КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Костюк Олена Сергіївна про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним,-

установив:

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Костюк О.С. про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що після смерті його матері - ОСОБА_3 відкрилася спадщина на частку нерухомого майна, а саме: будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києві від 10 червня 2024 року у справі №752/26123/23 було задоволено його позов та продовжено строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Костюк О.С. було відмовлено йому у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане вище нерухоме майно у зв`язку з тим, що відповідач - ОСОБА_1 вже прийняла у спадщину частки будинку та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачу були видані: свідоцтво про право на спадщину за законом №882 від 14 вересня 2023 року про отримання у спадщину частки житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та свідоцтво про право на спадщину за законом №992 від 20 жовтня 2023 року на частку земельної ділянки, загальною площею 0,0717 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :79:314:0009, місце розташування: АДРЕСА_1 .

Відповідач відмовилася надати згоду на внесення змін до раніше виданих свідоцтв про право на спадщину.

Просив суд, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом №882 від 14 вересня 2023 року видане на ім`я ОСОБА_1 про отримання у спадщину майна після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме частки житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом №992 від 20 жовтня 2023 року видане на ім`я ОСОБА_1 про отримання у спадщину майна після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме частки земельної ділянки загальною площею 0,0717 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :79:314:0009, місце розташування: АДРЕСА_1 , та скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року зазначений вище позов задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом №882 від 14 вересня 2023 року видане на ім`я ОСОБА_1 про отримання у спадщину майна після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме частки житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом №992 від 20 жовтня 2023 року видане на ім`я ОСОБА_1 про отримання у спадщину майна після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме частки земельної ділянки загальною площею 0,0717 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :79:314:0009, місце розташування: АДРЕСА_1 .

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно набуде на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №882 від 14 вересня 2023 року та свідоцтва про право на спадщину за законом №992 від 20 жовтня 2023 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зазначила, що вона є спадкоємцем першої черги за законом, яка проживала постійно зі спадкодавцем, то вона у відповідності до вимог закону правомірно отримала свідоцтва про право на спадщину №822 та №922.

Звертає увагу, що позивач звернувся з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини у березні 2024 року - через пів року після отримання нею свідоцтв про право на спадщину.

Таким чином, вона не вчиняла жодних протиправних дій, правомірно та своєчасно реалізувала свої спадкові права у період, коли позивач не виконав обов`язків, визначених ст. 1297 ЦКУ.

Позивач у період з травня 2023 року по березень 2024 року не вчиняв дій, направлених на отримання свідоцтва про право на спадщину взагалі.

Вказані фактичні обставини доводять той факт, що при отриманні скасованих свідоцтво вона, як єдиний спадкоємець першої черги по закону що прийняла спадщину, станом на 2023 рік - більше як півтора року після смерті спадкодавці, діяла абсолютно правомірно і прав позивача не порушувала.

Станом на 14 вересня 2023 року та 20 жовтня 2023 року позивач не звертався до суду з позовом про надання йому додаткового строку для прийняття спадщини. Більш того позивач не обговорював дану тему з нею взагалі жодного разу.

Констатує, що при винесені оскаржуваного рішення судом неправильно застосовано норму ст. 1301 ЦКУ, оскільки вона була і є спадкоємцем першої черг по закону, що прийняла спадщину, підстав для скасування її свідоцтва про спадщину не існує.

Зазначає, що наслідок скасування державної реєстрації її права власності на спадок, її право на беззаперечно належну їй частину спадку було припинено, що є порушенням норми принципу непорушності права приватної власності.

Вказує, що системний аналізі викладеної судової практики та матеріалів справи свідчить про те, що задоволення позовних вимог, пред`явлених у даному спорі не мають наслідком захисту прав позивача, оскільки не породжують для нього жодних правових наслідків, в той же час позбавляють її права власності на спадкове майно.

Просила суд, скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав відзив, в обґрунтування якого зазначив, що підставою звернення до суду з позовом, було не бажання відповідача з`явитися до нотаріуса для переоформлення свідоцтва про право на спадщину, при цьому нотаріусом було письмово повідомлено відповідача про необхідність здійснити візит до нотаріуса для врегулювання спадкових питань.

Вказує, що заява про прийняття спадщини ним була подана до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Костюк О.С. 22 липня 2024 року, тобто, в межах визначеного судом двомісячного строку.

Наголошує, що нотаріусом були здійснені заходи по виклику відповідача для врегулювання спадкового питання, крім цього він намагався врегулювати це питання шляхом зустрічі з відповідачем, шляхом телефонних розмов, однак відповідач ігнорувала це.

У зв`язку із відмовою відповідача врегулювати питання отриманої спадщини, він був вимушений звернутися до суду за захистом свої прав.

Просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Київ. Актовий запис про смерть складений 23 липня 2022 року, номер запису 14448 та видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . Місце державної реєстрації смерті - Київський відділ державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_3 . Запис про народження зроблено 17 серпня 1951 року №1904 та видане свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 .

З постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Костюк О.С. №118/02-31 від 12 вересня 2024 року вбачається, що 16 травня 2023 року, на підставі заяви ОСОБА_1 була заведена спадкова справа після смерті її матері ОСОБА_3 . В межах вказаної спадкової справи були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 на: частку житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та частку земельної ділянки загальною площею 0,0717 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :79:314:0009, місце розташування: АДРЕСА_1 .

Згідно рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року у справі №752/26123/23, яке набрало законної сили 19 липня 2024 року, ОСОБА_2 було визначено двомісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 , з часу набрання рішенням суду законної сили.

