ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Маркєлової В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до 1. ОСОБА_1 , 2. ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до 1. ОСОБА_1 , 2. ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за послугу з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання в розмірі 69 842,24 грн, інфляційні втрати в розмірі 13 004,14 грн, 3% річних у розмірі 3 629,45 грн.

Позовну заяву обґрунтував тим, що ТОВ «Євро-реконструкція» здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до будинку АДРЕСА_1 , зокрема, до квартири АДРЕСА_2 . У зазначеній квартирі зареєстровані та проживають відповідачі, тому є користувачами послуг, які надає позивач. Письмовий договір з позивачем про надання послуг не укладали, однак вони не звільняються від сплати за спожиті житлово-комунальні послуги. Відповідачі своєчасно з квітня 2017 року не вносили плату за отримані послуги з постачання теплової енергії та з січня 2016 року за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 69 842,24 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України на розмір заборгованості нараховані 3% річних у розмірі 3 629,45 грн, інфляційні втрати у розмірі 13 004,14 грн.

Рішенням (заочним) Дарницького районного суду м. Києва від 08.11.2023 суд задовольнив позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до 1. ОСОБА_1 , 2. ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Стягнув солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція»:

- заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.04.2017 по 31.06.2023 у розмірі 20 772,76;

- заборгованість за послуги з гарячого водопостачання за період з 01.01.2016 по 31.06.2023 у розмірі 49 069,48 грн;

- 3% річних, нараховані на заборгованість з постачання теплової енергії за період з 01.04.2017 по 23.02.2022 у розмірі 1 086,29 грн;

- 3% річних, нараховані на заборгованість з гарячого водопостачання за період з 01.06.2016 по 23.02.2022 у розмірі 2 543,16 грн;

- інфляційні втрати за період з 01.04.2017 по 23.02.2022 за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 3 765,81 грн;

- інфляційні втрати за період з 01.06.2016 по 23.02.2022 за послуги з гарячого водопостачання у розмірі 9 238,33 грн, а всього - 86 475,83 грн.

Стягнув з кожного відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1 342,00 грн.

26.05.2025 представник відповідача-2 адвокат Будова Н.М. подала до Дарницького районного суду м. Києва заяву про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08.11.2023 у справі № 753/16149/23 (провадження № 2/753/6614/23) за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до 1. ОСОБА_1 , 2. ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування заяви зазначив таке.

Про дату, час та місце слухання справи відповідач-2 не був належним чином повідомлений, оскільки не отримував засобами поштового зв`язку судової повістки про виклик до суду, через що був позбавлений права подати відзив на позовну заяву та докази у справі, а також заяву про сплив позовної давності до частини вимог - через те, що проходить військову службу і не проживає за місцем реєстрації.

Відповідач повністю не визнає заявлені позивачем вимоги та вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

1). Предметом спору є стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання в розмірі 69 842,24 грн, інфляційні втрати в розмірі 13 004.14 грн, 3% річних у розмірі 3 629,45 грн.

Відповідач ще з 2017 року за адресою своєї реєстрації не проживає (довідка № 04 від 27.03.2025, військовий квиток серії НОМЕР_1 від 07.11.201977ювідки №865 від 02.04.2025 та №1009 від 17.04.2025), відповідно комунальними послугами не користується, в тому числі з 2017 року відповідач не споживав послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання, тому відсутні будь-які правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача вказану в позові заборгованість за послуги, якими останній не користувався, договір з позивачем не укладав.

Факт відсутності укладеного з відповідачем договору встановлено і судом, який зазначив, що письмовий договір з останнім про надання послуг відповідачі не укладали, однак вони не звільняються від сплати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Згідно довідки № 04 від 27.03.2025 відповідач з 2017 року проживає в АДРЕСА_3 .

Згідно військового квитка ОСОБА_2 з 25.10.2017 на підставі наказу ОКПП «Київ» №239 від 25.10.2017 прийнятий на військову службу за контрактом, а 24.11,2017 прийняв військову присягу у в/ч НОМЕР_2 .

25.10.2020 відповідач звільнений в запас у зв`язку із закінченням контракту.

Отже, з 2017 року відповідач проживає в м. Фастів Київської області, а з 25.10.2017 до 25.10.2020 останній проходив військову службу за контрактом, тому відповідно не користувався послугами, які надавав позивач, за адресою: АДРЕСА_4 .

24.02.2022, згідно наказу Верховного Головнокомандуючого ЗСУ №2 від 22.02.2022 про призов резервістів ОР-1 та наказу №38 від 24,02.2022 відповідач призваний у Збройні Сили України та зарахований до списків військової частини НОМЕР_3 , де проходить службу з 24.02.2022 по даний час.

З огляду на те, що відповідач не проживає за адресою реєстрації: АДРЕСА_4 ще з 2017року по даний час, а з 25.10.2017 по 25.10.2020 та з 24.02.2022 по даний час проходить військову службу в ЗСУ та приймає безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту населення, інтересів держави у зв`язку з військовою агресією росії проти України, відповідно комунальними послугами за адресою реєстрації з 2017 року по даний час не користується, в тому числі ОСОБА_3 не споживав послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання за вказаною адресою, тобто відповідно не є користувачем послуг, які надає позивач.

Також відповідачу взагалі не було відомо ні про наявність заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання та її розмір, тому відповідно про існування боргу останній не знав. Жодних повідомлень про наявність боргу за послугу з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання відповідач не отримував.

Враховуючи, що відповідач не проживає за адресою реєстрації ще з 2017 року по даний час, послугами позивача не користувався, у вказаний в позові період ОСОБА_2 такі послуги не споживав, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання в розмірі 69 842,24 грн, які відповідач не споживав.

2. Позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до вимог ч. З ст. 267 Цивільного кодексу України відповідач заявляє про пропуск позивачем строку позовної давності, та просить застосовувати суд позовну давність.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК- України).

Відповідно до ст. 253 ЦК. України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, якщо кредитний /договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання нього, обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним' з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частішою п`ятою статті 261 ІЖ України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним судом у постанові Великої Палати Верховного суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-11 бцсі 3. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним судом у постанові від 15.01.2021 у справі №494/366/19, Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Відповідно до пунктів 34 Типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та Типового індивідуального договору про надання послуг з постачання гарячої води, Споживач здійснює оплату за договором щомісяця не пізніше останнього дня, місяця, що настає за розрахунковим - періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Оскільки, за умовами Типових договорів позивача, Споживач мав виконувати зобов`язання по сплаті за спожиті комунальні послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, тому перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання починається щомісячно з першого дня місяця, що настає через місяць за розрахунковим періодом.

Позивач звернувся лише 07.08.2023.

Тобто, позивачем пропущений строк позовної давності за вимогами по стягненню заборгованості по сплаті за комунальні послуги з постачання теплової енергії за період з 01.04.2017 по 31.06.2020 та гарячого водопостачання за період з 01.01.2016 по 31.06.2020, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

3. Позивачем не вірно застосовано ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України, що регулюють відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, безпідставно нараховано відповідачу суму боргу з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних через порушення строків оплати за період з 12.03.2020 по 23.02.2022, що суперечить Прикінцевим та перехідним положенням ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби ( COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-ІХ.

Положення ст. 610, 611,612, 623, 625 ЦК України, перехідним положенням ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби ( COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-ІХ, постанові КМ України від 05.02.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану (в редакції яка діяла станом на 30.06.2023), що регулюють відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання передбачають, що в період дії карантинних обмежень на території України та воєнного стану заборонено нарахування 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги .

Всупереч нормам, зазначеним у Прикінцевих та перехідних положеннях ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів У країни, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-ІХ, якими на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та протягом 30 днів з дня його відміни, заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг, позивач-відповідні нарахування (3% річних та інфляційні втрати) та стягнення здійснювало.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» № 211 від 11.03.2020 на всій території України з 12.03.2020 встановлено карантин, з подальшим подовженням карантину в Україні (згідно постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020) до 30.06.2023.

У разі прострочення внесення платежу до боржника в період дії карантинних обмежень, дія яких закінчилась від 01.07.2023 року, не застосовуються положення ст. 611, 612, 623 та 625 ЦКУ та положення договору, що регулюють відповідальність боржника за невчасне виконання грошового зобов`язання.

Також, Постановою КМ України від 05.02.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (в редакції, яка діяла станом на 30.06.2023) установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги .

Отже, позивач з самого початку карантину і воєнного стану та до 30.06.2023 мав би утриматися від нарахування 3% річних та інфляційних втрат боржника, в тому числі відповідачам.

Позивачу під час дії карантинних обмежень па території України та воєнного стану (станом на 30.06.2023) заборонялось нарахування та стягнення інфляційних витрат та 3% річних на суму боргу, в тому числі за період з 12.03.2020 по 23.02.2022 (період дії карантинних обмежень), споживачі звільняються від обов`язку сплачувати на користь позивача інфляційні втрати та 3%річних.

Тобто, застосування відповідальності до боржника, зокрема нарахування інфляційних втрат та 3% річних за невчасне виконання грошового зобов`язання, суперечить Імперативній нормі права.

Вимога позивача про стягнення з відповідачем інфляційних втрат та З % річних та період з 12.03,2020 по 23.02.2022, є необґрунтованою.

Позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Ухвалою від 20.06.2025 суд прийняв заяву відповідача-2 про перегляд заочного рішення від 08.11.2023 у справі № 753/16149/23; призначив судове засідання на 17.07.2025 на 16 год. 45 хв.

07.07.2025 позивач засобами поштового зв`язку подав письмові заперечення, в яких зазначив таке.

1. Незастосування судом строків позовної давності саме по собі не може і вважатися підставою, яка може призвести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З огляду на вищевказану норму слідує, що:

- суд може застосувати наслідки спливу строків позовної давності лише за заявою сторони у спорі;

- наслідки спливу строків позовної давності можуть бути застосовані лише до винесення рішення судом.

Посилання Відповідача на те, що: «...позивачем пропущений строк позовної давності за вимогами по стягненню заборгованості по сплаті за нібито спожиті відповідачами комунальні послуги з постачання теплової енергії за період з 01.04.2017 по 31.66.2020 та з гарячого водопостачання за період з 01.01.2016 по 31.06.2020 тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за вказаний період подані з пропуском строку звернення до суду, задоволенню не підлягають, у зв`язку зі спливом строків позовної давності»

Проте Представником Відповідача не вірно обчислено строки позовної давності з огляду на наступне.

Відповідно до ч. З ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У постанові Верховного Суду від 06.12.2023 по справі №212/10834/21 зроблено наступний правовий висновок: «з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017року».

Згідно з ч. 2, 3 ст. 263 ЦК України у разі виникнення обставин для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обстави дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, п позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебігу позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії- карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1292 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

З метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 був введений карантин (дата набрання чинності 12.03.2020), дія якого неодноразово продовжувалась відповідними постановами КМУ до 30.06.2023.

Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Законом України від 15.03.2022 р. №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності, зокрема, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 19, який з-поміж іншого передбачає, що на період дії воєнного і надзвичайного стану продовжуються загальні і спеціальні строки позовної давності встановлені, ст. 257-259 ЦК України.

Так, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 3450-ІХ від 08.11.2023) у період діє воєнного стану в Україні, введено Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

У зв`язку з військовою агресією проти України указом Президента від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом: України від 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України запроваджено правовий режим воєнного стану з 24.02.2022, дія якого неодноразово продовжувалась відповідними указами Президента України крайнім з яких є указ Президента України від 15.04.2025 №235/2025, що затверджено Законом № 4356-ІХ від 16.04.2025, який продовжує дію воєнного стану до 6 серпня 2025.

Отже, керуючись п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки карантин почався на території України від 12 березня 2020 року, а воєнний стан - від 24 лютого 2022 року, можна зробити висновок про те, що загальна позовна Давність була продовжена 12 березня 2020 року на період дії карантину, та призупинила свій перебіг з 24 лютого 2022 року на період дії воєнного стану.

Законодавець чітко визначив (як норму прямої дії), що загальний строк позовної давності, визначений статтею 257 ЦК України, автоматично продовжується на строк дії карантину, та зупиняється на строк дії воєнного стану без будь-яких вказівок чи посилань на те, що цей строк може бути продовжений/зупинений лише за клопотанням чи заявою Позивача та за наявності відповідних обставин, які будуть визначені судом поважними.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути поновлена в разі її спливу, як, наприклад, поновлюється строк на оскарження рішення або ухвали.

Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року.

Позивач звернувся з позовною заявою до суду про стягнення заборгованості за надані послуги з:

- постачання теплової енергії в період з 01.04.2017 по 30.06.2023;

- постачання гарячої води в період з 01.01.2016 по 30.06.2023.

Таким чином, застосування наслідків спливу строків позовної давності до заборгованості за постачання теплової енергії - неможливе, оскільки зазначена заборгованість виникла після 12.03.2017, а отже в межах строків позовної давності.

Застосування наслідків спливу строків позовної давності до заборгованості за постачання гарячої води можливе лише до заборгованості в період з 01.01.2016 по 12.03.2017.

З урахуванням поданої відповідачем заяви про застосування судом наслідків спливу строків позовної давності заборгованість становить:

1). Заборгованість за послугу з постачання теплової енергії в період з 01.04.2017 по 30.06.2023, з яких:

- борг за послугу у розмірі 20 772,76 грн;

- інфляційна складова боргу у розмірі 3 765,81 грн;

- 3% річних у розмірі 1 086,29 грн.

2). Заборгованість за послугу з постачання гарячої води в період з 12.03.2017 по 30.06.2023 (з урахуванням заяви про застосування строків позовної давності), з яких:

- борг за послугу у розмірі 44 920,14 грн;

- інфляційна складова боргу у розмірі 6 814,30 грн;

- 3% річних у розмірі 1 801,50 грн.

2. Дарницьким районним судом м. Києва здійснено усі необхідні дії для належного оповіщення Відповідачів.

3. Доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи заявником не надано, оскільки у Позивача відсутні будь-які підстави для звільнення Відповідачів від сплати коштів за надані комунальні послуги чи здійснення перерахунку вартості наданих послуг.

Відповідачі не виконали обов`язок перед надавачем комунальним послуг, щодо повідомлення Позивача про актуальний перелік осіб, що проживають в квартирі АДРЕСА_5 , то заборгованість за надані послуги нарахована відповідно до закону, а відтак не може бути зменшена, оскільки зменшення розміру чи звільнення від сплати за послуги може враховуватись лише з часу відповідного зверне надавача комунальних послуг.

Будь-які звернення від Відповідачів, щодо не проживання окремі за адресою: АДРЕСА_4 - відсутні.

4. Щодо наявності у Позивача законних підстав для нарахування 3% річних та інфляційних втрат в період воєнного стану.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог що звичайно ставляться.

Постановою Кабінету міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», яка набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року, установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року № 1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг» були внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2022 р. № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» та викладено в такій редакції:

"1. Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється:

нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією. відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285).

Таким чином, постановою Кабінету міністрів України від 05.03.2022 № 206 на всій території України, було встановлено заборону нарахування в період дії воєнного стану неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань та 3% річних на заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, яка виникла в період дії воєнного стану з 24.02.2022 по 29.12.2023.

Згідно доданих до позовної заяви Розрахунків заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання, нарахування 3% річних та інфляційної складової боргу здійснюється лише по 23.02.2022 року, тобто лише на ту заборгованість, яка виникла до введення в дію воєнного стану в Україні.

Законом України від 28.07.2022 № 2468-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння процесам релокації підприємств в умовах воєнного стану та економічного відновлення держави» внесено зміни до Закону України «Про виконавче провадження», а саме, тимчасово, на період дії воєнного стану, забороняється відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, а також прилеглих до неї територій.

Пункт 102 розділу ХІІІ Закону України «Про виконавче провадження» доповнено новим абзацом згідно із Законом від 27.07.2022 № 2455-ІХ, в редакції Закону від 27.07.2022 № 2456-ІХ, а саме зупиняється у період дії воєнного стану вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень (крім рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців), боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, визначені в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до складу Збройних Сил України, рішень про стягнення з фізичної особи заборгованості за житлово-комунальні послуги в територіальних громадах, розташованих у районах проведення воєнних (бойових) дій, або які перебувають чи перебували у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, або якщо стягнення за житлово-комунальні послуги здійснюється щодо нерухомого майна, яке є місцем постійного проживання такої фізичної особи і було знищено або пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій.

При цьому, вимоги Законів України від 28.07.2022 № 2468-ІХ , від 27.07.2022 від 27.07.2022 № 2455-ІХ не обмежуються права теплопостачальних організацій № 2456-ІХ, (виконавців послуг) чи інших підприємств, що надають споживачам житлово-комунальні послуги. стягувати заборгованість за спожиті послуги, яка в зв`язку із не проведенням споживачем своєчасної оплати наданих послуг - утворилась до моменту введення в дію військового стану (до 23.02.2022 року), та направляти позовні заяви та заяви про видачу судових наказів до суду, а також заяв на відкриття виконавчого провадження про стягнення заборгованості за спожиті послуги, яка утворилась до введення в дію військового стану.

Щодо порядку нарахування інфляційних втрат та 3% річних в період дії карантинних обмежень.

Відповідно до пп. 4 п. З розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби COVID-19 від 17.03.2020 № 530-ІХ на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби COVID-19, та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Поняття неустойки міститься в ст. 549 ЦК України та включає в себе штраф та пеню. Поняття штрафних санкцій міститься в ст. 230 ГК України та включає в себе неустойку, штраф, пеню. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Нарахування 3% річних та інфляційної складової до простроченого виконання грошового зобов`язання здійснюється на підставі ст. 625 ЦК України, відповідно до якої, боржник! який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу положень законодавства України та усталеної практики Верховного суду, можна дійти до висновку, що інфляційні нарахування та 3% річних, які нараховані на заборгованість, відповідно до ст. 625 ЦК України та входять до позовних вимог по справі, не є неустойкою (штрафом, пенею) за своєю правовою сутністю, відповідно заборони їх нарахування в період карантинних обмежень передбачено не було.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 по справі №127/15672/16- ц викладено наступний правовий висновок:

«Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням Індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові».

У постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 по справі №918/329/16 викладено наступний правовий висновок: «Формулювання ст.625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК».

У постанові Верховного Суду від 05.07.2019 року по справі № 905/600/18 була зазначена правова позиція, відповідно до якої, інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Отже, положеннями Закону України від 17 березня 2020 року М 5З0-IX на період дії карантину за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги заборонено нарахування та стягнення лише неустойки (штрафів. пені).

Положеннями згаданого Закону не передбачено заборон щодо нарахування судом на заборгованість за житлово-комунальні послуги на підставі положень ч. 2 ст. 625 ЦК України трьох відсотків річних та інфляційних втрат. які просив позивач стягнути за період з листопада 2017року по 23 лютого 2022 року».

Слід звернути увагу, що згідно доданих до позовної заяви розрахунків заборгованості, нарахування 3% річних та інфляційної складової боргу здійснюється лише на ту заборгованість яка виникла до введення на території України правового режиму воєнного стану, тобто до 23.02.2022.

