РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/21199/21

Провадження № 22-ц/4815/1308/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.

секретар судового засідання Хлуд І.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 липня 2025 року (ухвалено у складі судді Панас О.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Позов обґрунтовувала тим, що 27 травня 2005 року, позичила 5 700 (п`ять тисяч сімсот) доларів США своєму братові ОСОБА_3 для утримання їхнього дядька ОСОБА_4 , борг мав бути повернутий частинами, коли позичальнику ( ОСОБА_3 ) буде призначена пенсія, що підтверджується розпискою. 01 квітня 2007 року вона позичила 4 300 (чотири тисячі триста) доларів США своєму братові ОСОБА_3 , для подальшого утримання їхнього дядька ОСОБА_4 , що також підтверджується розпискою.

На оплату боргу в сумі 10 000 доларів США позичальник ( ОСОБА_3 ) обіцяв подарувати їй квартиру АДРЕСА_1 , яку він отримає за договором довічного утримання від 26.06.2006 року, (про що також зазначено у розписці від 01 квітня 2007 року).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_3 , часом відкриття спадщини відповідно до свідоцтва про право на спадщину є 11 грудня 2014 року.

08 квітня 2015 року, повернулася в Україну з рф, де перебувала на лікуванні, одночасно з цим, дізнавшись, що його дочка, ОСОБА_2 прийняла спадщину після батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , подала позовну заяву про визнання договору дарування дійсним та визнання права власності, а 27.05.2015 року подала заяву про прийняття спадщини.

У жовтні 2015 році вона звернулася до ОСОБА_5 з позовом про усунення останньої від права на спадкування.

30 травня 2019 року вона звернулася до відповідачки та її представниці із заявою-вимогою про повернення боргу, в якій вимагала добровільно повернути борг та повідомити про прийняте рішення письмово протягом одного місяця.

24 липня 2019 року отримала відповідь від ОСОБА_6 - представниці відповідачки, в якій остання повідомила про відмову повертати борг.

Відповідачка є єдиною спадкоємицею першої черги за законом та після смерті ОСОБА_3 . До спадщини увійшла двокімнатна квартира (квартира АДРЕСА_1 ), яку він отримав у власність за договором довічного утримання від 26.06.2006 року, ціна якої значно перевищує борг спадкодавця. Крім того Відповідачка успадкувала легковий автомобіль DAEWOO NEXIA 1.5 GL, 2006 року випуску та грошові вклади, що підтверджується відповідними свідоцтвами про право на спадщину за законом. Вартість квартири АДРЕСА_1 згідно висновку експерта № ЕЗ-12/20 від 16.06.2020 р. становить 552 000 (п`ятсот п`ятдесят дві тисячі) гривень.

Просила суд стягнути з відповідачки, ОСОБА_5 на її користь борг за договором позики в сумі 10 000 (десять тисяч) доларів США, що на день подання позовної заяви становить 263 300 (двісті шістдесят три тисячі триста) грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 3 липня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовлено.

Рішення мотивовано пропуском позивачкою визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що в розмові по телефону з відповідачкою у 2014 року після смерті спадкодавця ОСОБА_7 вона повідомляла відповідачку про необхідність повернення боргу. 19 квітня 2015 року вона вручила відповідачці вимогу про повернення боргу, а тому не пропустила строк пред`явлення вимоги. А в 2019 році звернулася з повторною вимогою до відповідачки.

Отже, визначений ст. 1281 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців не пропущено.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

08 вересня 2025 року представник ОСОБА_2 адвокат Ярема С.В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність рішення суду.

Просить апеляційний суд звернути увагу, що ОСОБА_3 не потребував будь-яких позичок, оскільки він був матеріально забезпеченою людною.

Вказує, що тексти розписок від 27.05.2005 та 01.04.2007 виготовлено на комп`ютері та надруковано на принтері, а не написано власноручно ОСОБА_3 , як це зазвичай робиться, відповідно до звичаєвого права. Також в ОСОБА_1 чомусь збереглися ксерокопії цих розписок, хоча як вона стверджувала в суді першої інстанції, оригінали цих розписок вона передала ОСОБА_3 ..

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер спадкодавець ОСОБА_3 , тобто спадщина відкрилася саме в цей день.

Позивачці про смерть ОСОБА_3 стало відомо відразу, тобто 01 грудня 2014 року, що нею не заперечувалося під час розгляду справи в суді першої інстанції.

08 квітня 2015 року, після повернення позивачки до України, їй відразу стало відомо про прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті батька.

27 травня 2015 року позивачка також подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після брата.

Жодних доказів пред`явлення у квітні 2015 року вимог про сплату боргу спадкодавця позивачкою не надано.

Ні в позовній заяві ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , від 30.04.2015 року, ні під час розгляду судом першої та апеляційної інстанцій вказаного позову, позивачка не пред`являла вимог про сплату боргу.

30 травня 2019 року, через чотири роки після смерті боржника, вона звернулася із такою заявою-вимогою, але на той час строк, встановлений ст.1281 ЦК України для пред`явлення вимоги до спадкоємців, вже закінчився.

У відповіді на відзив від 03.12.2021 року у цій справі позивачкою зазначено, що відповідно до ст. 606 ЦК України зобов`язання припиняються поєднаним боржника та кредитора в одній особі. Задоволення позову про усунення від права спадкування унеможливлювало б стягнення суми боргу, оскільки ОСОБА_1 одночасно була б і кредитором і боржником.

Просить про залишення рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , про що складено актовий запис № 1913 від 01.12.2014 року, зареєстрований відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції.

Донька ОСОБА_3 ОСОБА_2 11.12.2014 року подала заяву № 1203 про прийняття спадщини після смерті батька та будучи єдиною спадкоємицею першої черги за законом та після смерті ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину після смерті батька.

Звертаючись з вказаним позовом до суду, ОСОБА_1 покликалася на наявність між нею та спадкодавцем ОСОБА_3 правовідносин за договором позики, яку останній не повернув, а тому вона має право на повернення боргу спадкодавця його спадкоємцем, який прийняв спадщину.

З наявної у матеріалах справи ксерокопії розписки датованої 27.05.2005 року вбачається, що ОСОБА_3 отримав від рідної сестри ОСОБА_1 5 700 (п`ять тисяч сімсот) доларів США для утримання рідного дядька ОСОБА_4 , борг обіцяв повернути частинами, коли оформить на себе пенсію.

У розписці від 01.04.2007 року зазначено: "Я, ОСОБА_3 1947 року народження, отримав від своєї сестри ОСОБА_1 , 1959 р.н., гроші в сумі 4300 доларів США для подальшого утримання ОСОБА_4 в рахунок цього та попереднього боргу, від 27 травня 2005 року, я зобов`язуюсь подарувати, ОСОБА_1 , квартиру АДРЕСА_1 , яку я отримаю після смерті мого хрещеного батька ОСОБА_4 , завдяки договору довічного утримання від 26.06.2006 року".

Тексти розписок виготовлено на комп`ютері, надруковані на принтері, а не написані власноруч ОСОБА_3 .

30.05.2019 року ОСОБА_1 звернулася із заявою-вимогою до ОСОБА_2 про погашення боргу перед нею померлим ОСОБА_3 у сумі 10 000 доларів США, посвідченою приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Хомутовським В.С., зареєстрованої у реєстрі № 464.

Протягом 6-місяців з моменту смерті спадкодавця (з 01.12.2014 по 01.06.2015) ОСОБА_1 не зверталася до відповідача, як спадкоємниці боржника, із заявою про повернення боргу, проте, з того часу зверталася до суду із позовними заявами до відповідача.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04.09.2015 у справі №569/6385/15-ц , яке ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 16.10.2015р, залишено без змін, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору дарування спадкової квартири в АДРЕСА_2 , та визнання права власності на дану квартиру.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02.04.2018 у справі №569/14857/15-ц , яке судами апеляційної та касаційної інстанцій залишено без змін, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування по закону за її померлим батьком. Зі змісту даної постанови вбачається, що судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 був матеріально забезпеченим .

