К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 листопада 2025 року місто Київ

справа № 371/465/25

апеляційне провадження № 22-ц/824/13795/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Приходька Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Миронівського районного суду Київської області у складі судді Поліщука А.С. від 2 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

У березні 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що з 15 листопада 2023 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Проте подружні відносини з відповідачем припинені, спільного господарства вони не ведуть, а шлюб має лише формальний характер. Сторони мають різні життєві погляди та є несумісними за характером, у зв`язку з чим спільне проживання між ними є неможливим, а подальше збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просила розірвати шлюб з ОСОБА_1 та відновити дошлюбне прізвище на " ОСОБА_4 ".

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 2 червня 2025 року позов ОСОБА_3 задоволено.Шлюб, зареєстрований 15 листопада 2023 року Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), актовий запис № 1429, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу відновлено дошлюбне прізвище " ОСОБА_4 ". Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1226 грн 20 коп. понесених судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що сімейне життя у сторін не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, спільних дітей не мають та спільного господарства не ведуть, відтак подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а тому шлюб підлягає розірванню.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скаржник зазначає, що посилання суду першої інстанції на встановлені обставини та події, викладені в описовій частині рішення, є недоведеними. Сторони змінили своє ставлення до події розірвання шлюбу і бажають зберегти сімейні відносини. Позивачем рішення про подання позову було прийняте поспішно, без належного усвідомлення наслідків, тоді як відповідач висловлює бажання зберегти шлюб, посилаючись на наявність почуттів до дружини та прагнення відновити повноцінну сім`ю.

Також вказує, що відповідач не отримував ухвалу про відкриття провадження і не мав можливості прийняти участь у судовому засіданні, оскільки справа розглядалась судом за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Крім того, суд першої інстанції не надав сторонам строку на примирення, який передбачено статтею 111 СК України, що призвело до ухвалення передчасного рішення про розірвання шлюбу.

ОСОБА_3 не скористалась своїм правом на подання відзиву.

Учасники справи в суд апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом установлено, що 15 листопада 2023 року Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ), актовий запис № 1429. Сторони дітей не мають.

Звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, ОСОБА_3 зазначала, що збереження шлюбу є неможливим і буде суперечити інтересам кожного з подружжя, оскільки подружні відносини фактично припинилися.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною 1 статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За положеннями частин 3, 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини 1 статті 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною 3 статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Відповідно до статті 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить її інтересам, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами.

Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги про примирення сторін, так як жодних доказів на підтвердження зазначеного, відповідачем надано не було.

При цьому, заява долучена відповідачем до апеляційної скарги, яка нібито підписана позивачем, не може бути розцінена апеляційним судом, як відмова від позову, оскільки подана не особисто позивачем, або уповноваженим її представником, а через адвоката, який не має повноважень на представлення її інтересів.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції права відповідача на доступ до правосуддя є необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що він був належним чином повідомлений про розгляд справи, про що свідчить отримання ним 15 квітня 2025 року ухвали про відкриття провадження (а.с. 18), та мав достатній строк (два місяці) для подання відзиву або інших заяв чи клопотань, однак не скористався наданими процесуальними правами.

Посилання у апеляційній скарзі на можливість примирення між сторонами і надання строку для примирення також не приймаються судом апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Оскільки позивач категорично не бажає збереження шлюбу з відповідачем, про що зазначала у позові, підстави для надання сторонам строку на примирення відсутні.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 2 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: