Номер провадження 2/754/1119/25
РІШЕННЯ

Іменем України

10 листопада 2025 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коваленко І.І.

за участю секретаря судового засідання Івченко В.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у м. Києві, Державної казначейської служби України за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Деснянське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві; Деснянська окружна прокуратура міста Києва про відшкодування моральної шкоди, ціна позову 1 000 000 грн,

Стислий виклад позиції позивача

1.17 жовтня 2024 року ОСОБА_1 (надалі - Позивач) звернувся до Суду з цим позовом. Позивач просить стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві грошові кошти у сумі 1 000 000 грн як компенсації за нанесену йому моральну шкоду солідарно шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунків вказаних органів поліції.

2.В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є потерпілим у кримінальному провадженні провадженні за №0000060 від 24 грудня 2012 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, розпочате за його заявою. Позивач скаржиться на надмірну тривалість досудового розслідування, його неефективність, невчинення органом досудового розслідування всіх необхідних та ефективних дій з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності, незважаючи на неодноразові вказівки слідчого судді. Кримінальне провадження неодноразово і безпідставно закривалось слідчим, після чого постанови про закриття кримінального провадження скасовувались. Через недотримання розумних строків, відверте порушення прав позивача як потерпілого слідчими Позивач був вимушений звертатися зі скаргами до відповідних службових осіб, а також до слідчого судді зі скаргами на дії та бездіяльність слідчих органів.

3.Позивач стверджував, що внаслідок тривалої протиправної бездіяльності слідчого органу досудового розслідування йому завдано моральної шкоди.

4.Визначаючи розмір компенсації, Позивач посилається, зокрема, на рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі "Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі", в якому зазначено, що "з огляду на її природу, стверджувальна моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення, його статус учасника бойових дій та інваліда війни, а також глибину душевних переживань, стан здоров`я та принципи розумності й справедливості.

5.У підготовчому судовому засіданні Позивач, надаючи суду пояснення щодо змісту позовних вимог та розміру моральної шкоди, пояснив, що це питання для нього справи честі з метою встановлення та притягнення до відповідальності винних осіб. Позивач повідомив, що його фінансове становище як заможної особи виключає намір збагатитися за рахунок публічних коштів (державного бюджету). Він підкреслив, що компенсація є символічною сатисфакцією: суд має визначити обґрунтований розмір відшкодування, проте для Позивача навіть мінімальна сума, як-от 100 гривень, буде достатньою, оскільки головним є судове рішення, яке підтверджує порушення його прав, а не матеріальна вигода.

Стислий виклад позиції відповідачів

6.07 листопада 2024 року від Березовської М.О., яка представляє інтереси Державної казначейською служби України (надалі - Казначейство), засобами "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки Казначейство не є належним відповідачем у спорі, оскільки не вчиняє жодних дій чи бездіяльності щодо Позивача і не могло завдати йому шкоди. Казначейство виконує виключно функції з казначейського обслуговування бюджетних коштів і не є суб`єктом, з якого можливе стягнення моральної чи матеріальної шкоди. Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, є держава Україна, яка бере участь у процесі через відповідний орган, дії якого спричинили шкоду. Позивач обрав неправильний спосіб захисту порушеного права: вимога про стягнення коштів "солідарно шляхом списання Казначейством" є безпідставною.

7.Також зазначено, що позивач не довів факту заподіяння моральної шкоди, не підтвердив наявності душевних чи фізичних страждань та не надав належних доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями органів влади та шкодою. Ухвали слідчого судді, на які посилається позивач, лише фіксують процесуальні недоліки, але не є підтвердженням протиправності дій органів поліції чи прокуратури.

8.08 листопада 2024 року від Глущенко О.М., яка представляє інтереси Головного управління Національної поліції України у м. Києві (надалі - Відповідач -2, ГУ НПУ у м. Києві , засобами "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки Позивач не довів факту завдання йому моральної шкоди та причинного зв`язку між діями працівників поліції і такими наслідками. Факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал про скасування ухвали про скасування постанови про закриття кримінального провадження не тягне безмовний наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що бездіяльність посадової особи заподіяла моральну шкоду Позивачеві.

9.ГУ НПУ у м. Києві посилається на постанову Верховного Суду від 16 січня 2020 року у справі № 754/2512/18, провадження № 61-13485св19, в якій підтверджена позиція Г, про відсутність завданої шкоди при проведенні досудового розслідування №0000060 від 24 грудня 2012 року.

10.Також ГУ НПУ у м. Києві стверджує, що у позові слід відмовити, оскільки позов заявлено до юридичної особи, а не до держави України. Визначена Позивачем сума до стягнення у розмірі 1 000 000 грн свідчить про намір Позивача збагатитися за рахунок коштів Державного бюджету України.

Стислий виклад позиції прокуратури

11.27 грудня 2024 року керівник Деснянської окружної прокуратури м. Києва А. Єфимов подав письмові пояснення, просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки подані позивачем скарги на дії чи бездіяльність органів досудового розслідування розглядаються слідчими суддями в межах процесуального порядку та самі по собі свідчать лише про реалізацію його права на оскарження, а не про неправомірність діяльності слідчих чи прокурорів. Виявлені процесуальні недоліки не є доказом незаконності розслідування і не можуть бути самостійною підставою для відшкодування шкоди.

12.Прокурор звертає увагу, що Позивач не довів факту завдання йому моральної шкоди, не підтвердив обсяг заявлених страждань, не надав належних доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями чи бездіяльністю органів досудового розслідування та настанням негативних наслідків. Зокрема, Позивач не обґрунтував, у чому полягають його немайнові втрати, якими діями вони були спричинені та чому їх розмір слід оцінити саме у заявленій сумі.

Процесуальні заяви учасників справи

13.Прокурор заявив клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України Суд відхилив це клопотання, оскільки у справах № 754/10389/15-ц та № 754/17663/19 розглядався спір між іншими сторонами, з іншим предметом і з інших підстав.

14.Судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України).

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

15.20 березня 2006 року Бородянський районний суд Київської області у справі № 2-195-2006 постановив рішення, яким відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення боргу у сумі 369 660,00 грн за договором позики.

16.Позов ґрунтувався на угоді про відступлення права вимоги від 05.02.2006, згідно з якою ОСОБА_1 набув право вимоги щодо боргу, підтвердженого письмовими розписками ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 .

17.Суд відмовив з тих підстав, оскільки встановив, що кошти передавалися ОСОБА_2 не як позика, а як оплата за виконання робіт/послуг (оформлення земельної ділянки для ОСОБА_3 ), причому частина цих робіт була виконана. Таким чином, суд дійшов висновку, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір позики не укладався.

18.28 серпня 2006 року Апеляційний суд Київської області це рішення залишив без змін. Суд апеляційної інстанції зазначив, що з матеріалів справи не встановлено, що між сторонами була досягнута домовленість про те, що борг, який виник між з інших підстав був замінений позиковим зобов`язанням.

19.17 травня 2007 року Бородянський районний суд Київської області у справі № 2-333/07 постановив ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення коштів у сумі 369660,00 грн як реституцію, а також 66438 грн - витрати від інфляції та 15503 грн процентів без розгляду з причини повторної неявки позивача.

20. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

21.24 травня 2011 року Оболонський районний суду м. Києва у справі № 2-523/11 постановив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 (дружини ОСОБА_3 ), ОСОБА_5 (доньки ОСОБА_3 ), третя особа ОСОБА_6 про стягнення боргу із врахуванням інфляційних відшкодувань та 3 % річних загальною сумою 1057586,00 грн, як компенсації за нібито шахрайське заволодіння відповідачами борговими розписками ОСОБА_6 , право вимоги за якими Позивач набув від покійного ОСОБА_3 .

22.Суд відмовив у позові, оскільки у справі відсутні належні та допустимі докази існування будь-яких боргових чи договірних зобов`язань між Позивачем та відповідачками. Позивач не довів факту вчинення відповідачами дій, спрямованих на введення його в оману, та факту незаконного заволодіння борговими розписками ОСОБА_6 .

23.20 вересня 2011 року Апеляційний суд Київської області це рішення залишив без змін.

24.Влітку 2010 року Позивач звернувся до Деснянського РУ ГУМВС України в місті Києві з заявою про шахрайські дії ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .. По даній заяві працівники міліції проводили дослідчу перевірку в порядку статті 97 КПК України (в редакції Кодексу 1960 року) та виносили постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, які пізніше скасовувалися прокуратурою та судом, оскільки не було проведено повної, всебічної та об`єктивної перевірки

25.Зокрема, 21 березня 2012 року постановою Деснянського районного суду м. Києва у справі № 4-85/12 скаргу ОСОБА_1 цю постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, задоволено. Постанову на постанову о/у ВДСБЕЗ Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 07 лютого 2012 року, про відмову про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за ознаками злочину, передбаченого статтею 190 КК України на підставі пункту 2 статті 6 КПК України, скасовано, матеріали перевірки направлено начальнику Деснянського РУГУ МВС України в м. Києві для організації додаткової перевірки.

26.Підставою для прийняття цією постанови було те, що не було виконано попереднє рішення Деснянського районного суду м. Києва, а саме: не відібрані пояснення у ОСОБА_1 , не була опитана ОСОБА_2 щодо боргових розписок, яким чином вони опинилися в останньої.

27.21 грудня 2012 Позивач звернувся до прокурора Деснянського району м. Києва з заявою про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_4 (дружини ОСОБА_3 ), ОСОБА_5 (доньки ОСОБА_3 ) за ознаками злочину, передбаченого статтями 190 КК України, по факту заволодіння борговими розписками на суму 72 000 доларів США шляхом довіри.

28.24 грудня 2012 року постановою Деснянського районного суду м. Києва у провадженні № 1кс/2603/27/12 скасовано постанову о/у ВДСБЕЗ Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві Сліпченка А.С. від 24 вересня 2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи за статтею 190 КК України відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на підставі статті 6 КПК України, матеріали повернуто для проведення додаткової перевірки.

29.Підставою для прийняття цією постанови було те, що не було виконано попередні вказівки заступника прокурора Деснянського району м. Києва та Деснянського районного суду м. Києва, оскільки слідчим не були допитані ОСОБА_6 , ОСОБА_4

30.24 грудня 2012 року, у зв`язку із набранням чинності змін до Кримінального процесуального кодексу України (в редакції 2012 року), вказані матеріали дослідчої перевірки було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000060, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України.

31.12 квітня 2013 року ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/5902/13-к заяву ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову старшого слідчого прокуратури Деснянського району м. Києва Шевченко В.В. від 12 лютого 2013 року про закриття провадження за № 0000060 від 24 грудня 2012 року за ознаками злочину, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, кримінальне провадження повернуто прокурору Деснянського району м. Києва для подальшого досудового розслідування.

32.16 вересня 2014 року слідчим СВ Деснянського РУ ГУ МВС в м. Києві, лейтенантом міліції, ОСОБА_7 допитано свідка - ОСОБА_5 (доказ - протокол допиту свідка від 16.09.2014).

33.26 вересня 2014 року слідчим СВ Деснянського РУ ГУМВС України в місті Києві Кващук А.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000060 від 24.12.2012 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України.

34.02 жовтня 2014 року слідчим СВ Деснянського РУ ГУ МВС в м. Києві, лейтенантом міліції, ОСОБА_7 допитано потерпілого - ОСОБА_1 , який (доказ - протокол допиту потерпілого від 02.10.2014).

35.20 листопада 2014 року слідчим СВ Деснянського РУ ГУ МВС в м. Києві, лейтенантом міліції, ОСОБА_7 допитано свідка - ОСОБА_4 (доказ - протокол допиту свідка від 20.11.2014).

36.29 жовтня 2015 року слідчим СВ Деснянського РУ ГУ МВС в м. Києві, лейтенантом міліції, ОСОБА_7 допитано свідка - ОСОБА_8 (доказ - протокол допиту свідка від 29.10.2015).

37.18 березня 2015 року ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/622/15 скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано постанову від 26.09.2014 слідчого СВ деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві про закриття провадження за № 0000060 від 24 грудня 2012 року за ознаками злочину, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України.

38.Слідчий суддя зазначив, що слідчим передчасно винесено постанову про закриття кримінального провадження, оскільки слідчим не були витребувані та не досліджені докази з сільської ради с. Блистівиця Бородянського району на предмет того, коли були сплачені кошти в розмірі 300 000,00 грн, ким, на підставі чого, з якою метою та не надано їм правової оцінки, також не було було проведено допит свідка ОСОБА_9 .

39.15 березня 2019 року Київська місцева прокуратура №3 повідомила ОСОБА_1 про те, що постанову слідчого 24 грудня 2012 року про закриття кримінального провадження скасовано як незаконну. Досудове розслідування за фактом заволодіння коштами триває (доказ - лист № 412-3-30 від 15.03.2019, виданий Київською місцевою прокуратурою №3).

40.25 березня 2021 року Офіс генерального прокурора повідомив ОСОБА_1 , що на теперерішній час Деснянським УП ГУНП у м. Києві розслідується кримінальне провадження № 0000060 від 24 грудня 2012 року за частиною четвертою статті 190 КК України. У зв`язку з неефективним розслідуванням указаного кримінального провадження Деснянською окружною прокуратурою м. Києва 19.03.2021 до Деснянського УП ГУНП у м. Києві скеровано лист з вимогою провести перевірку за фактом порушення слідчим вимог кримінального процесуального законодавства, вирішивши питання про його відсторонення та призначити іншого слідчого. Крім того в порядку статті 36 КПК України повторно надано письмові вказівки про проведення необхідних слідчих дій (доказ - лист 17/1-22009-21 від 25.03.2021, підписаний Генеральним прокурором І. Венедіктова).

41.26 березня 2021 року Деснянська окружна прокуратура міста Києва повідомила ОСОБА_1 про те, що за результатами розгляду його скарги 25 березня 2021 року прокурор надав слідчому письмові вказівки про проведення слідчих дій та визначив строки їх виконання (доказ - лист 10.53-59-269ВИХ-21 від 26.03.2021).

42.23 квітня 2021 року Деснянська окружна прокуратура міста Києва повідомила ОСОБА_1 про те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000060 від 24 грудня 2012 року триває, процесуальне керівництво здійснює прокурор Мехура В.П. (доказ - лист 10.53-59-1170 ВИХ-21 від 23.04.2021).

43.16 грудня 2021 року ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/18526/21 (номер провадження 1-кс/754/3734/21) скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано постанову від 25.11.2021 старшого слідчого СВ деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві Головко Ю.М. про закриття провадження за № 0000060 від 24 грудня 2012 року за ознаками злочину, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України.

44.24 квітня 2024 року ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/5673/24 зобов`язано слідчого Деснянського УП ГУНП в м. Києві розглянути клопотання (заяву) ОСОБА_1 від 15 квітня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000060 від 24 грудня 2012 року за частиною четвертою статті 190 КК України про звернення до слідчого судді із клопотанням про тимчасовий доступ до речей та документів.

45.20 травня 2024 року Головне слідче управління Національної поліції у м. Києві повідомило ОСОБА_1 про те, що за його зверненням проведено перевірку щодо порушень у кримінальному провадженні 0000060 від 24 грудня 2012 року. Виявлені порушення підтвердились, до винних осіб застосовано дисциплінарні заходи. Для активізації розслідування надіслано відповідний лист та доручено у стислий строк прийняти кінцеве процесуальне рішення (доказ - лист № СЕД - 48223-2024 від 20.05.2024).

46.14 червня 2024 року Деснянська окружна прокуратура міста Києва повідомила ОСОБА_1 про те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000060 від 24 грудня 2012 року триває, слідчому повторно надано письмові вказівки з контролем до 12 липня 2024 року (доказ - лист № 57-5286 ВИХ-24 від 14.06.2024).

47.11 вересня 2024 року Деснянська окружна прокуратура міста Києва повідомила ОСОБА_1 про те, що його заяву щодо притягнення слідчого до відповідальності за невиконання вказівок прокурора розглянуто. Підстав для притягнення слідчого до адміністративної відповідальності не встановлено. Водночас прокурор повторно надав письмові вказівки слідчому про проведення конкретних слідчих дій із контролем строку виконання до 07.10.2024. Прокуратура також буде звертатись до керівництва Нацполіції з вимогою провести службове розслідування щодо неналежного проведення досудового розслідування (доказ - лист № 57-7814 ВИХ-24 від 11.09.2024).

48.11 грудня 2024 року слідчий СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві майор поліції Сергієнко А.В. прийняв постанову про закриття кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000060 від 24 грудня 2012 року, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

49.03 березня 2025 постановою слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП в м.Києві кримінальне провадження №0000060 від 24.12.2012 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

50.27 червня 2025 року ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/9094/25 (номер провадження 1-кс/754/2014/25) скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано постанову слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП в м.Києві від 03.03.2025 про закриття кримінального провадження №0000060 від 24.12.2012 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що вказують про вжиття органом досудового розслідування заходів для встановлення обставин щодо особи, якою було сплачено 300 000 грн, на підставі чого та з якою метою було здійснено такі платежі, про що зазначає в своїй скарзі потерпілий, а також про що звертав увагу слідчий суддя в своїй ухвалі від 18.03.2015р. про скасування постанови про закриття даного кримінального провадження.

51.Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 15 лютого 2015 у справі № 754/10389/15-ц (провадження 2/754/317/16) за позовом ОСОБА_1 до Деснянського РУ ГУМВС України в місті Києві про стягнення моральної шкоди - закрито, оскільки Деснянське управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві є новоствореним структурним підрозділом Головного управління Національної поліції у місті Києві та не має статусу юридичної особи.

52.У лютому 2018 року Позивач звертався до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в місті Києві, Державної казначейської служби України у місті Києві про відшкодування моральної шкоди.

53.Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 05 березня 2019 року у справі № № 754/2512/18 позов ОСОБА_1 до задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

54.Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з відсутності спеціальних підстав для відшкодування шкоди передбачених статтею 1176 ЦК України, однак вважав за можливе застосувати до спірних правовідносин положення статті 1174 ЦК України. Також суд вважав доведеним той факт, що бездіяльністю працівників правоохоронних органів позивачу завдано моральні страждання, які змінили його нормальний спосіб життя.

55.Постановою Київського апеляційного суду від 13 червня 2019 року апеляційні скарги ДКСУ і ГУНП задоволено, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 березня 2019 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

56.Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що скасування постанов про закриття кримінального провадження у справі не свідчить про протиправність дій працівників слідчих органів, оскільки вони діяли в межах своїх процесуальних повноважень, що не доводить їх вини та завдання шкоди позивачу. Позивач не надав доказів того, що йому завдано моральної шкоди працівниками слідчих органів.

57.За таких обставин апеляційний суд вважав, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про достатність доказів на підтвердження підстав для відшкодування моральної шкоди.

58.Постановою Верховного Суду від 16 січня 2020 року у справі № 754/2512/18 (провадження № 61-13485св19) постанову Київського апеляційного суду від 13 червня 2019 року залишено без змін.

59.Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 06 квітня 2021 року у справі № 754/17663/19 (провадження 2/754/455/21) до Деснянської окружної прокуратури міста Києва, Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення 1 988 844 грн - матеріальної шкоди та 3 000 000 грн - моральної шкоди відмовлено, оскільки перевіряючи наявність чи відсутність правових підстав для порушення кримінального провадження, внесення в ЄРДР повідомлених позивачем відомостей про вчинення кримінальних правопорушень, закриття кримінального провадження та інших процесуальних і слідчих дій, орган досудового розслідування та відповідач 1 і відповідач 2 діяли в межах повноважень, наданих чинним кримінально-процесуальним законодавством України. А реалізація позивачем, наданого йому чинним кримінально-процесуальним законодавством України, свого права на оскарження дій (бездіяльності) органів досудового розслідування, вчинених останніми в межах наданих їм чинним кримінально-процесуальним законодавством України повноважень та задоволення звернень, заяв і скарг позивача, не є правовою підставою для відшкодування шкоди.

ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

60.Спірні правовідносини у цій справі стосуються деліктної відповідальності держави за моральну шкоду, завданої Позивачу внаслідок надмірної тривалості та неефективності досудового розслідування кримінального провадження № 0000060 за фактом шахрайського заволодіння його майном (борговими розписками) (ч. 4 ст. 190 КК України).

61.Додатковою суд має вирішити питання визначення належного відповідача та способу стягнення коштів (з юридичної особи чи з Державного бюджету) за вимогами Позивача, а також, чи впливає на розгляд позову висновок Верховного Суду у справі № 754/2512/18 про залишення в силі постанову суду апеляційної інстанції про відмову у відшкодуванні шкоди, ухвалений за позовом Позивача.

МОТИВИ СУДУ (ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ)

62.Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

63.У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

64.Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

65.Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституція України).

66.Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

67.Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

68.Аналіз вказаної норми свідчить, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовою або службовою особою, є саме держава як учасник цивільних відносин.

69.Саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилюють прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, тому належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКС України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не ДКС України чи її територіальний орган (пункти 43, 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19)).

70.Рішенням Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року у справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

71.При цьому у тих відносинах, у які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу (постанова від 20 листопада 2018 року в справі № 5023/10655/11 (пункти 6.21, 6.22). У судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанова від 27 лютого 2019 року в справі № 761/3884/18 (пункт 35).

72.Тобто під час розгляду справи в суді стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанова від 26 червня 2019 року в справі № 587/430/16-ц (пункт 27). У спірних правовідносинах органи держави є представниками її інтересів під час вирішення питання про відшкодування завданої нею шкоди, а не суб`єктами владних повноважень, які здійснюють щодо позивача публічно-владні управлінські функції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 липня 2023 року в справі № 757/31372/18-ц (пункт 39).

73.У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоби заявити відповідний позов до держави Україна, не є обов`язковою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 30)).

74.Отже, держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКС України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не ДКС України чи її територіальний орган.

75.Також залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів органу прокуратури чи іншого органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава (постанова Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 333/2766/21).

76.Згідно з позовною заявою Позивач фактично просив відшкодувати йому шкоду, яка завдана державою, внаслідок надмірної тривалості досудового розслідування, зазначивши органи, який діє від імені держави: Головне управління Національної поліції у м. Києві (оскільки Деснянське управління поліції (орган досудового розслідування) не є юридичною особою, а є територіальним підрозділом Головного управління Національної поліції у м. Києві), Державну казначейську службу України, з урахуванням того, що саме до повноважень зазначеного органу входить безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

77.За наведених обставин безпідставними є аргументи відповідачів про те, що вони є неналежним відповідачем у справі, оскільки відповідачем у цій справі є держава як учасник цивільних відносин, а відповідачі діють від імені держави у спірних правовідносинах (така ж позиція підтверджується сталою практикою Верховного Суду у постановах від 24.09.2025 № 359/299/19, від 15.10.2025 № 373/1293/20).

78.Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України суд виходить з такого.

79.Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені у статтях 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України.

80.Так, за загальним правилом, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

81.Водночас шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів та посадової або службової особи (статті 1174, 1175 ЦК України).

82.Так само, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

83.Зокрема, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади якщо, зокрема, шкоди завданої фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт (частина друга статті 1167 ЦК України).

84.Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (далі - Закон № 266/94-ВР).

85.Так, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. (частина перша статті 1176 ЦК України).

86.Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частини друга статті 1176 ЦК України).

87.Суд зауважує, що надмірна тривалість досудового розслідування чи його ефективність, не є випадком, встановленим Закон № 266/94-ВР, тому у такому разі застосовується норма частини шостої статті 1176 ЦК України, яка визначає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

88.Питання щодо відшкодування шкоди, завданої потерпілій особі (заявнику, особа, яка постраждала від правопорушення) надмірною тривалістю досудового розслідування кримінального провадження, розглядалось, зокрема, у таких постановах Верховного Суду:

від 03 лютого 2021 року у справі № 362/15/16, провадження № 61-5805св20 (досудове розслідування тривало понад 13 років, за фактом зникнення доньки позивачів (ч. 1 ст. 115 КК України); розмір моральної шкоди визначений судом - 180 000 грн кожному з позивачів), від 21 липня 2021 року в справі № 646/7015/19, провадження № 61-1452св21 (досудове розслідування тривало понад 6 років (з 11 лютого 2013 року до жовтня 2019 року), за фактом службового підроблення (ч. 1 ст. 366 КК України) та завідомо неправдивого показання (ч. 1 ст. 384 КК України); розмір моральної шкоди визначений судом - 7 000 грн),

від 01 грудня 2021 року в справі № 308/14232/18, провадження № 61-10961св2 (досудове розслідування тривало понад 6 років (з 04 грудня 2012 року до моменту звернення до суду у грудні 2018 року, і тривало далі на момент розгляду), за фактом підробки документів (ч. 1 ст. 358 КК України); у подальшому позивач вимагав кваліфікувати як шахрайство (ч. 4 ст. 190 КК України), службове підроблення (ст. 366 КК України), зловживання владою (ч. 2 ст. 364 КК України) та невиконання судових рішень (ч. 2 ст. 382 КК України), розмір моральної шкоди визначений судом позивачу (потерпілий/заявник) - 10 000 грн (стягнуто з Державного бюджету України);

від 23 лютого 2022 року в справі № 646/5368/19, провадження № 61-15330св21 (досудове розслідування тривало понад 1 рік 9 місяців (з 30.10.2017 по 08.2019), за фактом службових злочинів, зловживання та службової недбалості, невиконання судового рішення (ст. 364, 365, 366, 367, 382 КК України); розмір моральної шкоди визначений судом - 5 000 грн позивачу (потерпілий));

від 06 березня 2024 року у справі № 398/3747/22, провадження № 61-16552св23 (досудове розслідування тривало понад 6 років 8 місяців (з 01.03.2016 по 10.2022), за фактом шахрайства та невиконання судового рішення (ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 382 КК України); розмір моральної шкоди визначений судом - 3 000 грн позивачу),

від 11 квітня 2024 року у справі № 335/12338/19, провадження № 61-7930св23 (досудове розслідування тривало понад 6 років (з 12.08.2013 по 11.2019), за фактом використання підробленого документа (ч. 4 ст. 358 КК України, ч. 1 ст. 172 КК України та ч. 4 ст. 190 КК України); розмір моральної шкоди визначений судом - 7 000 грн позивачу),

від 22 травня 2024 року у справі № 757/30529/22, провадження № 61-14820св23 (досудове розслідування тривало понад 5 років, за фактом перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу (ч. 1 ст. 365 КК України); розмір моральної шкоди, стягнений Верховним Судом з Державного бюджету, - 3 000,00 грн позивачу);

від 02 жовтня 2024 року у справі № 554/2588/23 (провадження № 61-3629св24 (досудове розслідування тривало понад 4 роки 9 місяців (з 12.12.2017 по 15.09.2022), за фактом грубого порушення законодавства про працю та невиплати заробітної плати (ст. 172, ст. 175 КК України); суд встановив наявність моральної шкоди через надмірну тривалість та неефективність досудового розслідування; розмір моральної шкоди, залишений Верховним Судом без змін, - 10 000 грн).

від 23 жовтня 2024 у справі № 757/16729/21-ц,провадження № 61-10024св23 (досудове розслідування у кримінальному провадженні тривало понад 3 роки 3 місяці без завершення, за фактом притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності службовою особою (ч. 2 ст. 372 КК України); розмір моральної шкоди, стягнений Верховним Судом з Державного бюджету, - 1 000 грн)

від 31 жовтня 2024 року у справі № 463/1700/21 провадження № 61-250св24 (Досудове розслідування тривало понад 9 років (з 30.09.2015 і триває), за фактом службових злочинів, невиконання судового рішення та шахрайства (ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 190 КК України та інші); розмір моральної шкоди визначений судом - 10 000 грн),

від 4 грудня 2024 року у справі №522/10157/20, провадження № 61-8084св24 (досудове розслідування тривало понад 6 років (і тривало далі), за фактом порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, що призвело до загибелі дітей (ч. 2 ст. 270 КК України) та службової недбалості (ч. 2 ст. 367 КК України); розмір моральної шкоди визначений судом - 274 700,00 грн та 140 700,00 грн);

від 12 лютого 2025 року у справі № 359/6728/22, провадження № 61-10269св24 (досудове розслідування тривало понад 4 роки (і тривало далі), за фактом спричинення легких тілесних ушкоджень та самоправства (ч. 1 ст. 125 КК України, ст. 356 КК України); розмір моральної шкоди, залишений Верховним Судом без змін, - 40 000,00 грн;

від 04 червня 2025 року у справі № 761/7222/22, провадження № 61-5744св24 (досудове розслідування тривало понад 4 роки, за фактом службових злочинів та невиконання судових рішень (ч. 1 ст. 364, ч. 3 ст. 382 КК України та інші); розмір моральної шкоди визначений судом - 1 000 грн);

від 28 липня 2025 року у справі № 712/3308/23, провадження № 61-751св25 (досудове розслідування тривало 10 років, за фактом спричинення легких тілесних ушкоджень (ч. 1 ст. 125 КК України); розмір моральної шкоди визначений судом - 20 000,00 грн).

89.Суд, керуючись частиною четвертою статті 263 ЦПК України, враховує відповідні висновки щодо підстав та порядку відшкодування моральної шкоди, а також розміру моральної шкоди, з урахуванням конкретних обставин справи (тривалості досудового розслідування, характеру кримінального правопорушення)

90.Висновки про відшкодування моральної шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування у кримінальному провадженні, викладені також у постановах Верховного Суду У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України" ("Rysovskyy v. Ukraine"), заява № 29979/04; рішення від 22 листопада 2005 року у справі "Антоненков та інші проти України" ("Antonenkov and others v. Ukraine"), заява № 14183/02).

91.ЄСПЛ, оцінюючи ефективність різних національних засобів правового захисту у зв`язку з надмірною тривалістю провадження, розробив кілька критеріїв та принципів, які сформулював у своїх рішеннях. Так, ЄСПЛ вказав, що вирішальним питанням при оцінюванні ефективності засобу правового захисту у випадку скарги щодо тривалості провадження є те, чи може заявник подати цю скаргу до національних судів з вимогою конкретного відшкодування; іншими словами, чи існує будь-який засіб, який міг би вирішити його скаргу шляхом надання безпосереднього та швидкого відшкодування, а не просто опосередкованого захисту його прав, гарантованих статтею 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України" (Merit v. Ukraine), заява № 66561/01). Суд також постановив, що цей засіб вважатиметься "ефективним", якщо його можна використати, щоб прискорити постановлення рішення судом, який розглядає справу, або надати скаржникові належне відшкодування за зволікання і затримки, що вже відбулися (§ 78 того ж рішення).

92.Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (рішення від 25 березня 1999 року у справі "Пелісьє і Сассі проти Франції" (Pelissier and Sassi v France), заява № 25444/94; рішення від 27 червня 1997 року у справі "Філіс проти Греції" (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

93.Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зазначила, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

94.Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

95.Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

96.При вирішенні таких спорів слід виходити з того, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

97.Згідно з пунктом 5 частини першої статті 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

98.Розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані. Критеріями оцінки ефективності розслідування є адекватність дій, проведених органом досудового розслідування, своєчасність розслідування та незалежність слідства.

99.Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000060, відомості про яке внесено до ЄРДР 24 грудня 2012 року, не закінчено. Станом на дату звернення з цим позовом до суду вказане досудове розслідування тривало 11 років 9 місяців 24 дня.

100.Неодноразові (щонайменше 4) скасування слідчими суддями постанов про закриття провадження та визнання ГСУ НПУ порушень і застосування дисциплінарних заходів (20.05.2024) підтверджують неефективність дій органу досудового розслідування.

101.Саме наведені обставини є підставами для відшкодування моральної шкоди.

102.Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

103.За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження №14-538цс19), визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

104.Отже, з урахуванням тривалості досудового розслідування кримінального провадження, його неефективності, характеру й глибини заподіяних Позивачу моральних страждань (Позивач був вимушений тривалий час докладати додаткових зусиль для оскарження бездіяльності органів слідства та прокуратури, що є психотравмуючим фактором), засад розумності та справедливості, зважаючи на фактичні обставини цієї конкретної справи, зміст та мотиви судових рішень, якими скасовувалися постанови слідчих, у взаємозв`язку із відсутністю відомостей про завершення кримінального провадження № 0000060, яке було розпочате 24.12.2012 року, водночас, зважаючи на усні заяви Позивача, що його фінансове становище як заможної особи виключає намір збагатитися за рахунок публічних коштів (державного бюджету), а компенсація є символічною сатисфакцією, і для Позивача навіть мінімальна сума, як-от 100 гривень, буде достатньою, суд вважає співмірним у цій конкретній справі стягнення компенсації моральної шкоди на користь Позивача в розмірі 100 грн.

105.За висновком суду визнання факту тривалого та неефективного розслідування є ключовим елементом справедливої сатисфакції для Позивача. Зважаючи на висловлену Позивачем позицію щодо його фінансового стану та символічного характеру компенсації, Суд визначає розмір відшкодування як достатній та ефективний засіб правового захисту. Присуджена сума, хоча й мінімальна, але відповідає особистому волевиявленню Позивача, який не має на меті збагачення за рахунок публічних коштів.

106.При вирішенні порядку відшкодування шкоди, суд враховує, що моральна шкода у визначеному розмірі повинна стягуватися з Державного бюджету України, що відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 (провадження №12-110гс18), в якій вказано, що резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

107.Водночас чинним законодавством не передбачено можливість стягнення шкоди солідарно шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунків вказаних органів поліції, тому в цій частині в позові слід відмовити.

108.Суд, ураховуючи висновки Верховного Суду у постанові від 23.10.2024 у справі № 754/16729/21-ц, відхиляє заперечення ГУНП України в м. Києві проти позову з посиланням на те, що сам факт неодноразового закриття кримінального провадження слідчими, та скасування таких постанов у судовому порядку, а також зобов`язання посадових осіб органу досудового розслідування вчинити певні дії, не тягне наслідків цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, за результатами якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності.

109.За висновками Верховного Суду у постанові від 23.10.2024 у справі № 754/16729/21-ц надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи свідчать про надзвичайну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні, яке лише станом на момент звернення позивачки до суду з позовом тривало понад три роки та три місяці. За такий строк орган досудового розслідування мав би або закрити провадження, або звернутися до суду з обвинувальним актом .Саме наведені обставини можуть слугувати підставами для відшкодування моральної шкоди. Водночас у цій справі, що розглядається, така тривалість досудового розслідування понад 11 років, що в рази перевищує надзвичайну тривалість, яка мала місце у справі № 754/16729/21-ц.

110.Суд ураховує висновки Верховного Суду у постанові від 16 січня 2020 року у справі № 754/2512/18 (провадження № 61-13485св19), якою залишено без змін постанову Київського апеляційного суду від 13 червня 2019 року про відмову в позові, ухвалену за позовом Позивача у цій справі. У цій справі Позивачу було відмовлено у позові про відшкодування моральної шкоди, завданої діями у тому ж провадженні.

111.Правовий висновок у справі № 754/2512/18 ґрунтувався на тому, що скасування постанов про закриття не доводить протиправності дій слідчих та відсутності доказів завдання шкоди. Водночас у цій справі інші підстави позову. Новий позов стосується триваючої протиправної бездіяльності/неефективності розслідування, яка відбулася після винесення рішення Верховного Суду, тобто підстави нового позову не є тотожними попередньому. З цих підстав рішення у справі № 754/2512/18 не може бути підставою для відмови в позові, що розглядається.

112.Підсумовуючи викладене, Суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 4, 13, 19, 76-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у м. Києві, Державної казначейської служби України за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Деснянське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві; Деснянська окружна прокуратура міста Києва про відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 100,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України). Суд підписує повне рішення без його проголошення, а датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частини частина четверта та п`ята статті 268 ЦПК України) - 10 листопада 2025 року.

Суддя Інна КОВАЛЕНКО