22 липня 2024 року ОСОБА_2 звертався до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Костюк О.С. із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на ім`я позивача на: частку будинку та частку земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Костюк О.С. було направлено лист (вих.№96/02-14 від 23 липня 2024 року) ОСОБА_1 із запрошенням з`явитися за місцем розташування робочого місця нотаріуса для внесення змін до виданих свідоцтв про право на спадщину за законом, проте, вказаний лист повернувся без вручення адресату (за закінченням терміну зберігання).

У зв`язку з тим, що станом на 10 вересня 2024 року заяви від спадкоємців, які прийняли спадщину, про згоду на внесення змін до раніше виданих свідоцтв про право на спадщину не надходило, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Костюк О.С. була винесена постанова №118/02-31 від 12 вересня 2024 року про відмову ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на: частку житлового будинку та земельної ділянки (кадастровий номер :79:314:0009), місце розташування яких: АДРЕСА_1 .

Окрім того, 17 січня 2025 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої вбачається, що із заявою про прийняття спадщини також звернулась відповідач у справі - ОСОБА_1 .

З наданої спадкової справи вбачається, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Костюк О.С. посвідчила, що відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її донька ОСОБА_1 , яка отримала у спадщину частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Житловий будинок має загальну площу 69,4 кв.м, житлову площу 43,7 кв.м, і включає господарські споруди. Право власності на частку будинку підлягає державній реєстрації. Спадкова справа №8/2023.

Видане свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 вересня 2023 року, зареєстроване в реєстрі за №882.

Також, ОСОБА_1 отримала у спадщину 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0717 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка має кадастровий номер :79:314:0009. Право на вказану земельну ділянку посвідчене рішенням Голосіївської районної ради від 04 листопада 1997 року за №1604, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №79-2-00343. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 000. Право власності: 52081435. Право власності на частку земельної ділянки підлягає державній реєстрації. Спадкова справа №8/2023.

Видане свідоцтво про право на спадщину за законом від 20 жовтня 2023 року, зареєстроване в реєстрі за №992.

Згідно наявних в матеріалах справи відомостей з Державного реєстру речових прав від 10 вересня 2024 року вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на частку житлового будинку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) за адресою АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер:882 від 14 вересня 2023 року та зареєстровано право власності на частку земельної ділянки, кадастровий номер :79:314:0009, за адресою АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 992 від 20 жовтня 2023 року.

Інформація щодо інших спадкоємців, окрім позивача та відповідача, які зверталися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Костюк О.С. із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , у матеріалах спадкової справи відсутня.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач не усунутий від права на спадкування після смерті своєї матері ОСОБА_3 , не відмовився від прийняття спадщини, строк для подання заяви про прийняття спадщини продовжено судом, та така заява була подана приватному нотаріусу, то видача відповідачу - ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем першої черги, спірних свідоцтв про право на спадщину за законом є протиправним, оскільки порушує права позивача, як ще одного спадкоємця першої черги.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (статті 1261-1262 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

За загальними приписами про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Спадкове право характеризується цілою низкою спеціальних способів захисту прав та інтересів судом. Серед таких способів захисту у ст. 1301 ЦК України виокремлено визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1316/2227/11 (провадження №61-12290св18) зазначено, що у ст. 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

У постановах Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18), від 31 січня 2022 року у справі №326/1511/20 (провадження №61-18464св21 викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Із урахуванням викладених норм матеріального права належить дійти висновку, що правом на оспорення свідоцтва про право на спадщину іншого спадкоємця наділяється особа, яка має право на спадкування (прийняла спадщину у встановленому законом порядку) та це право порушується іншою особою, що отримала відповідне свідоцтво на спадщину.

За приписами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, такі кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі належної оцінки наданих позивачем письмових доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 являються позивач та відповідачі. Кожен з них вправі був розраховувати на частку спадкового майна після смерті їх матері ОСОБА_3 .

При цьому колегія суддів погоджується з доведенням факту, що позивач не усунутий від права на спадкування після смерті своєї матері ОСОБА_3 , не відмовився від прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги про те, що при отриманні скасованих свідоцтво вона, як єдиний спадкоємець першої черги по закону що прийняла спадщину, станом на 2023 рік - більше як півтора року після смерті спадкодавці, діяла абсолютно правомірно і прав позивача не порушувала, а позивач взагалі не вчиняв дій, направлених на отримання свідоцтва про право на спадщину, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, 17 травня 2023 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Костюк О.С., однак 22 вересня 2023 року отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій через пропуск встановленого строку для прийняття спадщини.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року у справі №752/26123/23, яке набрало законної сили 19 липня 2024 року, ОСОБА_2 було визначено додатковий двомісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 .

Заява про прийняття спадщини ОСОБА_2 була подана до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Костюк О.С. 22 липня 2024 року, тобто, в межах визначеного судом двомісячного строку.

Таким чином, видача відповідачу спірних свідоцтва про право на спадщину за законом порушує права позивача, як ще одного спадкоємця першої черги, що є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними.

Доводи апеляційної скарги про те, у суду були відсутні підстави для скасування виданих раніше свідоцтв про право на спадщину за законом, адже наслідок скасування державної реєстрації її права власності на спадок, її право на беззаперечно належну їй частину спадку було припинено, що є порушенням норми принципу непорушності права приватної власності, колегія суддів оцінює критично, оскільки у відповідності до ст.1280 ЦК України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини 2 і 3 ст. 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними, також ст.1300 ЦК України визначено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, а на вимогу одного з спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках частиною першою і другою зазначеної статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Інші доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до ст. 89ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, то рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба