КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відкриття апеляційного провадження

24 листопада 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 26 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 вересня 2025 року позовну заяву повернуто позивачеві.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, 30 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся через підсистему «Електронний суд» з апеляційною скаргою, в якій вказав, що на підставі частини третьої статті 22 України «Про захист прав споживачів» він звільнений від сплати судового збору.

Згідно із частинами першою, другою статті 22 Закону № 1023-ХІІ захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону № 1023-ХІІ споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Отже, вказана пільга щодо сплати судового збору підлягає застосуванню лише у випадку коли позивач пред`явив позовні вимоги, пов`язані з порушенням його прав саме як споживача послуг - у даному випадку житлово-комунальних.

Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Зі змісту апеляційної скарги та оскаржуваної ухвали районного суду випливає, що позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення позовної заяви з підстав не усунення її недоліків, одним із яких, на думку суду, була несплата судового збору, оскільки пільги, передбачені вищевказаним законом, не поширюються на позивача у спірних правовідносинах.

Тобто, якщо визнати, що скаржник звільнений або не звільнений від сплати судового збору відповідно до закону, то це може призвести до ситуації, коли вже на стадії відкриття апеляційного провадження опосередковано може бути вирішено питання щодо незаконності чи законності ухвали суду першої інстанції, яка є предметом апеляційного оскарження, що є неприпустимим.

Для того, щоб запобігти цьому, з огляду на відсутність об`єктивних підстав вимагати від скаржника сплати судового збору та звільняти його від сплати цього платежу, беручи до уваги вимоги закону про обов`язок сплати судового збору за подання апеляційної скарги, за умови, коли не встановлено пільг для звільнення від його сплати, апеляційний суд вважає, що у даній правовій ситуації правильним і прийнятним буде відстрочити скаржнику сплату судового збору за подання апеляційної скарги до дати розгляду апеляційної скарги і вирішення питання про правомірність повернення позовної заяви.

Наведене вище відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. У той же час, гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду.

У рішенні у справі «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення у справі «Шишков проти Росії» від 20 лютого 2014 року).

Таким чином, з огляду на предмет апеляційного оскарження та підстави, з яких суд першої інстанції постановив ухвалу про повернення позовної заяви позивачу, наявні обґрунтовані підстави для відстрочення ОСОБА_1 сплати судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції.

За наведених обставин, при оскарженні ухвали суду першої інстанції буде дотримано належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справи та інтересами скаржника стосовно можливості звернення до суду апеляційної інстанції у даній справі.

Щодо дотримання решти процесуальних вимог до поданої апеляційної скарги, необхідно зазначити, що за формою і змістом апеляційна скарга відповідає статті 356 ЦПК України, вона подана із дотриманням встановленого строку і порядку особою, яка має право на апеляційне оскарження.

Судом не встановлено наявності достатніх й обґрунтованих підстав для залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, а так само відмови у відкритті апеляційного провадження відповідно до вимог статті 358 ЦПК України.

За змістом положень частини першої, третьої статті 359 ЦПК України про відкриття апеляційного провадження у справі суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, в якій зазначає строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 136, 359 - 361 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задовольнити частково.

Відстрочити ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 26 вересня 2025 року до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції у справі № 752/17730/25.

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 26 вересня 2025 року у справі № 752/17730/25.

Надіслати учасникам справи разом з ухвалою про відкриття апеляційного провадження копії апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів, крім випадків, якщо скаргу подано в електронній формі через електронний кабінет, роз`яснивши їх право подати відзив на апеляційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 360 ЦПК України, у п`ятиденний строк з моменту отримання даної ухвали.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній