Справа № 346/332/25
Провадження № 22-ц/4808/1386/25
Головуючий у 1 інстанції Сольський В. В.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів: Василишин Л. В.,

Максюти І. О.,

секретар Шемрай Н. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Репало Олексія Олександровича на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 липня 2025 року у складі судді Сольського В. В., ухвалене у м. Коломия Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року позивачка ОСОБА_1 пред`явила до відповідача ОСОБА_2 позов про відшкодування шкоди. Позовні вимоги були мотивовані тим, що вироками Коломийського міськрайонного суду від 12 липня 2021 року та Івано-Франківського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року доведено вину відповідача у вчинені ДТП, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Лісний Хлібичин Коломийського району, внаслідок якої загинула матір позивачки ОСОБА_3 . Позивач вказувала, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 14 вересня 2022 року з відповідача на її користь постановлено стягувати по 2 000 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття.

Посилаючись на те, що станом на час подачі позовної заяви вона з 10 жовтня 2024 року навчається в університеті м. Лодзь на факультеті математики та інформатики на стаціонарній формі навчання, що в свою чергу потребує значних витрат, позивачка ОСОБА_1 просила стягувати з відповідача щомісячно розмір прожиткового мінімуму для дітей від 18 до 23 років, які продовжують навчання до досягнення нею 23 років.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 липня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 2 000 грн. щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2024 року до закінчення навчання, але не довше як до 31 жовтня 2027 року. Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,40 грн.

У апеляційній скарзі на зазначене рішення суду представник ОСОБА_1 адвокат Репало О. О., посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Представник позивачки вважає, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір компенсації за завдану відповідачем шкоду, а також невірно застосував положення ч. 2 ст. 182 СК України, які регулюють мінімальний розмір аліментів до даних правовідносин, які виникли на підставі ст. 1200 ЦК України.

Поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що позивачка, як донька загиблої ОСОБА_3 , перебувала на утриманні матері та має право на одержання утримання відповідно до положень ст. 199 СК України, а тому набула право на відшкодування шкоди в порядку ст. 1200 ЦК України у вигляді щомісячних платежів.

Також судом першої інстанції не враховано того, що відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, не є аліментами, а має деліктну природу. Представник скаржниці зауважує, що таке зобов`язання виникає з факту правопорушення, а не з родинного чи аліментного обов`язку і має на меті компенсацію майнових втрат особам, які втратили годувальника.

Представник ОСОБА_1 вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для зменшення розміру компенсації з посиланням на наявність у неї іншого годувальника, а саме батька, що суперечить змісту ст. 1200 ЦК України. Вказує, що зазначена норма не передбачає можливості зменшення розміру компенсації у зв`язку з наявністю інших осіб, які можуть надавати матеріальну допомогу. Метою компенсації в даному випадку є повне відшкодування втрати матеріального забезпечення, яке надавав загиблий годувальник, незалежно від наявності інших джерел утримання.

Крім того, адвокат Репало О. О. вказує, що при визначенні розміру компенсації судом першої інстанції неправильно враховано прожитковий мінімум для особи віком від 18 до 23 років, яка навчається, який згідно ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2025 рік» становить 4 390,60 грн.

Вважає, що визначений судом першої інстанції розмір компенсації у сумі 2 000 грн. є необґрунтованим, не відповідає реальним витратам на навчання, проживання та суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності.

Відповідач ОСОБА_2 правом подачі відзиву на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Репало О. О. не скористався. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Репала О. О., який просив задовольнити скаргу, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Любчика С. Р., який просив залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з наступних підстав.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до висновків, що позивачка має право на відшкодування їй шкоди завданої смертю матері. Водночас, визначений позивачкою розмір відшкодування, який вона прирівняла до розміру прожиткового мінімуму для особи віком від 18 до 23 років, яка навчається, суд вважав завищеним, оскільки мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2022 року, яке набрало законної сили, частково задоволено позов ОСОБА_4 в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину. Постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по 2 000 грн. щомісячно до досягнення дочкою потерпілої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття (а.с. 9-12).

Вищезазначеним рішенням суду встановлено, що вироками Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області та Івано-Франківського апеляційного суду від 12 липня 2021 року та 04 листопада 2021 року відповідно доведено вину відповідача в тому, що 03 червня 2019 року приблизно о 13 год. відповідач, керуючи автомобілем марки «Мазда 6», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », рухаючись в напрямку м. Івано-Франківська з м. Коломиї, у с. Лісний Хлібичин Коломийського району Івано-Франківської області, неподалік будинку АДРЕСА_1 , порушивши вимоги правил безпеки дорожнього руху, вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої загинули двоє осіб, однією з яких була ОСОБА_3 - матір позивачки ОСОБА_1 .

Згідно копії довідки, виданої Університетом м. Лодзь від 12 грудня 2024 року позивачка навчається на факультеті математики й інформатики університету м. Лодзь, напрямок підготовки - інформатика, навчання стаціонарне, першого ступеня, 6 семестрів, дата початку навчання - 01 жовтня 2024 року; плановий термін завершення навчання - 31 жовтня 2027 року (а.с. 7-8).

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправності поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. При цьому доведення наявності і обґрунтування розміру шкоди покладається на позивача, який повинен довести, що: заподіяна шкода сталася внаслідок неправомірних дій (бездіяльності) відповідача і тільки такі дії (бездіяльність) стали єдиною і достатньою причиною заподіяння шкоди; шкода є реальною; протиправна дія (бездіяльність) заподіювача шкоди є причиною, а шкода, якої завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідач, у свою чергу, має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди позивачу.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати (частина друга статті 1195 ЦК України).

Обґрунтовуючи підстави позову про стягнення шкоди, ОСОБА_1 посилалася на спричинення їй шкоди, завданої смертю її матері.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що доведеною є протиправна поведінка ОСОБА_2 у заподіянні шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, а також наявність його вини.

З огляду на відсутність доказів того, що на утриманні померлої ОСОБА_3 перебували працездатні особи, а також те, що остання працювала та отримувала заробітну плату, ураховуючи положення статті 1200 ЦК України та вимоги частини другої статті 1195 ЦК України, згідно з якою розмір відшкодування визначається, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки завданої шкоди у розмірі 2 000 грн (4 173 грн. (розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2019 року * 1/2 частки (частка, що припадала на утримання померлою своєї доньки ОСОБА_1 ) щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2024 року і до закінчення навчання, але не довше як до 31 жовтня 2027 року

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 462/2377/17 (провадження № 61-26488св18), від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15 (провадження № 61-37654св18), від 08 грудня 2021 року у справі № 332/4043/18 (провадження № 61-7294св20).

У зазначених постановах суди попередніх інстанцій, з висновками яких погодився Верховний Суд, установивши, що на момент смерті потерпілий не працював, дійшли висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивачів майнової шкоди, розрахованої відповідно до частини другої статті 1195 ЦК України, та у порядку, визначеному статтею 1200 ЦК України.

Посилання суду першої інстанції в своєму рішенні на норми Сімейного Кодексу України які регулюють аліментні зобов`язання є помилковим, проте на правильність ухваленого рішення не впливають.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Репало Олексія Олександровича - залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 листопада 2025 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

І. О. Максюта