Представник відповідача-2 - адвокат Будова Н.М. подала клопотання про відкладення судового засідання (документ сформований в системі «Електронний суд» 15.07.2025, зареєстрований судом 16.07.2025 за вх. № 54722/25).

17.07.2025 суд задовольнив клопотання представника відповідача-2 та відклав розгляд справи на 16 год. 50 хв. 04.09.2025.

Ухвалою від 04.09.2025 суд заяву представника відповідача-2 Будової Н.М. про перегляд заочного рішення задовольнив, призначив судове засідання на 02.10.2025 о 16 год. 00 хв.

Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач-1 в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не подавала, причини неявки не повідомила.

Представник відповідача-2 - адвокат Шевчук К.Б. подала заяву про проведення судового засідання без фіксації технічними засобами за наявними матеріалами справи. Заперечує проти задоволення позовних вимог щодо відповідача-2, оскільки він не проживав у квартирі з 2017 року та не користувався послугами, які надавав позивач. Позивачем не доведено обсяг наданих послуг, період надання, тарифи та їх розмір. Позивач у письмових поясненнях визнав факт пропуску позовної давності до березня 2017 року.

Суд розглянув справу за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами.

Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Щодо заяви про зменшення розміру позовних вимог, суд зазначає таке.

У письмових поясненнях позивач не заперечує щодо застосуванням судом наслідків спливу строків позовної давності та просить стягнути з відповідача:

1) заборгованість за послугу з постачання теплової енергії в період з 01.04.2017 по 30.06.2023 у розмірі 20 772,76 грн, інфляційні втрати в розмірі 3 765,81 грн та 3% річних у розмірі 1 086,29 грн;

2) заборгованість за послугу з постачання гарячої води в період з 12.03.2017 по 30.06.2023 в розмірі 44 920,14 грн, інфляційні втрати в розмірі 6 814,30 грн та 3% річних у розмірі 1 805,50 грн.

Враховуючи, що згідно з принципом диспозитивності у цивільному судочинстві особа розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, підстав для її неприйняття суд не вбачає.

Подальший розгляд справи суд здійснюватиме з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до будинку АДРЕСА_1 здійснюється на підставі ліцензії № 198 від 01.06.2012 (а.с.28).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

23.07.2014 в газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503)) позивач розмістив повідомлення з пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділу теплопостачальної організації із зазначення відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано на офіційному віснику Київської міської Ради - газеті «Хрещатик» 06.08.2014 (№ 111 (4511)).

Відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 .

За вказаною адресою обліковується о/р НОМЕР_4 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідачі не укладали з позивачем договір, однак відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів:

1) заборгованість за послугу з постачання теплової енергії в період з 01.04.2017 по 30.06.2023 у розмірі 20 772,76 грн, інфляційні втрати в розмірі 3 765,81 грн та 3% річних у розмірі 1 086,29 грн;

2) заборгованість за послугу з постачання гарячої води в період з 12.03.2017 по 30.06.2023 в розмірі 44 920,14 грн, інфляційні втрати в розмірі 6 814,30 грн та 3% річних у розмірі 1 805,50 грн.

На підтвердження розміру заборгованості позивач надав розрахунки заборгованості (а.с.12-13, 105-107).

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно зі ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Представник відповідача-2, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначила таке.

Відповідач з 2017 року за адресою реєстрації не проживає, з 25.10.2017 по 25.10.2020 проходив військову службу, тому не був споживачем послуг з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання в спірний період, тому підстави для задоволення позовних вимог щодо відповідача-2 відсутні.

На підтвердження своїх заперечень надав копії:

- довідки від 27.03.2025 № 04, виданою головою ЖКБ «Победа-1» (а.с.73);

- військового квитка серії НОМЕР_1 (а.с.67-70);

- довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України від 22.08.2023 № 609/6861 (а.с.72);

- довідки форми 5 від 17.04.2025 № 1009 (а.с.71 зв.);

- довідки 5 від 02.04.2025 № 865 (а.с.71).

Відповідно до довідки від 27.03.2025 № 04, виданої головою ЖБК «Победа-1», ОСОБА_2 не зареєстрований, однак проживає в АДРЕСА_3 в ЖБК «Победа 1» з 2017 року (а.с.73).

Згідно з копіями військового квитка серії НОМЕР_1 , довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України від 22.08.2023 № 609/6861, довідки форми 5 від 17.04.2025 № 1009, довідки 5 від 02.04.2025 № 865 відповідач-2 проходить військову службу.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до п. 29 постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (2189-VIII) споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (2189-VIII) індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Отже, відповідачі зобов`язані були звернутися в спірний період до позивача з метою інформування позивача та документального підтвердження факту непроживання відповідача-2 за адресою: АДРЕСА_4 та як наслідок, після подання такої заяви мали би право не сплачувати вартість послуг з постачання гарячої води в період його відсутності в житловому приміщенні.

Доказів звернення до позивача з метою інформування позивача та документального підтвердження факту непроживання відповідача-2 за адресою: АДРЕСА_4 на виконання вимог п. 6 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі суду не надали.

Сам по собі факт непроживання відповідача-2 за адресою його реєстрації: АДРЕСА_4 у спірний період без відповідного інформування позивача в порядку, передбаченому п. 11 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», не є підставою для звільнення від сплати за послуги з постачання теплової енергії/централізованого опалення, оскільки розмір щомісячного платежу нараховується відповідно до площі житлового приміщення та встановленого тарифу і не залежить від кількості споживачів (зареєстрованих осіб).

Отже твердження відповідача про відсутність підстав для стягнення з нього заборгованості за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення внаслідок непроживання за адресою реєстрації є необґрунтованим.

Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, представник відповідача-2 зазначила, що позивач не довів факту надання послуг з постачання гарячої води та теплової енергії, однак на підтвердження своїх заперечень не надала доказів звернення до позивача із заявами про ненадання або надання таких послуг неналежної якості у спірний період.

Розмір тарифів, за якими позивач нараховував щомісячні платежі за користування послугами з постачання гарячої та теплової енергії не є предметом спору у цій справі.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача-2 зазначила, що позивач у період дії карантину, воєнного стану та до 30.06.2023 не мав права нараховувати 3% річних та інфляційні втрати відповідно до:

- Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-ІХ;

- постанову КМУ від 05.02.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (в редакції, яка діяла станом на 30.06.2023).

Суд вважає твердження представника відповідача-2 необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до пп. 4 п. 3 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-ІХ на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється:

- нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Поняття неустойки міститься в ст. 549 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Позивач просить стягнути з відповідачів 3% річних та інфляційні втрати.

Відповідно до ст. 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, 3% річних та інфляційні втрати, передбачені ст. 625 ЦК України мають компенсаційний характер, а не штрафний та не є неустойкою (штрафом, пенею) у розумінні ст. 549 ЦК України.

Оскільки на період дії карантину була відсутня заборона нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних втрат, твердження представника відповідача-2 в цій частині є помилковими.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (в редакції від 05.03.2022) установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення, зокрема, інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

З 24 лютого 2022 року на території України запроваджено та діє воєнний стан через збройну агресію Російської Федерації проти України. Дані обставини є загальновідомими та доказуванню не підлягають.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (в реакції від 04.06.2025) установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285).

Датою завершення бойових дій у місті Києві є 30.04.2022.

Згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованості, нарахування 3% річних та інфляційних втрат позивачем здійснювалось до 05.03.2022, тобто у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (в редакції від 05.03.2022), тобто до 23.02.2022:

- 3% річних нараховані на заборгованість з постачання теплової енергії за період з 01.04.2017 по 23.02.2022 у розмірі 1 086,29 грн (а.с.12-13);

- інфляційні втрати нараховані на заборгованість з постачання теплової енергії за період з 01.04.2017 по 23.02.2022 у розмірі 3 765,81 грн (а.с.12-13);

- 3% річних нараховані на заборгованість з постачання гарячої води за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 у розмірі 1 801,50 грн (а.с.105-107);

- інфляційні втрати нараховані на заборгованість з постачання гарячої води за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 у розмірі 6 814,30 грн (а.с.105-107).

Щодо заяви представника відповідача-2 про застосування наслідків спливу строків позовної давності, суд зазначає таке.

Представник відповідача-2 просить застосувати позовну давність до вимог про стягнення заборгованості з постачання теплової енергії за період з 01.04.2017 по 31.06.2020 та постачання гарячої води за період з 01.01.2016 по 31.06.2020.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За ч. 1 ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Позивач звернувся до суду з цим позовом 07.08.2023.

Позивач заявив позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.04.2017 по 30.06.2023 та за послуги з постачання гарячої води за період з 12.03.2017 по 30.06.2023 (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.

Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.

Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХнабрав чинності 30 січня 2024 року.

Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився.

Надалі Законом України від 14 травня 2025 року №4434-ІХ «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», що набрав законної сили 04.09.2025, виключено п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відповідно до якого в період дії воєнного стану перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупиняється на строк дії такого стану.

Перебіг позовної давності поновився 04.09.2025, а позивач звернувся до суду з цим позовом 07.08.2023.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У цій справі є підстави для застосування наслідків спливу позовної давності до заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води за період з 12.03.2017 по 02.04.2017, тому суд відмовляє в задоволенні позовних про стягнення у цей період заборгованості в розмірі 245,08 грн, 3% річних у розмірі 0,19 грн та інфляційних втрат у розмірі 1,51 грн та у задоволенні позовних вимог про стягнення теплової енергії з 01.04.2017 по 02.04.2017 у розмірі 4,53 грн.

Щодо позовних вимог, заявлених з 02.04.2017 року підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відсутні, оскільки вони заявлені у межах строку позовної давності.

Підстав для застосування наслідків спливу позовної давності до заявлених позивачем вимог у цій справі

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Отже, з відповідачів на користь позивача солідарно підлягає до стягнення:

- заборгованість за послуги про стягнення теплової енергії за період з 02.04.2017 по 30.06.2023 у розмірі 20 718,23 грн;

- 3% річних, нараховані на заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, у розмірі 1 086,29 грн;

- інфляційні втрати, нараховані на заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, у розмірі 3 765,81 грн;

- заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з 02.04.2017 по 30.06.2023 у розмірі 44 675,06 грн;

- 3% річних, нараховані на заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, у розмірі 1 801,31 грн;

- інфляційні втрати, нараховані на заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, у розмірі 6 812,79 грн, разом - 78 859,49 грн.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з з кожного відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 380,65 грн.

Керуючись нормами ст. 10, 12, 81, 141, 259, 263, 265, 267, 268, 273, 274, 279, 354-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до 1. ОСОБА_1 , 2. ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з 1. ОСОБА_1 , 2. ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція»:

- заборгованість за послуги про стягнення теплової енергії за період з 02.04.2017 по 30.06.2023 у розмірі 20 718,23 грн;

- 3% річних, нараховані на заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, у розмірі 1 086,29 грн;

- інфляційні втрати, нараховані на заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, у розмірі 3 765,81 грн;

- заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з 02.04.2017 по 30.06.2023 у розмірі 44 675,06 грн;

- 3% річних, нараховані на заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, у розмірі 1 801,31 грн;

- інфляційні втрати, нараховані на заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, у розмірі 6 812,79 грн, разом - 78 859,49 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості до 01.04.2025 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» судовий збір у розмірі 1 380,65 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» судовий збір у розмірі 1 380,65 грн.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, буд. 20.

Відповідач-1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач-2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення судового рішення.

Судове рішення складено 12.11.2025.

Суддя В.М. Маркєлова