала. Пояснила, що відповідач є її сином. У спірному житлі вона проживає з 1985 року, син народився у 1988 році, був зареєстрований та проживав у цій квартирі. У 2010 році після того, як відповідач одружився, він переїхав в орендоване житло. У 2017 році він виїхав В Республіку Польща, згодом до нього переїхала його сім`я. Останній раз в Україні він був у 2020 році. Позивачка спілкується із сином та стверджує, що він не має наміру повертатися та проживати у спірному житлі. Речей сина у квартирі немає, комунальні послуги вона сплачує сама.

Додала, що її донька ОСОБА_3 27.02.2022 року разом із дітьми також виїхали в Польщу, однак вона має намір повернутися. З того часу позивачка проживає у квартирі сама, її чоловік помер у 2012 році.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом надіслання судових повісток за адресою його місця реєстрації, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади.

05.11.2025 року на електронну пошту суду надійшла заява від ОСОБА_2 , у якій він зазначає про те, що належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, просить проводити такий у його відсутності. У зв`язку із тим, що він з 2023 року не проживає за місцем реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 , просить позов ОСОБА_1 задовольнити, визнати його таким, що втратив право користування квартирою.

Представник третьої особи Залізничної районної адміністрації ЛМР у судовому засіданні вирішення позову залишила на розсуд суду. Додатково пояснила, що відповідач до Залізничної районної адміністрації із питанням про створення йому перешкод у вселенні у спірне житло не звертався.

Третя особа ОСОБА_3 неодноразово повідомлялася про час та місце судового розгляду, правом на подання суду пояснень не скористалася.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що знає позивачку приблизно з 1987 року, вона є сусідкою ОСОБА_1 , приблизно раз в місяць буває в її квартирі. Свідок знає дітей позивачки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Після одруження ОСОБА_7 залишилася з матір`ю, а ОСОБА_6 , приблизно тринадцять років тому, почав проживати окремо. Після цього ОСОБА_6 приходив в гості до матері. Свідок стверджує, що востаннє бачила відповідача ще до 2022 року, він виїхав з України, у спірному житлі не проживає.

Заслухавши вступне слово позивачки, представника третьої особи, пояснення свідка, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно копії ордеру №54 від 10.12.2008 року, такий виданий ПП «Садова» ОСОБА_1 на сім`ю із п`яти чоловік: ОСОБА_1 , ОСОБА_8 (чоловік), ОСОБА_2 (син), ОСОБА_3 (донька), ОСОБА_9 (внук), на право зайняття житлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 (а.с.18).

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки №1199 від 16.06.2025 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 6 осіб: ОСОБА_1 (осн.кв/н), ОСОБА_2 (син), ОСОБА_3 (дочка), ОСОБА_9 (внук), ОСОБА_10 (внучка), ОСОБА_11 (внук) (а.с.4).

Згідно відомостей Державної міграційної служби ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 (а.с.11).

Виходячи із змісту акту від 12.06.2025 року, складеного комісією в складі майстрів ЛКП «Сигнівка» проведено обстеження кв. АДРЕСА_1 . при обстеженні зі слів сусідів ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за вищевказаною адресою, але на даний час не проживає, зі слів сусідів більше 2-ох років (а.с.3).

За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ч.1 ст.64 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення.

До членів сім`ї наймача, згідно приписів ч.2 ст.64 Житлового кодексу Української РСР належать дружина наймача, їх діти і батьки, а також може бути визнано інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Порядок користування жилими приміщеннями у будинках державного та громадського житлового фонду регулюють положення статей 71, 72 ЖК Української РСР.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок щодо застосування статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Судом встановлено, що відповідач не проживає за вказаною адресою понад шість місяців, не несе витрат, пов`язаних з утриманням майна, а відтак вважається таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, позицію відповідача,який у своїй заяві просить позовні вимоги позивачки задоволити, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

На підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивачку звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи (а.с.5,6).

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, виходячи із висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 13.07.2025 року у справі №496/3134/19 (п.п.41-46), судовий збір слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.141,259,263-265,268,273 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Судовий збір у розмірі 1211 (тисячу двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів учасниками справи до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Третя особа: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради (місце знаходження: м.Львів, вул. Виговського, 34, );

Третя особа: ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Повний текст рішення складено 14 листопада 2025 року.

Суддя: І.С. Мруць