ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 953/6405/24
Номер провадження 22-ц/818/3122/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

представника відповідача адвоката Басової О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 березня 2025 року в складі судді Бобко Т.В. по справі № 953/6405/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП).

Позов, з урахуванням уточнень, мотивовано тим, що 20 березня 2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного йому автомобіля AUDI A4, н.з. НОМЕР_1 та автомобіля Mercedes-Benz A-160 н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 10 травня 2024 року по справі № 953/2496/24 ОСОБА_1 визнано винною у вказаному ДТП.

Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Цивільна-правова відповідальність водія автомобіля Mercedes-Benz A-160 н.з. НОМЕР_2 , була застрахована в ТДВ «СК «КРЕДО» згідно з полісом № ЕР219917522 від 20 березня 2024 року. Ліміт відповідальності страховика 160 000, 00 грн за шкоду завдану майну. Франшиза за полісом 3200, 00 грн.

10 липня 2024 року страховою компанією виплачено 156800 грн страхового відшкодування, проте відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 99/2024 від 24 червня 2024 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ AUDI A4, н.з. НОМЕР_1 на дату ДТП 20 березня 2024 року становить 440 324, 20 грн, вартості відновлювального ремонту 679 147, 14 грн.

Зважаючи, що сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу перевищує ринкову вартість КТЗ (440 324, 20 грн), пошкоджений транспортний засіб вважається фізично знищеним.

Згідно з додатком до звіту № 99-2024 від 29 листопада 2024 року, складеним суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 , вартість автомобіля AUDI A4, н.з. НОМЕР_1 у пошкодженому стані складає 200 599, 01 грн. Різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням розміру страхового відшкодування, становить: 440 324, 20 грн 200 599, 01 грн 156 800, 00 грн = 82 925,19 грн. Вказана сума має бути відшкодована відповідачем разом з витратами на експертні послуги.

Також вказував, що йому було спричинено моральної шкоди внаслідок порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я. Розмір душевних страждань і страждань його родини оцінував в 10 000 грн.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_2 просив стягнути матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 82 925, 19 грн, вартість експертних послуг з визначення вартості автомобіля до та після ДТП в сумі 4500, 00 грн, моральну шкоду у розмірі 10 000, 00 грн, а також стягнути судовий збір.

ОСОБА_5 , в інтересах якої діє адвокат Басова Олена Володимирівна, надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив, з урахуванням заперечень, мотивовано тим, що позивачем не доведено реальний розмір матеріального збитку, що підлягає стягненню на його користь.

Витрати на відновлювальний ремонт колісного транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, ремонт цього автомобіля є економічно необґрунтованим, а тому він вважається фізично знищеним. Звітом № 99/2024 від 24 червня 2024 року про оцінку автомобіля AUDI A4 , н.з. НОМЕР_1 при визначенні вартості матеріального збитку не встановлено вартість автомобіля AUDI A4 , н.з. НОМЕР_1 (його вузлів та агрегатів) після ДТП, що залишився (залишились) у власності позивача, які також мають свою вартість.

При розрахунку позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, позивачем не враховано проведену оплату франшизи у розмірі 3200, 00 грн.

Додаток до звіту № 99-2024 від 29 листопада 2024 року виконано іншим оцінювачем, що не передбачено нормами чинного законодавства України. Проводити оцінку КТЗ без його особистого огляду мають право лише експерти і тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив (ла) експерта).

Спеціаліст ОСОБА_4 , що складала додаток до звіту № 99-2024 від 29 листопада 2024 року та проводила розрахунок вартості автомобіля у пошкодженому стані, не є експертом, а є оцінювачем, яка здійснила розрахунок на замовлення ОСОБА_2 , який не є позивачем у справі. Крім того, виконуючи розрахунок вартості автомобіля у пошкодженому стані, оцінювач зазначає про використання формули 7 Методики. Проте, методика взагалі не передбачає формули, яку використовує оцінювач при виконанні розрахунку. Також, вартість експертного висновку сплачено ОСОБА_6 , що свідчить про необґрунтованість позовних вимог в цій частині та є підставою для відмови у їх задоволенні.

Позивачем не обґрунтовано заподіяння моральної шкоди та її розміру, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Матеріали справи не містять медичних довідок, які б підтверджували візити до лікаря чи підтвердження запису до психолога, висновку психологічного дослідження. Також позивачем не надано доказів користування громадським транспортом.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 79 725 гривень 19 копійок, моральну шкоду у розмірі 4 000 гривень та судовий збір у розмірі 1091 гривня 28 копійки.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 є особою винною у вчиненні ДТП, а тому з неї на користь власника автомобіля підлягає стягненню різницю між фактичним розміром шкоди, що становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, оскільки транспортний засіб вважається знищеним, та страховою виплатою. Також внаслідок ДТП ОСОБА_2 спричинено моральну шкоду пошкодження належного йому майна, а тому, враховуючи глибину емоційних та моральних страждань, незручності і обмеження у зв`язку з порушенням звичайного способу життя та життєвих зав`язків, наявні підстави для її відшкодування у розмірі 4000 грн. Оскільки фактичними платниками послуг з оцінки майна є особи, відмінні від позивача, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , то суд не вбачав підстав для стягнення цих витрат.

На вказане судове рішення 10 квітня 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Басова Олена Володимирівна подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована недоведеністю вимог позивача.

Звітом № 99/2024 від 24 червня 2024 року про оцінку автомобіля AUDI A4 , н.з. НОМЕР_1 при визначенні вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля AUDI A4, н.з. НОМЕР_1 , не встановлено вартість автомобіля, його вузлів та агрегатів після ДТП, що залишився (залишились) у власності Позивача. Додаток до звіту № 99-2024 дослідження спеціаліста автотоварознавця автомобіля від 29 листопада 2024 року, який долучено для підтвердження розміру вартості залишків, є неналежним та недостовірним доказом та не може бути підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріального відшкодування, оскільки складений з численними порушенням норм чинного законодавства.

Також, розрахунок вартості автомобіля після ДТП виконувався оцінювачем без особистого огляду автомобіля, на підставі звіту іншого оцінювача - ФОП ОСОБА_3 (звіт № 99/2024 про оцінку автомобіля AUDI A4 , н.з. НОМЕР_1 ), та з використанням формули 7 Методики. Проте, такої формули 7 Методика не містить. Більш того, Методика взагалі не передбачає формули, яку використовує оцінювач при виконанні розрахунку.

ОСОБА_2 не надано доказів щодо факту заподіяння йому моральної шкоди. Позивачем не доведено, яких саме страждань він зазнав, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідачки. Судової-психологічної експертизи, в ході проведення якої незалежний експерт встановлює психологічний стан особи, наявність чи відсутність у неї переживань, страждань, особливостей сприйняття певної події тощо по справі не проводилась.

Посилаючись на душевні переживання, ОСОБА_2 не надано медичних довідок, які б підтверджували візити до лікаря чи підтвердження запису до психолога, висновку психологічного дослідження.

10 травня 2025 року ОСОБА_2 подано відзив, в якому просив рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що звіт виконаний відповідно до вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, а тому є належним і допустимим письмовим доказом розміру матеріальної шкоди.

Доводи відповідача, про те що Додаток до Звіту є неналежним та недопустимим доказом через його складання іншим оцінювачем, а також те, що має бути складений саме звіт та спеціаліст ОСОБА_4 не є експертом, а є оцінювачем та в розрахунку застосована формула, якої фактично не існує, не заслуговують на увагу, оскільки Звіт та додаток до звіту не є висновками експерта, а є письмовими доказами, що виключає застосування до них вимог, які законодавством висунуто до висновку експерта у статті 106 ЦПК України.

ОСОБА_1 не надано власного розрахунку вартості матеріального збитку та/або вартості автомобіля у пошкодженому стані, клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи на спростування наявних доказів заявлено не було.

У судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_2 не з`явився.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 13 листопада 2025 року, надіслані апеляційним судом на адресу ОСОБА_2 , отримано останнім 24 квітня 2025 року в електронному кабінеті (т. 1, а.с.203).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача адвоката Басову О.В., яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що 20 березня 2024 року о 09 год. 30 хв. в м. Харкові по вул. Шевченка, 54 ОСОБА_1 керувала автомобілем Mercedes-Benz А-160, н.з. НОМЕР_2 , при виїзді на нерегульоване перехрестя не надала переваги в русі автомобілю AUDI A4, н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, та скоїла з ним зіткнення. Після зіткнення автомобіль AUDI A4, н.з. НОМЕР_1 за інерцією викинуло на зустрічну смугу руху та скоїло зіткнення з автомобілем KIA CARENS, н.з. НОМЕР_3 , під керуванням

ОСОБА_7 результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим було завдано матеріальні збитки.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 30 січня 2024 року, автомобіль AUDI A4, н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_2 (а.с. 9).

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 10 травня 2024 по справі № 953/2496/24 накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн 00 коп. на користь держави за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 10-11).

Відповідно до полісу № 219917522 на час вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Mercedes-Benz А-160, н.з. НОМЕР_2 застрахована в ТДВ «СК «КРЕДО», стразова сума 160000 грн, франшиза 3200 грн (а.с.12).

Сторонами не заперечується, що ТДВ «СК «КРЕДО» здійснено виплату суми страхового відшкодування в розмірі 156 800, 00 грн (з вирахуванням франшизи).

03 червня 2024 року ОСОБА_1 сплачено ОСОБА_2 3200, 00 грн. Коментар відправника: страхова франшиза (а.с.87).

Згідно з звітом № 99/2024 про оцінку автомобіля AUDI A4, н.з. НОМЕР_1 , складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 24 червня 2024 року, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля AUDI A4, н.з. НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при ДТП, станом на 20 березня 2024 року, без урахування величини втрати товарної вартості, складає: 440324, 20 грн (а.с.30-63).

Відповідно до вказаного звіту вартість відновлювального ремонту КТЗ Свр = 679 147,14 грн є більшою ринкової вартості С = 440 324, 20 грн. Сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ Сврз = 239 725, 19 грн і ВТВ = 0, 00 грн менша ринкової вартості С = 440 324, 00 грн.

Відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1. від 21 червня 2024 року ОСОБА_6 сплачено на користь ФОП ОСОБА_3 2500, 00 грн, призначення платежу: сплата за експертний висновок ОСОБА_2 (а.с. 13).

Додатком до звіту № 99-2024 дослідження спеціаліста-автотоварознавця автомобіля AUDI A4, н.з. НОМЕР_1 , складеного 29 жовтня 2024 року суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 вартість автомобіля AUDI A4, н.з. НОМЕР_1 у пошкодженому стані складає: 200 599, 01 грн. Різниця між ринковою вартістю та вартістю автомобіля AUDI A4, н.з. НОМЕР_1 у пошкодженому стані складає: 239 725, 19 грн. Ринкова вартість (С) автомобіля AUDI A4, н.з. НОМЕР_1 на момент пошкодження складає: 440 324, 20 грн (а.с. 93-95).

Вартість складання вказаного висновку становила 2000 грн (а.с. 97,98).

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 1 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 1188 ЦК України).

Частиною 1 статті 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини 4 статті 6 Закону України «Про страхування»). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина 1 статті 999 ЦК України).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.1 статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.2 статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Крім того, статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина 1 статті 1167 ЦК України).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22), від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21 (провадження № 61-73св23).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 вказав, що при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа.

У той же час розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Матеріали справи свідчать, що відповідно до звіту № 99/2024 складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 24 червня 2024 року, розмір завданої внаслідок пошкодження автомобіля «AUDI A4, держномер НОМЕР_1 шкоди, вартість відновлювального ремонту пошкодження автомобіля «AUDI A4, держномер НОМЕР_1 (679147,14 грн) більша ринкової вартості автомобіля (440324, 20 грн).

Отже, автомобіль є фактично знищеним, тобто його відновлювальний ремонт є економічно необґрунтованим. Вартість автомобіля AUDI A4, держномер НОМЕР_1 у пошкодженому стані, складає: 200 599, 01 грн. Різниця між ринковою вартістю та вартістю автомобіля AUDI A4, держномер НОМЕР_1 у пошкодженому стані складає: 239 725, 19 грн.

Оскільки вказаний розмір перевищує суму виплаченого у розмірі ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілих, страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що різниця між фактичним розміром завданої шкоди (239 725,19 грн) і сумою страхового відшкодування та франшизою (156 800, 00 грн та 3200 грн відповідно) у сумі 79 725,19 грн підлягає стягненню з відповідача як особи, з вини якої сталась дорожньо-транспортна пригода.

Крім того, суд першої інстанції на підставі статей 23, 1167 ЦК України, з урахуванням усіх обставин справи та з огляду на вимоги розумності і справедливості дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування відповідачем спричиненої позивачеві моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку зі знищенням майна, у розмірі 4000,00 грн.

Заперечення відповідача про необґрунтованість розміру збитків, що визначені позивачем суд не приймає до уваги з огляду на таке.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Відповідачка в силу частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України не надала доказів на противагу поданого позивачем звіту № 99/2024 від 24 червня 2024 року, що виконаний СОД ФОП ОСОБА_3 , та додатку до нього, складеного 29 жовтня 2024 року СОД ОСОБА_4 , щодо розміру матеріального збитку. Матеріали справи не містять експертного дослідження, виконаного в порядку статті 103 ЦПК України або на підставі ухвали суду, відповідне клопотання відповідачем не заявлялось ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції.

Звіт та додаток до нього, виконаний оцінювачем, що має відповідну кваліфікацію, а саме за програмою базової підготовки за напрямом оцінки майна: «Оцінка об`єктів в матеріальній формі» та спеціалізацією в межах напряму: «Оцінка автотранспортних засобів» та підписано електронним цифровим підписом.

Доказів порушення оцінювачем вимог чинного законодавства при складані звіту, що вплинули на результати оцінки, матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 17 листопада 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина