Справа № 515/1598/24
Провадження № 2-о/513/62/25
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2025 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Миргород В.С.,

присяжних: Білоус О.І., Москаленко А.М.

при секретарі Аркуші І.О.

за участі: заявника ОСОБА_1

представника заявника адвоката Ковпака О.В.

заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Сарата Одеської області в порядку окремого провадження цивільну справу №515/1598/24 за заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ковпака Олександра Вікторовича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Саратський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про оголошення особи померлою,-

В С Т А Н О В И В:

14 жовтня 2024 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Ковпака О.В. звернулась до Татарбунарського районного суду Одеської області з заявою про оголошення фізичної особи померлою, заінтересовані особи: Саратська державна нотаріальна контора, яку обґрунтувала наступним.

Заявниця є донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 . 14 лютого 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було украдено шлюб. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області у цивільній справі № 515/1183/17 від 20 вересня 2017 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 , залишено прізвище « ОСОБА_6 ». Вже, 01 жовтня 2022 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 повторно укладено шлюб.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 липня 2011 року у цивільній справі № 2-578/11 оголошено в розшук ОСОБА_3 у зв`язку із несплатою аліментів.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 12 червня 2012 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано безвісти відсутнім.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 371524 від 25 серпня 2005 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки загальною площею 2,59 га, для товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :010050061, розташована на території Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області.

Станом на сьогоднішній день, виникли обставини, при яких заявниця не може повноцінно використовувати своє право спадкоємиці на земельну ділянку загальною площею 2,59 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить її батькові, ОСОБА_3 .

Таким чином, заявниця в заяві просить оголосити померлим ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , в с. Дмитрівка Кілійського району Одеської області.

Розпорядженням виконуючої обов`язки голови Татарбунарського районного суду Одеської області від 14 жовтня 2024 року справу передано на розгляд до Саратського районного суду Одеської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 жовтня 2024 року головуючою суддею у справі визначено суддю Саратського районного суду Одеської області Бучацьку А.І.

Ухвалою суду від 12 лютого 2025 року справу за клопотанням представника адвоката Ковпака О.В. направлено за підсудністю до Татарбунарського районного суду Одеської області.

Ухвалою суду від 12 березня 2025 року Татарбунарського районного суду Одеської області справу повернуто до розгляду Саратському районному суду Одеської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Саратського районного суду Одеської області від 18 березня 2025 року матеріали передані для розгляду судді Миргород В.С.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 19 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 про оголошення особи померлою, прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі №515/1598/24.

Заявниця в судовому засіданні з підстав наведених у письмовій заяві, підтримала заяву та просила її задовольнити.

Представник заявниці адвокат Ковпак О.В. підтримав свою довірительку та зазначив, що суду надано достатньо доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , в с. Дмитрівка Кілійського району Одеської області є померлим, що підтверджується, просив заяву задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Заінтересована особа ОСОБА_2 не заперечувала проти задоволення заяви.

Представник заінтересованої особи Саратський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, шляхом направлення повідомлення у підсистему Електронний суд. 03 квітня 2025 року від начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Н. Ніколаєвої, надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника (Вх. №2223/25-Вх від 03.04.2025 р.).

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд, заслухавши пояснення заявника та представника заявника, а також третьої особи ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, прийшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вирішуючи заяву, суд застосовує наступні норми законодавства.

Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305, 309 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305, 309 ЦПК України).

Заявник для захисту своїх прав звернулася до суду з заявою про оголошення особи померлою.

Обраний заявником спосіб захисту відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 28.02.2024 у справі № 506/358/22, від 13.03.2024 у справі №204/7924/23, де Верховний Суд дійшов висновку про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України).

Спір про право у заявниці з іншими членами сім`ї відсутній, та справа підглядає розгляду за правилами окремого позовного провадження.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Верховний суд, звертає увагу, що вирішуючи справи про встановлення факту смерті особи, суди мають завжди на виняткове значення цього факту, з огляду на правові наслідки, пов`язані з ним, та особливості розгляду справ у порядку окремого провадження (постанова від 25 жовтня 2023 року у справі № 607/1612/23 (провадження №61-6323св23).

Згідно з п.п.1, 2 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до п.1 Розділу І Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року №52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року №52/5 встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Визнання фізичної особи померлою здійснюється у судовому порядку, який встановлюється Главою 4 ЦПК України (за аналогією визнання фізичної особи безвісно відсутньою).

Відповідно до ч. 1 ст.46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

У разі оголошення померлим громадянина, який пропав безвісти за обставин, що загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, суд може визнати днем смерті громадянина можливий день його загибелі.

Оголошення громадянина померлим тягне за собою ті самі наслідки, що і смерть фізичної особи, а саме: відкривається спадщина, відбувається перехід майна до правонаступників.

Підставою для оголошення особи померлою в судовому порядку є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

Тож, для встановлення юридичного факту, а саме визнання людини померлою, заявникові, рідним, подружжю, дітям необхідно звернутися до суду із відповідною заявою та доданими до неї доказами безрезультатного розшуку особи, відомостей про обставини її останнього відомого місця перебування та зникнення, можливо повідомлення про бойові дії, фізичні втрати за місцем служби або перебування особи.

За результатами розгляду даної заяви суд приймає рішення про визнання особи померлою.

Після оголошення фізичної особи померлою відкривається спадщина (ст. 1220 ЦК України), утриманцям призначається пенсія, шлюб припиняється (ст. 104 Сімейного кодексу України), припиняється представництво за довіреністю, яку видала особа, оголошена померлою, та/або представництво за довіреністю, виданою особі, яка оголошена померлою (ст. 248 ЦК України).

Судове рішення, яке підтверджує факт смерті відсутньої особи шляхом оголошення її померлою, з моменту набрання законної сили є підставою для припинення правосуб`єктності такої фізичної особи. На підставі рішення суду органом державної реєстрації актів цивільного стану буде видано Свідоцтво про смерть особи.

Одним з обов`язкових реквізитів такого актового запису про смерть, а також свідоцтва про смерть є дата смерті. Згідно з ч. 3 ст.46 ЦК України днем смерті відсутньої фізичної особи вважається день набрання законної сили рішенням суду про оголошення її померлою. У випадку оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку, а також у зв`язку з воєнними діями суд має право визнати днем смерті цієї фізичної особи день її вірогідної смерті. У випадку припущення загибелі особи у зв`язку з воєнними діями, бойовими операціями, дата можливої загибелі буде встановлена та зазначена саме в судовому рішенні.

Після набрання законної сили таке рішення суду про оголошення особи померлою надсилається або надається, крім органу державної реєстрації актів цивільного стану, також нотаріусу за місцем відкриття спадщини, а в населеному пункті, де немає нотаріуса, відповідному органу місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Оголошення особи померлою необхідно для усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Особливості цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

Однак необхідно відрізняти оголошення фізичної особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті особи можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим (п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»).

Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження (ст. 47 ЦК України).

Правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою, визначені у статті 48 ЦК України. Так, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Незалежно від часу своєї появи фізична особа, яка була оголошена померлою, має право вимагати від особи, яка володіє її майном, повернення цього майна, якщо воно збереглося та безоплатно перейшло до неї після оголошення фізичної особи померлою, за винятком майна, придбаного за набувальною давністю, а також грошей та цінних паперів на пред`явника. Особа, до якої майно перейшло за відплатним договором, зобов`язана повернути його, якщо буде встановлено, що на момент набуття цього майна вона знала, що фізична особа, яка була оголошена померлою, жива. У разі неможливості повернути майно в натурі особі, яка була оголошена померлою, відшкодовується вартість цього майна. Якщо майно фізичної особи, яка була оголошена померлою і з`явилася, перейшло у власність держави, Автономної Республіки Крим або територіальної громади і було реалізоване ними, цій особі повертається сума, одержана від реалізації цього майна.

Аналізуючи зазначені норми права, підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 і 2 ст. 89 ЦПК України).

Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області га підставі актового запису № 19, вчиненого 17 квітня 1990 року Виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області. Згідно свідоцтва про народження батьками ОСОБА_7 є: батько ОСОБА_3 ; мати ОСОБА_8 (а.с. 11).

Згідно наявного в матеріалах цивільної справи свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Татарбунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі актового запису № 153, про реєстрацію шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с. 10).

Згідно ухвали Татарбунарського районного суду Одеської області (справа № 2-578/11) від 20 липня 2011 року оголошено у розшук ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дмитрівка Кілійського району Одеської області, який останнім часом проживав у АДРЕСА_1 (а.с. 14-15).

Також, рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 12 червня 2012 року (справа № 2-о-38/1529/12), визнано безвісти відсутнім ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 16-17).

Згідно довідки старости виконавчого комітету Кілійської міської ради ОСОБА_9 від 09 жовтня 2024 року за вихідним № 1188, підтверджено, що згідно даних із погосподарської книги № 11Дмитрівського старостинського округу № 4 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно проживав на території с. Дмитрівка Ізмаїльського району (бувшого Кілійського) Одеської області з дня народження ІНФОРМАЦІЯ_3 по 2006 рік. Після 2006 року виїхав в невідомому напрямку і по теперішній час його місцезнаходження не відоме.

Правовідносини виникли у зв`язку з неможливістю ОСОБА_1 реалізувати свої спадкові права на земельну дялянку.

Станом на день розгляду заяви по суті останній більше чотирнадцяти років відсутній в місці постійного проживання та реєстрації, а також відсутні відомості про місце його перебування.

При розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності. Такий висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18 (провадження № 61-11048св19).

Судом не встановлено відомостей про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , переховується від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності. Наведені заявником обставини та мета, з якою заявнику необхідно оголосити особу померлою, свідчать про наявність між заявником та особою, яку він просить оголосити померлою, такого матеріально-правового зв`язку.

Відповідно до частини першої ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Таким чином, єдиною підставою для державної реєстрації смерті у даному випадку є рішення суду про оголошення особи померлою.

Беручи до уваги викладене, встановивши, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відсутній в місці його постійного проживання, а також відсутні відомості про місце його перебування більше чотирнадцяти років після рішення суду, а загалом більше двадцяти років, суд вважає, що заява є законною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.12,13,77,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Ковпака Олександра Вікторовича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Саратський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про оголошення особи померлою, задовольнити.

Оголосити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дмитрівка Кілійського району Одеської області, померлим.

Датою смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дмитрівка Кілійського району Одеської області, вважати дату набрання рішенням законної сили.

Рішення суду після набрання ним чинності направити до Саратського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), для реєстрації факту смерті.

У разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://st.od.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 11 листопада 2025 року.

Суддя В. С. Миргород

Присяжні: О.І.Білоус

А.М.Москаленко