Справа № 643/5962/25
Провадження № 2-ві/643/10/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) заяву адвоката Жарової Тітарьової Лариси Михайлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про відвід судді Салтівського районного суду міста Харкова Замікули Бориса Сергійовича у цивільній справі № 643/5962/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя

ВСТАНОВИВ

В провадженні судді Салтівського районного суду міста Харкова Замікули Б.С. перебуває цивільна справа № 643/5962/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

11.11.2025 із використанням системи «Електронний суд» адвокат Жарова-Тітарьова Л.М., яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 , подала заяву про відвід судді Замікули Б.С. В обґрунтування заяви зазначила, що під час розгляду вказаної справи суддя Замікула Б.С. порушив її процесуальні права, втручався в її діяльність як адвоката, не прийняв визнання іншої стороною певних обставин справи, відмовив у клопотанні про оголошення перерви з метою надання доказів в обґрунтування раніше заявленого клопотання про зупинення провадження у справі, безпідставно визнав обов`язковою її явку в судове засідання, порушував її право на ознайомлення з матеріалами справи. Наведене, на думку представника відповідача, свідчить про необ`єктивність судді під час розгляду даної справи.

Ухвалою судді Салтівського районного суду міста Харкова Замікули Б.С. від 13.11.2025 відвід визнаний необґрунтованим.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2025, заяву адвоката Жарової Тітарьової Л.М. про відвід судді Салтівського районного суду міста Харкова Замікули Б.С. передано на розгляд судді Крівцову Д.А.

Відповідно до ч. 7, ч. 8 ст. 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи).

Підстави для відводу суду визначені ст. 36, 37 ЦПК України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 1 ст. 7 вказаного вище Закону, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Положеннями п. 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів передбачено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, відображеної, зокрема, в рішеннях у справі "Фей проти Австрії", "Ветштайн проти Швейцарії", "Пуллар проти Сполученого Королівства", "Білуха проти України", наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 по справі № 277/599/15-к, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»). У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Судом з доводів адвоката Жарової-Тітарьової Л.М. не встановлено обставин, які б свідчили про суб`єктивну або об`єктивну упередженість та необ`єктивність головуючого судді Замікули Б.С.

В контексті доводів заяви про відвід суд звертає увагу на приписи ч. 4 ст. 36 ЦПК України, відповідно до яких незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

З доводів заяви адвоката Жарової-Тітарьової Л.М. вбачається, що в обґрунтування заявленого відводу адвокат фактично посилається на незгоду із процесуальними рішеннями та діями судді Замікули Б.С. в ході розгляду справи.

Як вбачається з судової практики Верховного Суду, поняття судової дискреції (судового розсуду) фактично охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства та конкретних обставин справи. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Таким чином, суддя Салтівського районного суду міста Харкова Замікула Б.С., приймаючи у справі певні процесуальні рішення та вчиняючи певні процесуальні дії, реалізовував процесуальні права, якими він наділений згідно з чинним законодавством України, та діяв у межах дискреційних повноважень, обираючи між відповідними альтернативними процесуальними рішеннями.

Даних, які б свідчили, що відповідні процесуальні рішення та дії приймались суддею Замікулою Б.С. саме тому, що він відчуває упереджене ставлення до тих чи інших учасників судового процесу, зокрема до сторони відповідача, судом не отримано.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що доводи адвоката, викладені в заяві про відвід, фактично зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями та діями судді Замікули Б.С. Між тим така незгода, виходячи з імперативних приписів ч. 4 ст. 36 ЦПК України, не може бути підставою для відводу судді.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу та відсутності підстав для задоволення заяви адвоката Жарової-Тітарьової Л.М.

Керуючись ст. 36, 37, 39, 40, 258-261, 353 ЦПК України

УХВАЛИВ

У задоволенні заяви адвоката Жарової Тітарьової Лариси Михайлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про відвід судді Салтівського районного суду міста Харкова Замікули Бориса Сергійовича у цивільній справі № 643/5962/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Д.А. Крівцов