ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 186/1796/23
Номер провадження 22-ц/818/1726/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2024 року в складі судді Клімової С.В. по справі № 186/1796/23 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором та заборгованості за невиконання умов договору застави,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року Публічне акціонерне товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» (далі - ПАТ АТ «УКРГАЗБАНК») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором та заборгованості за невиконання умов договору застави.

Позов мотивовано тим, що 12 серпня 2010 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 15/2010-Р, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 279 150,00 грн строком до 11 серпня 2017 року зі сплатою відсотків, обумовлених договором.

Відповідач належним чином не виконав зобов`язання за вказаним договором, у зв`язку з чим заочним рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 07 травня 2019 року у справі № 408/8745/18-ц солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 121 593,07 грн; стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 68 699,29 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення набрало законної сили 10 вересня 2019 року.

На виконання зазначеного рішення було видано виконавчі листи, які пред`явлено до виконання.

Виконавче провадження з примусовому виконанню вказаного рішення було закінчено 20 лютого 2022 року у зв`язку із фактичним виконанням.

Позивач вказував, що у зв`язку з неналежним виконання рішення суду з відповідача за період з 12 березня 2017 року по 20 лютого 2022 року підлягає стягненню 105 322,10 грн, з яких 3% річних в загальному розмірі 28 246,49 грн; інфляційні втрати -77 075,61 грн.

Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами 12 серпня 2010 року було укладено договір застави № 261, предметом застави за яким виступав Автомобіль марки HONDA PILOT, 2009 року. Пунктом 2.3. договору застави встановлено, що за згодою сторін предмет застави оцінено в 372 200, 00 грн.

Пунктом 3.3.4. договору застави закріплено обов`язок відповідача на період дії цього договору застрахувати предмет застави на його повну вартість за власний рахунок у відповідності до вимог банку, виконувати всі умови кредитного договору при здійсненні страхування та надати банку копії договору (договорів) страхування, а також документів що підтверджують сплату страховий платежів за цим (цими) договором (договорами) страхування.

Пунктом 4.2. договору застави встановлено, що за невиконання чи неналежне виконання п.п. 3.3.1 - 3.3.8 даного договору заставодавець сплачує на користь заставодержателя штраф у розмірі 5% від заставної вартості предмета застави.

Відповідачем порушено вимоги п.3.3.4. договору застави, та не надано Банку доказів виконанні власного обов`язку щодо страхування предмету застави з 2019 року, що є підставою для нарахування штрафу, передбаченого п.4.2. договору у розмірі 18 610,00 грн (372 200,00 х 5%)

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ АТ «УКРГАЗБАНК» просило стягнути з ОСОБА_1 загальну заборгованість у розмірі 123 932,10 грн та судові витрати.

06 травня 2024 року ОСОБА_1 подано відзив, в якому просив позовну заяву залишити без задоволення.

Відзив мотивовано вимогами Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

До окупації російською федерацією Луганської області у 2014 році він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Кредитний договір був укладений в Луганській області 12 серпня 2010 року, тобто до початку проведення антитерористичної операції, для придбання автомобіля марки HONDA, моделі PILOT, 2009 року випуску, яким він з дружиною користувалися за місцем реєстрації.

До 12 січня 2015 року він не мав прострочення погашення кредиту та до 10 липня 2014 року не мав прострочення по процентам, а тому підлягають застосування положення ст. 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», відповідно до яких за невиконання чи неналежне виконання внутрішньо переміщеною особою, визначеною частиною першою цієї статті, зобов`язань за кредитним договором та/або договором позики не нараховується неустойка (штраф, пеня), не настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та процентів річних від простроченої суми, не застосовуються інші санкції майнового характеру.

Про необхідність застосування вказаних вимог закону 14 листопада 2023 року та 15 листопада 2023 року ним було направлено заяви до Банку, які були залишені без задоволення.

Також, позивачем до позовної заяви не залучено розрахунку заборгованості за договором № 15/2010-Р від 12 серпня 2010 року, а саме, щодо строків нарахування та припинення нарахування коштів за основною сумою кредиту та процентів за користування кредитом в рахунок погашення кредиту, а надано лише розрахунок щодо нарахування 3% річних та індексу інфляції.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог АБ «УКРГАЗБАНК» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є внутрішньо переміщеною особою, кредитний договір був укладений до 14 квітня 2014 року, а тому відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» до нього не підлягають застосуванню санкції у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та процентів річних від простроченої суми, а також інші санкції майнового характеру

На вказане судове рішення 08 січня 2025 року через систему «Електронний суд» АБ «УКРГАЗБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, Банк просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять докази наявності у відповідача статусу ВПО.

Довідка про взяття ОСОБА_1 на облік внутрішньо переміщеної особи за № від 28 липня 2016 року подана із порушенням процесуального строку та без клопотання про його поновлення, а тому не є належним доказом по справі.

Судом першої інстанції не враховано, що підставою нарахування штрафу є не порушення позичальником умов кредитного договору, а порушення умов договору застави № 261 від 12 серпня 2010 року.

Відповідачем порушено вимоги п.3.3.4. договору застави, та не надано доказів виконання обов`язку щодо страхування предмету застави з 2019 року, а тому розмір штрафу, розрахованого відповідно до п.4.2. договору застави складає 18 610,00 грн та підлягає стягненню з ОСОБА_1

18 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що ним не пропущено строк на подання відзиву на позовну заяву, оскільки копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви він не отримував, про дату та час судових засідань йому стало відомо з сайту «Судова влада», у зв`язку з чим 09 квітня 2024 року ним було надіслано до суду заяву про відкладення судового засідання для підготовки відзиву на позовну заяву.

Також, окрім довідки № 633301213 від 28 липня 2016 року його статус внутрішньо переміщеної особи підтверджено листом Міністерства соціальної політики України № 19119/0/2-23/19 від 30 листопада 2023 року, наданого на виконання ухвали Першотравневого міського суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2023 року.

Спірний кредитний договір був укладений до 14 квітня 2014 року з позичальниками, які після зазначеної дати залишили або покинули своє місце проживання на території проведення антитерористичної операції, до цього часу прострочення сплати платежів були відсутні, а тому на нього розповсюджується положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» щодо неможливості нарахування неустойки (штрафу, пені), а також індексу інфляції за весь час прострочення та процентів річних від простроченої суми, інших санкцій майнового характеру.

Вказував, що при розгляді справи в суді першої інстанції Банк не заперечував проти обставин, зазначених у відзиві на позовну заяву по суті, а лише не погодився із строком подання вказаного відзиву та доданих до нього документів.

У судове засідання апеляційного суду сторони-учасник судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 13 листопада 2025 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» отримано 07 серпня 2025 року в електронному кабінеті (т. 1, а.с.216).

Легезіним Олексієм Геннадійовичем, який діє в інтересах ПАТ АБ «Укргазбанк», отримано 07 серпня 2025 року в електронному кабінеті (т. 1, а.с.217).

ОСОБА_1 отримано 07 серпня 2025 року в електронному кабінеті (т. 1, а.с.215).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що 12 серпня 2010 року між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 15/2010-Р, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачеві грошові кошти у розмірі 279 150,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит до 11 серпня 2017 року, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки передбачені кредитним договором (а.с. 7-10).

Відповідно до п. 1.4.1 - 1.4.2. Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом 23 % річних, за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 28 % річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 12 серпня 2010 року сторонами укладено договір застави № 261, предметом якого був автомобіль марки HONDA PILOT, 2009 року (а.с. 13-16).

Пунктом 2.3. договору застави передбачено, що за згодою сторін предмет застави оцінено в 372 200, 00 грн.

За пунктом 3.3.4 на період дії цього договору заставодавець зобов`язаний застрахувати предмет застави на його повну вартість за власний рахунок у відповідності до вимог банку, виконувати всі умови кредитного договору при здійсненні страхування та надати банку копії договору (договорів) страхування, а також документів що підтверджують сплату страховий платежів за цим (цими) договором (договорами) страхування.

Пунктом 4.2. договору застави встановлено, що за невиконання чи неналежне виконання п.п. 3.3.1 - 3.3.8 даного договору заставодавець сплачує на користь заставодержателя штраф у розмірі 5% від заставної вартості предмета застави.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 07 травня 2019 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк», заборгованість за кредитним договором № 15/2010-Р від 12 серпня 2010 року за період з листопада 2015 року по 11 серпня 2017 року у сумі 121 593,07 грн, яка складається із: боргу за кредитом в розмірі 121 593,07 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк», заборгованість за кредитним договором № 15/2010-Р від 12 серпня 2010 року, строк сплати якої настав за період до листопада 2015 року у сумі 68 699,29 грн, яка складається із: боргу за кредитом в розмірі 38 001,31 грн; відсотків за користування кредитом 30 697,98 грн, стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» витрати на сплату судового збору в розмірі 2 854,39 грн (а.с. 66-71).

Постановою Луганського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 72-76).

На виконання вказаного рішення 16 лютого 2022 року ОСОБА_1 сплачено 214789,50 грн боргу та 776 грн витрат виконавчого провадження (а.с. 77,78)

Постановами приватного виконавця виконавчого округу Луганської області Лиманського Владислава Юрійовича від 16 лютого 2022 року виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованості за кредитним договором у розмірі 121593,07 грн та 2854,39 грн судового збору закінчено у зв`язку з виконанням судового рішення (а.с. 81-84).

За результатами пошуку виконавчих проваджень в АСВП, станом на 07 лютого 2024 року виконавчі провадження стосовно ОСОБА_1 , стягувач ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» завершені.

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за № від 28 липня 2016 року ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою (а.с.80).

За змістом частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

Нарахування і 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Пунктом 14.2 статті 14 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» гарантовано, що упродовж строку тимчасової окупації внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим звільняється від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним, якщо об`єктом іпотеки є майно, розташоване (зареєстроване) на території, що після укладення такого іпотечного договору була тимчасово окупована. Національний банк України приймає рішення про зміну класифікації таких іпотечних кредитів або інші рішення з метою недопущення погіршення ліквідності (фінансового стану) кредитора.

14 липня 2021 року Законом № 1646-IX «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» вказаний закон було доповнено статтею 9-2 щодо звільнення деяких категорій внутрішньо переміщених осіб від негативних наслідків невиконання грошових зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики», якими визначено, що загальна сума процентів за кредитним договором та/або договором позики, боржником за яким є внутрішньо переміщена особа, яка у період після 20 лютого 2014 року залишила або покинула своє місце проживання на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя або у період після 14 квітня 2014 року залишила або покинула своє місце проживання на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, не може перевищувати суми процентів, нарахованої протягом строку, на який надавався кредит (позика), за мінімальною ставкою, визначеною договором (частина 1 статті 9-2 цього Закону).

Частиною 2 статті 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що за невиконання чи неналежне виконання внутрішньо переміщеною особою, визначеною частиною першою цієї статті, зобов`язань за кредитним договором та/або договором позики не нараховується неустойка (штраф, пеня), не настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та процентів річних від простроченої суми, не застосовуються інші санкції майнового характеру.

Відповідно до частини 6 статті 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» положення частин першої - п`ятої цієї статті поширюються виключно на кредитні договори та договори позики, укладені: до дати початку тимчасової окупації з позичальниками, які після зазначеної дати залишили або покинули своє місце проживання на тимчасово окупованій російською федерацією території України; до 14 квітня 2014 року з позичальниками, які після зазначеної дати залишили або покинули своє місце проживання на території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях.

Положення частин першої - п`ятої цієї статті не поширюються на заборгованість внутрішньо переміщених осіб, які: залишили або покинули своє місце проживання на тимчасово окупованій російською федерацією території України та в яких станом на дату початку тимчасової окупації наявне прострочення сплати платежів за кредитними договорами та/або договорами позики; залишили або покинули своє місце проживання на території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях та станом на 14 квітня 2014 року в яких наявне прострочення сплати платежів за кредитними договорами та/або договорами позики.

Встановивши, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, заборгованість виникла після 14 квітня 2014 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для звільнення від негативних наслідків невиконання грошових зобов`язань за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції помилково враховано відзив відповідача на позовну заяву та долучені до нього докази суд вважає необґрунтованими. Матеріали справи не містять даних щодо дати отримання ОСОБА_1 копії позовної заяви, у зв`язку з чим судова колегія не вбачає підстав вважати, що відзив подано з пропуском встановленого законом строку.

Щодо заперечень Банку про наявність підстав для стягнення штрафу, передбаченого договором застави як окремою угодою, то суд керується таким.

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

За статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому (стаття 573 ЦК України).

Отже, застава є акцесорним зобов`язанням, тобто таким, що виникає на основі основного зобов`язання і служить для його забезпечення та існує лише тоді, коли існує основне зобов`язання, і його доля залежить від долі основного.

Отже, зважаючи на додатковий характер договору застави, висновки суду про розповсюдження на вказані відносини положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є обґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 17 листопада 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина