Справа № 758/692/24
Провадження № 2/758/1602/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2025 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Оболонській Ю.С.,

за участю: представника позивача - адвоката Буліменка Є.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Вовченко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру МВС Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС), Приватне підприємство «Деталь Сервіс» про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року позивач ОСОБА_2 , інтереси якої представлені адвокатом Буліменком Є.В., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить:

1) визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки FORD, комерційний опис: EDGE, реєстраційний номер: НОМЕР_1 ; рік випуску: 2015; дата реєстрації: 05.10.2021 р., ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_2 ; повна маса, кг: 2549; маса без навантаження, кг: 2119; об`єм двигуна, см3: 3496; колір: синій, вартість якого складає 650 100,00 грн.;

2) витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 автомобіль марки FORD, комерційний опис: EDGE, реєстраційний номер: НОМЕР_1 ; рік випуску: 2015; дата реєстрації: 05.10.2021 р., ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_2 ; повна маса, кг: 2549; маса без навантаження, кг: 2119; об`єм двигуна, см3: 3496; колір: синій, вартість якого складає 650 100,00 грн.;

3) зобов`язати ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 автомобіль марки FORD, комерційний опис: EDGE, реєстраційний номер: НОМЕР_1 ; рік випуску: 2015; дата реєстрації: 05.10.2021 р., ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_2 ; повна маса, кг: 2549; маса без навантаження, кг: 2119; об`єм двигуна, см3: 3496; колір: синій, вартість якого складає 650 100,00 грн.;

4) скасувати реєстрацію (перереєстрацію) транспортного засобу - автомобіль марки FORD, комерційний опис: EDGE, реєстраційний номер: НОМЕР_1 ; рік випуску: 2015; дата реєстрації: 05.10.2021 р., ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_2 ; повна маса, кг: 2549; маса без навантаження, кг: 2119; об`єм двигуна, см3: 3496; колір: синій, вартість якого складає 650 100,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 є власником зазначеного нижче транспортного засобу: марка FORD, комерційний опис EDGE, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , рік випуску: 2015, дата реєстрації: 05.10.2021 р., ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_2 ; повна маса, кг: 2549; маса без навантаження, кг: 2119; об`єм двигуна, см3: 3496; колір: синій. Право власності позивача на зазначений вище транспортний засіб підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 . Як стало відомо позивачеві з сервісу моніторингу реєстраційних даних ОреnDataВоt, розміщеному на веб-сайті орепdatabot.ua, 26.10.2023 р. зазначений вище транспортний засіб було зареєстровано на ім`я нового власника за договором купівлі-продажу. Відповідно до листа Головного сервісного центру МВС № 31/2515АЗ-30574-2023 від 29.12.2023 р. належний позивачеві транспортний засіб було перереєстровано на ім`я ОСОБА_1 на підставі договору комісії № 8115/23/000063 від 25.10.2023 р„ виданого ПП «ДЕТАЛЬ СЕРВІС»; договору укладеного у СГ, № 8115/23/000063 від 26.10.2023 р., виданого ПП «ДЕТАЛЬ СЕРВІС»; акта огляду № 8115/23/000060 від 26.10.2023 р., виданого ПП «ДЕТАЛЬ СЕРВІС». Перереєстрацію транспортного засобу на відповідача було здійснено у територіальному сервісному центрі № 4642 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях. Позивачем не укладалось будь-яких правочинів, які б передбачали перехід права власності на належний йому транспортний засіб до відповідача, а також не видавалося будь-яких довіреностей на укладання зазначених вище правочинів. Вказана обставина додатково підтверджується тим фактом, що позивач 10.12.2022 р. на законних підставах виїхав за межі України до Республіки Польща та з того часу не повертався до України, що підтверджується відповідною відміткою у паспорті громадянина України для виїзду за кордон. Отже, 25.10.2023 р. та 26.10.2023 р. позивач не міг укласти договір, умовами якого було б передбачено відчуження або уповноваження іншої особи на відчуження належного позивачеві транспортного засобу, оскільки в цей час позивач перебував за межами України. Місцезнаходження транспортного засобу позивачеві невідомо. 03.01.2024 р. представник позивача звернувся до Деснянського УП ГУНП у м. Києві в інтересах позивача із заявою про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289 (незаконне заволодіння транспортним засобом) та ч. 1 ст. 366 (службове підроблення) КК України. Таким чином, зважаючи на те, що транспортний засіб вибув з власності позивача всупереч його волі, позивач має передбачені законодавством підстави для витребування транспортного засобу від відповідача, який заволодів ним без відповідної правової підстави. Належним способом захисту прав в даному випадку є пред`явлення власником віндикаційного позову.

Ухвалою від 23.01.2024 р. вищевказаний позов був залишений без руху з наданням позивачеві строку для усунення недоліків, які були усунуті позивачем у встановлений законом строк.

Ухвалою від 23.01.2024 р. заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на автомобіль випуску: 2015; дата реєстрації: 05.10.2021 р., ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_2 ; повна маса, кг: 2549; маса без навантаження, кг: 2119; об`єм двигуна, см3: 3496; колір: синій, вартість якого складає 650 100,00 грн., зареєстрований за ОСОБА_2 .

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27.02.2024 року провадження у вказаній справі було відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Представником третьої особи-1 - Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру МВС Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС) згідно з матеріалів справи ОСОБА_2 подано пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Мотивуючи тим, що згідно з матеріалами справи ОСОБА_2 будучи власником транспортного засобу «FORD EDGE», рік випуску: 2015; VIN НОМЕР_2 ; колір синій, реєстраційний номер: НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , дізнався з сервісу моніторингу реєстраційних даних ОреnDataВоt, про те, що вказаний вище транспортний засіб зареєстровано на нового власника - ОСОБА_1 , за договором купівлі продажу, укладеного суб`єктом господарювання, ПП «Деталь Сервіс», №8115/23/000063 від 26.10.2023 року, на підставі договору комісії №8115/23/000063 від 25.10.2023 року виданого ПП «Деталь Сервіс». Позивач стверджує, що на момент укладення договору комісії та договору купівлі-продажу він перебував за межами території України, а саме в Республіці Польща. Також позивач стверджує, що будь-яких правочинів, а також довіреностей для вчинення таких правочинів він нікому не видавав. Про що його представник повідомив правоохоронні органи для прийняття відповідного рішення. В обґрунтування позиції РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС), щодо позовних вимог зазначають, що Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС) здійснює свою діяльність на підставі «Положення про регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській, Івано- Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС)» (надалі - Положення) на підставі Наказу Головного сервісного центру МВС №114 від 01.09.2023 року та являється відокремленим підрозділом Головного сервісного центру МВС, утвореним на правах філії без статусу юридичної особи. У своїх позовних вимогах позивач, просить суд визнати за ним право власності на транспортний засіб «FORD EDGE», рік випуску: 2015; VIN НОМЕР_2 ; колір синій, реєстраційний номер: НОМЕР_1 . Відповідно до розділу II Положення одним з основних завдань РСЦ ГСЦ МВС є організація державного обліку зареєстрованих транспортних засобів, видача (обмін) посвідчень водія. Єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків, встановлена Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (далі - Порядок № 1388). п.1. Цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, - причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. п.2. Цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Відповідно до положень пункту 3 Порядку № 1388 державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Відповідно до Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортних засобів передбачає, що реєстраційні дії щодо транспортних засобів здійснюються з метою державного обліку та контролю за використанням автомобілів, а не посвідчення права власності та користування транспортними засобами. За змістом висновку, якого дійшов Верховний Суд постанові від 16 грудня 2020 року (справа № 278/3640/18) виходячи з аналізу положень Порядку № 1388, Цивільного кодексу України, видане за результатами проведення реєстраційних дій свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте як самостійний документ право власності у особи не породжує. Крім того у постанові Верховного Суду 21 січня 2021 року по справі №161/19385/19 судом касаційної інстанції викладено правову позицію що відповідач у справі, а саме Регіональний сервісний центр МВС області проводить лише державну реєстрацію (перереєстрацію) та зняття з обліку транспортних засобів, а між позивачем та відповідачем не існує будь-яких цивільно-правових відносин, у зв`язку з чим сервісний центр не може бути особою, яка не визнає, порушує або оспорює право позивача на транспортний засіб. Позивачем не заявлено позовної вимоги про визнання Договору недійсним. Зазначає, що згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів 26.10.2023 року в територіальному сервісному центрі № 4642 здійснено «перереєстрацію на нового власника за дог. купівлі-продажу (СГ)», а саме транспортного засобу «FORD EDGE», рік випуску: 2015; VIN НОМЕР_2 ; колір синій, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , видано свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , присвоєно номерний знак НОМЕР_1 за громадянином ОСОБА_1 , за договором купівлі продажу, укладеного суб`єктом господарювання, ПП «Деталь Сервіс», №8115/23/000063 від 26.10.2023 року, на підставі договору комісії №8115/23/000063 від 25.10.2023 року виданого ПП «Деталь Сервіс». Даний транспортний засіб за громадянином ОСОБА_1 зареєстровано по даний час. Вказана реєстрація транспортного засобу проведена в ТСЦ МВС №4642 відповідно до вимог чинного законодавства України, при цьому просимо суд звернути увагу на те, що РСЦ ГСЦ МВС не наділено повноваженнями визнавати право власності, а також перевіряти наявність чи відсутність інших договорів купівлі продажу з одного і цього ж предмета договору, та самовільно вносити будь-які відомості в Єдиний державний реєстр транспортних засобів. Зазначають, що РСЦ ГСЦ МВС жодним чином не порушує будь-які права Позивача. Щодо вимог позивача про скасування державної реєстрацію транспортного засобу «FORD EDGE», рік випуску: 2015; VIN НОМЕР_2 ; колір синій, реєстраційний номер НОМЕР_1 , видано свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , присвоєно номерний знак НОМЕР_1 , за ОСОБА_1 . Абзацом 4 п.40 Порядку встановлено, що державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів скасовується: 1) на підставі документів, що підтверджують установлення факту знищення, підробки або зміни ідентифікаційного номера транспортного засобу, номера двигуна або заміни без відповідного дозволу номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу; 2) на підставі відомостей про транспортний засіб, який під час здійснення його державної реєстрації (перереєстрації) або зняття з обліку перебував під дією обтяжень, або у разі подачі документів, інформація в яких не відповідає відомостям відповідних державних реєстрів; 3) у разі визнання недійсним правочину, на підставі якого проводилася державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортного засобу; 4) на підставі рішення суду; 5) у разі встановлення факту підроблення митних документів або нездійснення митного оформлення транспортного засобу. Тобто, для скасування державної реєстрації транспортного засобу відповідно до вимог законодавства є наявність відповідного судового рішення про визнання недійсним правочину, яке набрало законної сили, і не потребує встановлення окремого зобов`язання для його виконання. Враховуючи зазначене, у разі прийняття судом рішення про визнання недійсними зазначених договорів, вказане судове рішення є підставою для скасування державної реєстрації транспортного засобу. Отже, правове становище третіх осіб у процесі посідають особи, які мають юридичний інтерес до справи, але інтерес, який не є рівноцінним інтересам сторін (позивача чи відповідача). Інститут третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, зумовлений перш за все необхідністю забезпечити можливість здійснення відповідними суб`єктами права регресу. Про це зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 572/3632/15-ц (постанова від 18 серпня 2021 року). Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 1840/2970/18.

Відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову. Мотивуючи тим, що автомобіль він купив у дружини власника автомобіля ОСОБА_4 . Переадресацію транспортного засобу було здійснено у територіальному сервісному центрі № 4642 Регіонального сервісного центру МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях. Таким чином автомобіль від імені власника продавав ОСОБА_5 , його повноваження відповідним чином перевірили працівники ПП «Деталь сервіс», інакше вони не укладали б з відповідачем договір купівлі продажу автомобіля, пред`явивши який в сервісний центр № 4642 Регіонального сервісного центру МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях ОСОБА_1. отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Через якийсь час відповідачу почала телефонувати ОСОБА_6 і повідомила, що нібито ОСОБА_5 якому вони з чоловіком довірили продати ОСОБА_1 автомобіль, не віддав їм отримані від нього кошти за продаж автомобіля. Даний позов відповідач не визнає повністю і вважає, що дії ОСОБА_7 і ОСОБА_4 є незаконними. Відповідач про існування ОСОБА_5 дізнався від ОСОБА_4 , оскільки він діяв за її вказівками. Для того, щоб доручити ОСОБА_5 продати автомобіль сім`я ОСОБА_8 повинна була передати автомобіль та документи на нього в розпорядження ОСОБА_5 . А цей факт вже вказує, що автомобіль не вибув із власності сім`ї ОСОБА_8 проти їх бажання, оскільки вони не звертались в поліцію з заявами по викрадення автомобіля. Зокрема ОСОБА_6 їздила по європейських країнах на вказаному автомобілі, в`їжджала в Україну і в`їжджала з України, і очевидно мала на те всі повноваження. Крім того, А саме навіть якщо документи на автомобіль оформлені на чоловіка, то автомобіль все рівно є спільною власністю подружжя. ОСОБА_7 не міг відпускати дружину в поїздки по різних країнах не надавши їй документів на автомобіль певних повноважень. Тому сам факт того, що він знаючи, що дружина постійно користується автомобілем, почав шукати свій автомобіль через сайти, і нібито випадково узнав, що автомобіль змінив власника викликає сумнів у правдивості таких дій. Тому, враховуючи, що автомобіль є власністю подружжя і саме дружина вчинила дії по його відчуженню, вже не може йти мови про те, що автомобіль вибув із власності ОСОБА_7 поза його волею. Таким чином немає ніяких правових підстав для витребування автомобіля з чужого незаконного володіння, оскільки володіння є законним. Зазначає, що ОСОБА_6 стверджує, що не має до нього ніяких претензій, але в неї виникли якісь спори з ОСОБА_9 , якому вона доручила оформити продаж автомобіля. Тому фактично є тільки спір між сім`єю ОСОБА_8 і ОСОБА_9 . Крім того, позивач ОСОБА_10 вказує, що переоформлення автомобіля відбулось через ОСОБА_5 і ПП «Деталь сервіс», але чомусь не вважає їх дії незаконними.

Представником позивача - адвокатом Буліменком Є.В. подано заперечення на відзив на позовну заяву, в якій сторона позивача заперечує щодо доводів сторони відповідача, та просить позов задовільнити в повному обсязі. Зазначає, що 03.01.2024 р. представником позивача було подано до Деснянського УП ГУНП у м. Києві заяву про вчинення кримінального правопорушення за фактом незаконного заволодіння спірним транспортним засобом та незаконної перереєстрації вказаного автомобіля на відповідача. Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 15.02.2024 р. (справа № 754/1094/24) було зобов`язано уповноважену особу Деснянського УП ГУНП у м. Києві невідкладно, але не пізніше 24 (двадцяти чотирьох) годин після отримання після отримання копії ухвали слідчого судді, внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування згідно поданої мною заяви від 03.01.2024 р. про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 366 КК України. 12.03.2024 р. Деснянським УП ГУНП у м. Києві було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000552 від 12.03.2024 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України. Наданий момент досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває. Таким чином, оскільки з боку позивача як власника спірного автомобіля було відсутнє волевиявлення на вибуття автомобіля з його власності, відповідач незаконно володіє спірним автомобілем, що дає позивачеві право звернутись до суду з віндикаційним позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння. Також слід зазначити, що відповідач, заявляючи про, начебто, законність перереєстрації на його ім`я, не надав жодного документа на підтвердження того, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля укладався позивачем або що позивач уповноважив будь-яку іншу особу на укладання такого договору. Що стосується наданого відповідачем диску із звуко- та відеозаписами слід зазначити, що позивачеві невідомі як обставини створення таких записів (дата, час, місце створення тощо), так і особи, зображення та голоси яких фігурують у наданих відповідачем звуко- та відеозаписах.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 10.09.2024 року клопотання представника позивача - адвоката Буліменка Є.В. про витребування доказів задоволено, витребувати у Державної прикордонної служби України інформацію про перетинання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , державного кордону України за період з 01.11.2022 р. по 14.08.2024 р. та клопотання представника відповідача - адвоката Вовченко С.М. про залучення до участі в справі в якості третіх осіб ОСОБА_3 та Приватне підприємство «Деталь Сервіс», задоволено, залучено до участі в справі, як третю особу на стороні позивача без самостійних вимог, щодо предмету спору - ОСОБА_11 та залучено до участі в справі, як третю особу на стороні відповідача без самостійних вимог, щодо предмету спору - Приватне підприємство «Деталь Сервіс» ().

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05.11.2024 р. клопотання представника відповідача - адвоката Вовченко С.М., про витребування доказів задоволено, витребувати у Державної прикордонної служби України інформацію про перетинання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , державного кордону України.

Третьою особою-2 - ОСОБА_3 подано пояснення щодо позовних вимог, в яких просила позов задовільнити та розглянути справу у її відсутність. Мотивуючи тим, що приблизно у вересні 2023 року ОСОБА_3 та ОСОБА_12 зателефонував відповідач, який повідомив про те, що знайшов у мережі Інтернет оголошення про продаж спірного автомобіля і готовий його придбати. Відповідач запропонував ціну купівлі автомобіля, яка не влаштувала ОСОБА_3 та її чоловіка, і вона повідомила йому, що продаж автомобіля за запропонованою ним ціною неможливий. Але пізніше ОСОБА_1 неодноразово намагався погодити ціну протягом наступних місяців. 10 листопада 2023 року повідомив ОСОБА_3 , що автомобіль перереєстрований на іншу особу і його в нього його немає. Розуміючи, що автомобіль було відчужено без відома та волевиявлення її чоловіка, вона запропонувала ОСОБА_13 компенсувати вартість автомобіля, який повідомив їй, що протягом найближчих днів самостійно привезе кошти до Києва, і пояснить всі обставини, але протягом півтора місяця її перебування в Київській області, так цього і не зробив. А наприкінці грудня відмовився віддавати кошти, аргументуючи їх викраденням невідомими особами шляхом розбиття скла в автомобілі, і викраденням його сумки з усіма грошима та його особистими речами в автомобілі, яким він на той час користувався. Документально (заявою в поліцію чи іншими документами) або іншими доказами та своїми діями він не довів, просив надати йому короткий час для улагодження даної ситуації та компенсації коштів за автомобіль. А в кінці травня, повідомив, що кошти втратив, але не була надано жодного документа. Зазначає, що ні вона, ні її чоловік не уповноважували ОСОБА_14 або будь яку іншу особу на укладання будь яких правочинів. Вказана обставина підтверджується тим фактом, що ОСОБА_2 10.12.2022 р. на законних підставах виїхав за межі України. Таким чином, спірний автомобіль вибув з власності позивача поза його волевиявленням.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21.01.2025 р. клопотання представника відповідача - адвоката Вовченко С.М., про витребування доказів задоволено, витребувати у Державної прикордонної служби інформацію про перетинання: ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, державного кордону України, в період 01.06.2023 р. по 31.12.2023 р.

Ухвалою від 15.04.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Буліменко Є.В. позовні вимоги просив задовольнити повністю з підстав, зазначених у позові.

В судовому засіданні відповідач та представник відповідача адвокат Вовченко С.М. просив у задоволенні позову відмовити.

Третя особа-1 - Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру МВС Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС) у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подали пояснення.

Третя особа-2 - ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала письмові пояснення та просила розглянути справу у її відсутність.

Третя особа-3 - Приватне підприємство «Деталь Сервіс» у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала письмові пояснення та просила розглянути справу у її відсутність.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником зазначеного нижче транспортного засобу: марка FORD, комерційний опис EDGE, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , рік випуску: 2015, дата реєстрації: 05.10.2021 р., ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_2 ; повна маса, кг: 2549; маса без навантаження, кг: 2119; об`єм двигуна, см3: 3496; колір: синій.

Право власності позивача на зазначений вище транспортний засіб підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Відповідно до листа Головного сервісного центру МВС № 31/2515АЗ-30574-2023 від 29.12.2023 р. належний ОСОБА_2 транспортний засіб було перереєстровано на ім`я ОСОБА_1 на підставі договору комісії № 8115/23/000063 від 25.10.2023 р„ виданого ПП «ДЕТАЛЬ СЕРВІС»; договору укладеного у СГ, № 8115/23/000063 від 26.10.2023 р., виданого ПП «ДЕТАЛЬ СЕРВІС»; акта огляду № 8115/23/000060 від 26.10.2023 р., виданого ПП «ДЕТАЛЬ СЕРВІС».

Як вбачається з матеріалів справи, перереєстрацію транспортного засобу на відповідача було здійснено у територіальному сервісному центрі № 4642 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях.

Згідно заяви про вчинення кримінального правопорушення від 03.01.2024 р. представник позивача звернувся до Деснянського УП ГУНП у м. Києві щодо внесення до ЄРСР відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 366 КК України, та розпочати судове засідання.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 15.02.2024 р. (справа № 754/271/24) скаргу адвоката Буліменка Є.В., в інтересах ОСОБА_2 , на бездіяльність уповноважених осіб Деснянського УП ГУНП у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРСР після отримання заяви про кримінальне правопорушення задоволено, зобов`язано уповноважену особу Деснянського УП ГУНП у м. Києві, але не пізніше 24 (двадцяти чотирьох) годин після отримання після отримання копії ухвали слідчого судді, внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування згідно поданої мною заяви від 03.01.2024 р. про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 366 КК України.

12.03.2024 р. Деснянським УП ГУНП у м. Києві було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000552 від 12.03.2024 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, що підтверджується листом від 20.02.2024 р. № 1222/01/52-24 ГУНП у Львівський області Дрогобицького районного відділу поліції.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.05.2024 р. (справа № 442/3697/24) задоволено клопотання слідчого про тимчасовий доступ, та надано доступ до документів, які перебувають у Територіальному сервісному центрі № 4642 РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях.

Як вбачається з листа ДМСУ № 19/19-02-028.19/4669 від 10.10.2024 р., станом на 08.10.2024 р. щодо перетину митного кордону України транспортним засобом «FORD EDGE», рік випуску: 2015; VIN НОМЕР_2 ; колір синій, реєстраційний номер НОМЕР_1 у період з 01.01.2022 р. по 26.10.2023 р. здійснювався: 30.07.2023 р. о 17.55 год в`їзд, 10.12.2022 р. о 16.08 год виїзд.

Згідно листа Державної прикордонної служби № 19/7028-25 від 24.01.2025 р. за наявною у Базі даних інформацією щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України ОСОБА_17 в період з 01.06.2023 р. по 31.12.2023 р., а саме: пункт пропуску Краківець дата перетину на в`їзд 30.07.2023 р. о 17.54 год., пункт пропуску Смільниця дата перетину на виїзд 07.08.2023 р. о 12.04 год., пункт пропуску Краківець дата перетину на в`їзд 10.11.2023 р. о 20.38 год., пункт пропуску Шегині дата перетину на виїзд 06.12.2023 р. о 02.42 год., пункт пропуску Мостиська дата перетину на в`їзд 06.12.2023 р. о 12.05 год., пункт пропуску Шегині дата перетину на виїзд 24.12.2023 р. о 20.38 год.

Відповідно до висновка експертизи № СЕ-19/114-24/12872-ПЧ від 14.06.2024 р. Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС на постанову слідчого Дрогобицького районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області Федурка Н.М. від 04.06.2024 р. про проведення експертизи у кримінальному провадженні № 0000552, а саме: 1) підпис від імені ОСОБА_2 «КОМІТЕНТ» рядку «(прізвище, ініціали підпис уповноваженої особи)» в нижній частині зворотної сторінки документу «Договір комісії №8115/23/000063 від 25.10.2023 укладений між ПП «Деталь Сервіс» в особі Миронюка Богдана Андрійовича і ОСОБА_2 », - виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою, 2) підпис від імені ОСОБА_2 «КОМІТЕНТ» в рядку «ОСОБА_2. ______ (прізвище, ініціали, підпис)» в нижній частині документу « Акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер 3 8118/23/1/001942 від 25.10.2023», виконаний не ОСОБА_2., а іншою особою.

Як вбачається з матеріалів справи, Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС) здійснює свою діяльність на підставі «Положення про регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській, Івано- Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС)» (надалі - Положення) на підставі Наказу Головного сервісного центру МВС №114 від 01.09.2023 року та являється відокремленим підрозділом Головного сервісного центру МВС, утвореним на правах філії без статусу юридичної особи.

Відповідно до розділу II Положення одним з основних завдань РСЦ ГСЦ МВС є організація державного обліку зареєстрованих транспортних засобів, видача (обмін) посвідчень водія.

Єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків, встановлена Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (далі - Порядок № 1388).

П.1. цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, - причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

П.2. цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Відповідно до положень пункту 3 Порядку № 1388 державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 затверджений Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортних засобів передбачає, що реєстраційні дії щодо транспортних засобів здійснюються з метою державного обліку та контролю за використанням автомобілів, а не посвідчення права власності та користування транспортними засобами.

За змістом висновку, якого дійшов Верховний Суд постанові від 16 грудня 2020 року (справа № 278/3640/18) виходячи з аналізу положень Порядку № 1388, Цивільного кодексу України, видане за результатами проведення реєстраційних дій свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте як самостійний документ право власності у особи не породжує.

Крім того у постанові Верховного Суду 21 січня 2021 року по справі №161/19385/19 судом касаційної інстанції викладено правову позицію що відповідач у справі, а саме Регіональний сервісний центр МВС області проводить лише державну реєстрацію (перереєстрацію) та зняття з обліку транспортних засобів, а між позивачем та відповідачем не існує будь-яких цивільно-правових відносин, у зв`язку з чим сервісний центр не може бути особою, яка не визнає, порушує або оспорює право позивача на транспортний засіб.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не заявлено позовної вимоги про визнання Договору недійсним.

Крім того, згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів 26.10.2023 року в територіальному сервісному центрі № 4642 здійснено «перереєстрацію на нового власника за дог. купівлі-продажу (СГ)», а саме транспортного засобу «FORD EDGE», рік випуску: 2015; VIN НОМЕР_2 ; колір синій, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , видано свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , присвоєно номерний знак НОМЕР_1 за громадянином ОСОБА_1 , за договором купівлі продажу, укладеного суб`єктом господарювання, ПП «Деталь Сервіс», №8115/23/000063 від 26.10.2023 року, на підставі договору комісії №8115/23/000063 від 25.10.2023 року виданого ПП «Деталь Сервіс». Даний транспортний засіб за громадянином ОСОБА_1 зареєстровано по даний час.

Вказана реєстрація транспортного засобу проведена в ТСЦ МВС №4642 відповідно до вимог чинного законодавства України, крім того, РСЦ ГСЦ МВС не наділено повноваженнями визнавати право власності, а також перевіряти наявність чи відсутність інших договорів купівлі продажу з одного і цього ж предмета договору, та самовільно вносити будь-які відомості в Єдиний державний реєстр транспортних засобів.

Таким чином, РСЦ ГСЦ МВС жодним чином не порушує будь-які права позивача.

За загальним правилом, право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна. Винятком із загального правила про те, що право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна, є вказівка в нормі закону чи в положеннях договору. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин, як договір, його сторони можуть самі визначити (у договорі) момент виникнення права власності на рухому річ. Правила ч. 4 ст. 334 ЦК України (щодо державної реєстрації права) застосовуються до нерухомих речей.

У постанові ВП ВС від 5 квітня 2023 року у справі № 911/1278/20 також вказано, що: «положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу».

Витребування майна з чужого незаконного володіння - це правова процедура, яка здійснюється через віндикаційний позов. Власник, який втратив контроль над майном, може вимагати його повернення від особи, яка незаконно ним заволоділа, згідно зі статтею 387 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України надає власнику право вимагати повернення свого майна від особи, яка незаконно ним володіє.

Закон не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб

Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2024 року у справі № 570/1706/21

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Якщо майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним.

Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 вересня 2023 року у справі № 201/1051/22.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Факт незаконного відчуження та допущення продажу майна не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача.

Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року по справі № 725/1824/20

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар. Факт незаконного відчуження та допущення продажу майна не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача.

Відповідно статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із статтею 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як зазначалось вище, право власності на річ є абсолютним і слідує за річчю, зберігаючись навіть у випадку незаконного вибуття з володіння власника та в період перебування в незаконному володінні іншої особи.

При цьому, як вказано у Постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року по справі № 760/23291/14-ц, провадження № 61-183св 172, та від 22 серпня 2018 року по справі №741/605/17, провадження № 61-15907св183, «правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка тощо)».

Крім того, у Постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 758/2524/17, провадження №61-448св19, Верховного Суду зроблений дуже важливий висновок, що у даній справі майно, що є предметом спору, вибуло з власності Позивача без його згоди, як власника.

Щодо вимог позивача про скасування державної реєстрацію транспортного засобу «FORD EDGE», рік випуску: 2015; VIN НОМЕР_2 ; колір синій, реєстраційний номер НОМЕР_1 , видано свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , присвоєно номерний знак НОМЕР_1 , за ОСОБА_1 , то абзацом 4 п.40 Порядку встановлено, що державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів скасовується:

1) на підставі документів, що підтверджують установлення факту знищення, підробки або зміни ідентифікаційного номера транспортного засобу, номера двигуна або заміни без відповідного дозволу номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу;

2) на підставі відомостей про транспортний засіб, який під час здійснення його державної реєстрації (перереєстрації) або зняття з обліку перебував під дією обтяжень, або у разі подачі документів, інформація в яких не відповідає відомостям відповідних державних реєстрів;

3) у разі визнання недійсним правочину, на підставі якого проводилася державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортного засобу;

4) на підставі рішення суду;

5) у разі встановлення факту підроблення митних документів або нездійснення митного оформлення транспортного засобу.

Тобто, для скасування державної реєстрації транспортного засобу відповідно до вимог законодавства є наявність відповідного судового рішення про визнання недійсним правочину, яке набрало законної сили, і не потребує встановлення окремого зобов`язання для його виконання.

Визнання правочину недійсним здійснюється судом, а скасування реєстрації є наслідком такого рішення, якщо правочин зареєстрований в державних реєстрах. Для скасування реєстрації необхідно, щоб суд в своєму рішенні про визнання правочину недійсним зазначив підстави для скасування, передбачені відповідним законом, наприклад, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Оскільки, позивачем не заявлено позовної вимоги про визнання Договору недійсним щодо реєстрації 26.10.2023 р. транспортного засобу на ім`я нового власника за договором купівлі-продажу, тому в позовних вимогах слід відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 651 ЦК України підставою для зміни або розірвання договору є зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Окремо варто вказати на те, що відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 01 серпня 2019 року у справі № 638/14632/14-ц (провадження № 61-12947св18).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Схожі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року (справа № 338/180/17), від 11 вересня 2018 року (справа № 905/1926/16), від 30 січня 2019 року (справа № 569/17272/15), від 01 жовтня 2019 року (справа № 910/3907/18). Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 лютого 2020 року у справі № 910/4391/19 вказано, що: «відмова від договору найму за своєю суттю є одностороннім правочином і, з огляду на підстави такої відмови, є способом захисту порушених прав наймодавця, а тому не вимагає згоди другої сторони. За змістом статті 782 ЦК України, а також виходячи з положень статей 205, 654 ЦК України, відмова від договору має вчинятися наймодавцем письмово. Відмова від договору вважається такою, що відбулася, якщо наймодавець направив наймачу відповідну заяву (лист, повідомлення), надавши суду докази такого направлення та отримання її наймачем».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року по справі № 456/2076/19 (провадження № 61-6357св21) вказано, що «договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08 вересня 2021 року у справі № 727/898/19 вказано: «У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України). У цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зроблено висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

З огляду на вказані положення та встановлені обставини, а також з урахуванням надання достатніх належних та допустимих доказів, суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню, тому слід відмовити.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, то відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягає стягненню сплачений позивачами при подачі позову судовий збір.

Керуючись статтями 15, 316, 317,321, 334, 387, 388, 651 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 158, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру МВС Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС), Приватне підприємство «Деталь Сервіс» про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін у справі:

позивач - ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 );

відповідач - ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 );

третя особа-1 - Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру МВС Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС) (місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Данила Апостола, буд.11, );

третя особа-2 - ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 );

третя особа-3 - Приватне підприємство «Деталь Сервіс» (місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Є.Коновальця, буд. 36-Д, ).

Суддя Н. М. Ларіонова