Постановою Рівненського апеляційного суду від 14.03.2018 у справі №569/12599/18 , яка судом касаційної інстанцій залишена в силі, відмовлено в позові ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви для прийнятої спадщини, а саме квартири в АДРЕСА_2 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27.06.2023 у справі №569/8029/18, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору довічного угримання недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, яке постановою Рівненського апеляційного суду від 19.10.2023 р. залишено без змін, відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову. На даний час це рішення є предметом касаційного оскарження.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29.11.2023 у справі №569/11281/23, яке рішенням апеляційної інстанції залишено в силі, касаційним судом провадження не відкрито, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про отримання права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом відмовлено повністю.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Статтею 1281 ЦК України (в редакції на час відкриття спадщини) передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Таким чином, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15- ц ( провадження № 14-53цс18).

Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

У постанові від 10 березня 2021 року у справі № 522/5924/17 (провадження №61-8793св20) Верховним Судом зроблено правовий висновок, що хоча стаття 1281 ЦК України не конкретизує способів пред`явлення вимоги кредитором до спадкоємців боржника, проте, по-перше, за формою наведене звернення банку має бути саме певною вимогою майнового характеру, а, по-друге, така вимога має бути висунута до конкретних перелічених суб`єктів - спадкоємців, які прийняли спадщину. Виходячи зі змісту статті 1281 ЦК України, допускається два способи пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: 1) безпосередньо до спадкоємців; 2) опосередковано - через нотаріуса. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд.

Таку правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 11.07.2018 у справі №495/1933/15-ц.

У постанові Верховного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, зроблено наступний правовий висновок:

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Згідно позиції Великої Палати Верховного суду у постанові від 09.10.2024 у справі №638/1046/14-ц під час вирішення спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника (у тому числі, якщо смерть боржника настала під час розгляду справи у суді) суди для правильного вирішення справи першочергово повинні встановити, чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, тобто чи вчинив кредитор потрібні дії у матеріальних відносинах.

Зі спливом строків, визначених статтею 1281 ЦК України, і непред`явленням кредитором вимог до спадкоємців боржника, такий кредитор позбавляється права вимоги, тобто відповідне цивільне право припиняється, а кредитор втрачає можливість вимагати в суді захисту відповідного права.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 про смерть брата ОСОБА_3 стало відомо відразу, тобто ІНФОРМАЦІЯ_3 .

08.04.2015 року, після повернення позивачки в Україну, їй стало відомо про прийняття спадщини після смерті брата його донькою - ОСОБА_2 ..

У свою чергу 27.05.2015 року ОСОБА_1 також подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після брата, проте своїм правом повідомити нотаріусу про наявність у неї претензій, як кредитора спадкодавця, вона не скористалася.

Обізнаність відповідача, під час розгляду судом справи № 569/6315-ц, про існування розписок, не може розцінюватися як пред`явлення вимоги кредитора до спадкоємця боржника про повернення боргу.

На час пред`явлення ОСОБА_1 до ОСОБА_2 претензії щодо погашення боргу, а саме - 30.05.2019 року, минув 6-місячний строк, встановлений ст.1281 ЦК України для пред`явлення вимоги до спадкоємців.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, у зв`язку з пропуском встановленого ст. 1281 ЦК строку для пред`явлення вимоги до спадкоємців, оскільки ці строки не призупиняються, не перериваються та не поновлюються.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Жодних доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги стосовно того, що позивачкою було пред`явлено вимогу відповідачці про повернення боргу спадкодавця у 2015 році ОСОБА_1 не надано.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 липня 2025 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 07 листопада 2025 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.