УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про передачу справи за підсудністю

"13" листопада 2025 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу зі спадкоємця, шляхом звернення стягнення на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшов цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу зі спадкоємця, шляхом звернення стягнення на нерухоме майно.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду і відкриття провадження у справі, суд встановив таке.

Прохальна частина позовної заяви ОСОБА_1 містить такі вимоги:

1)Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 000,00 доларів США, що підлягає сплаті у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день фактичного виконання рішення, в межах вартості майна, одержаного нею у спадщину після смерті ОСОБА_3 ;

2)У випадку невиконання спадкоємцем обов`язку одноразового платежу - звернути стягнення на майно, що перейшло до спадкоємниці у складі спадщини після смерті ОСОБА_3 , зокрема, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а також на частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , у межах вартості, для погашення боргу в сумі 50 000,00 доларів США

Таким чином позивачем заявлено вимогу про стягнення зі спадкоємця ОСОБА_3

- ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 50 000,00 доларів США, в тому числі, шляхом звернення стягнення на спадкове майно.

Також у позовній заяві позивач зазначає, що до подання позовної заяви заходи забезпечення позову здійснювалися шляхом подання заяви про забезпечення позову від 03 жовтня 2025 року до Дніпровського районного суду міста Києва. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.

З відкритого порталу даних Єдиний державний реєстр судових рішень встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду міста Києва із заявою про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка входила до складу спадкового майна померлого ОСОБА_3 та відчужена за договором дарування на користь ОСОБА_4 ; заборони вчиняти будь-які дії, що мають наслідком її відчуження чи обтяження; накласти арешт на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що була відчужена на користь ОСОБА_4 , та заборони вчиняти будь-які дії щодо її відчуження чи обтяження; заборони ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а також будь-яким іншим особам за їх дорученням) вчиняти будь-які дії щодо відчуження, поділу, виділу в натурі, встановлення чи державної реєстрації обтяжень (іпотека, оренда, сервітут тощо) стосовно зазначених квартир; заборони державним реєстраторам прав, нотаріусам та іншим суб`єктам державної реєстрації проводити будь-які реєстраційні та/або нотаріальні дії щодо зазначеної квартири (у т.ч. внесення записів про перехід права, реєстрацію обтяжень, посвідчення правочинів, видачу дублікатів правовстановлюючих документів) (справа № 756/15867/25).

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову відмовлено.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 19 ЦПК України). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 26 - 30 ЦПК України).

Виходячи з поняття підсудність у цивільному судочинстві як розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ, підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Питання про підсудність справ визначається цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно із частиною другою статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до інформації з Електронного реєстру територіальної громади міста Києва «ГІОЦ/КМДА» про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи, ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Водночас, частиною першою статті 30 ЦПК України встановлено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» (абзац перший пункту 41, пункт 42), перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають з приводу нерухомого майна. Згідно із положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Правові висновки щодо застосування положень цивільного та господарського процесуального законодавства України про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі

№ 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20).

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 27 - 29 ЦПК України.

Суд враховує, що заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно та заборони вчиняти дії ОСОБА_1 подано до Оболонського районного суду міста Києва, об`єкт нерухомого майна - квартира за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться в Оболонському районі міста Києва. При цьому, у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально знаходиться в Дніпровському районі міста Києва, відповідач успадкувала лише частку у розмірі , тому вартість такої частки у праві власності на об`єкт нерухомого майна буде нижчою.

За наведених обставин наявні підстави для передачі справи за підсудністю до іншого суду відповідно за місцезнаходженням нерухомого майна, оскільки у даному випадку підлягають застосуванню правила виключної підсудності.

Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтями 2, 3, 4 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховою радою України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є порушення норм процесуального права, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Принцип законного судді нерозривно пов`язаний з правом особи на повноважний, компетентний суд. Відповідно до статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Суд не тільки вправі, а й зобов`язаний ухилитися від розв`язання справ, йому не підсудних.

Вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є виконаними, коли справа заявника була розглянута національним судом, який створено на підставі закону. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошував, що поняття «суд, встановлений законом», стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування «суду», але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді (належний склад суду).

Згідно із пунктом першим частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Таким чином, враховуючи предмет позову, беручи до уваги те, що спадкове майно територіально знаходиться у Оболонському районі міста Києва, тому даний позов не підсудний Дніпровському районному суду міста Києва та підлягає направленню на розгляд за підсудністю до Оболонського районного суду міста Києва.

Керуючись статтями 4, 27, 30, 31, 187, 260, 353, 354 ЦПК України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу зі спадкоємця, шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, - передати на розгляд до Оболонського районного суду міста Києва (вул. Левка Лук`яненка, 2Є, м. Київ, 04212) за підсудністю.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова