Справа № 303/6972/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі головуючого судді Заболотного А.М.

секретар судового засідання Желізняк К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Мукачево в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

ТзОВ «Алекскредит» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3870086 від 21.08.2020 року на загальну суму 25221,50 грн. В обґрунтування своїх вимог вказує про те, що 21.08.2020 року між ТзОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 3870086. Договір укладено в електронному форматі, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За вказаним договором відповідач отримав грошові кошти (позику) у розмірі 3650,00 грн. шляхом перерахування кредитних коштів на його банківську картку. Відповідно до укладеної додаткової угоди від 10.09.2020 року сторони дійшли згоди подовжити базовий період за вищевказаним договором до 10.10.2020 року. Крім того, додатковою угодою сторони внесли зміни до договору. За період дії договору позичальником було сплачено за договором 1058,50 грн. в рахунок погашення кредиту, що відображено в розрахунку заборгованості, жодних інших дій ним виконано не було. Отже, враховуючи, що відповідач не виконав умови кредитного договору № 3870086 від 21.08.2020 року у нього виникла заборгованість у розмірі 25221,50 грн., що складається з наступного: 3650,00 грн. тіло кредиту; 21571,50 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Ухвалою суду від 15.09.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання призначено на 07.10.2025 року та у зв`язку із заявленим клопотанням представника відповідача відкладено на 11.11.2025 року.

Ухвалою від 11.11.2025 року в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Новікової І.С., про зупинення провадження у справі відмовлено.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Новікова І.С., в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення судового розгляду не заявляли. При цьому суд зауважує, що представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Новікова І.С., заявляючи клопотання про відкладення розгляду справи від 06.10.2025 року зазначила про те, що ухвала суду від 15.09.2025 року отримана нею 26.09.2025 року, а тому строк на подання відзиву спливає 13.10.2025 року. Крім того, також вказала на те, що відповідач не отримував матеріали позовної заяви та доданих до неї документів від позивача, а доступ до матеріалів електронної справи представнику відповідача було надано тільки 03.10.2025 року.

Суд зауважує, що створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву. В той же час, відзиву на позовну заяву подано не було.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини своєї неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч.ч. 1-4 ст. 223 ЦПК України).

Суд вважає, що вчинив всі дії, передбачені процесуальним законом, для здійснення правосуддя та забезпечення участі представника позивача, адвоката Новікової І.С., в судовому розгляді справи, відкладаючи розгляд справи.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07.07.1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», заява № 11681/85, п. 35; від 16.02.2017 року у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна, як учасниця зазначеної Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відсутність передбачених ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи в судовому засіданні.

Таким чином суд робить висновок про те, що неявка в судове засідання сторони відповідача, із врахуванням того, що така про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, не перешкоджає розгляду справи по суті в цьому судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 21.08.2020 року між ТзОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання кредиту № 3870086. Вказаний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора PS3870086, про, що свідчить п. 8 договору (реквізити та підписи сторін).

За договором, кредитодавець надає позичальнику кредит на інші споживчі цілі (вирішення власних фінансових питань) без додаткового забезпечення у тимчасове, строкове, платне користування, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у відповідності до умов договору. Кредит надається у національній грошовій валюті України - гривні (п. 1.2. договору).

Сума кредиту складає - 3650,00 грн. (п. 1.3. договору).

Кредит надається Позичальнику в сумі, що зазначена в п. 1.3. цього Договору, в безготівковій формі шляхом перерахування на Картковий рахунок Позичальника (п. 1.4. договору).

Згідно з п. 1.6 договору розрахунок зобов`язань (п. 2.18. Правил) позичальника із зазначенням строків виконання, умов кредитування, а також дати початку періоду, дати платежу (дати закінчення періоду), загальної суми платежу, основної суми кредиту (п. 2.28. Правил) та процентів за користування кредитом, розміру процентної ставки, орієнтовної реальної річної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту, орієнтовної загальної вартості кредиту зазначаються у графіку платежів (п. 2.6. Правил), який є додатком № 1 до цього договору. Графік платежів у договорі визначає окремі розрахунки зобов`язань за лояльними (покращеними) умовами кредитування (п. 2.25. Правил) та за загальними умовами кредитування (п. 2.15. Правил).

За змістом п. 1.7.2. договору у випадку використання Позичальником Лояльних (покращених) умов кредитування, а саме при повному поверненні суми кредиту (п. 1.3. Договору) та сплати Процентів за користування кредитом протягом 20 календарних днів з 21.08.2020 року до 10.09.2020 року (включно) (Базовий період - п. 2.4. Правил) процентна ставка за один день користування кредитом складає 1,45% (Акційна ставка (п. 2.1. Правил) або Ставка за програмою лояльності (п. 2.34. Правил). Орієнтована вартість кредиту при використанні лояльних (покращених) умов кредитування складає 4708,50 грн. у т.ч. сума кредиту - 3650,00 грн., проценти за користування кредитом - 1058,50 грн.

Відповідно до п. 3.1 договору сторони погодили, що строк дії договору встановлюється з дати укладення договору 21.08.2020 року до кінцевої дати виконання договору 09.03.2021 року.

Відповідно до п. п. 7.2, 7.3 договору, уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з цим договором та правилами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись своїх обов`язків та виконувати їх. Сторони підтверджують, що даний електронний договір (договір, укладений у вигляді електронного документа), всі додатки до нього, додаткові угоди мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто є вчиненими виключно у письмовій формі в порядку, встановленому Законом України «Про електронну комерцію».

Передувала такому договору з додатками пропозиція укласти договір (оферта) щодо надання кредиту № 3870086 від 21.08.2020 року, а також ознайомлення із паспортом споживчого кредиту, які підписані позичальником одноразовим ідентифікатором PS3870086.

До позовної заяви позивачем долучено Правила надання кредиту ТзОВ «Алекскредит», які затверджені протоколом загальних зборів учасників № 05/11-19 від 05.11.2019 року.

Додатком 1 до договору № 3870086 (Графік платежів) визначено дату початку періоду 21.08.2020 року та дату закінчення періоду - 10.09.2020 року. Орієнтовна загальна вартість кредиту 4708,50 грн. Також визначено базовий та спеціальний періоди. Базовий з 21.08.2020 року до 10.09.2020 року з ставкою 1,70 %. Спеціальний період з 21.08.2020 року до 09.03.2021 року з ставкою 3,00%.

Згідно з паспорту споживчого кредиту, метою отримання кредиту є інші споживчі цілі (вирішення власних фінансових питань). Визначено спосіб надання кредиту шляхом безготівкового перерахування коштів на картковий рахунок позичальника не пізніше кінця робочого дня кредитодавця наступного за днем підписання договору. Процентна ставка за лояльними (покращеними) умовами кредитування до 10.09.2020 року - 529,25 % річних, за загальними умовами кредитування: 1) до 10.09.2020 року - 620,50 % річних; 2) до 09.03.2021 року - 1095,00 % річних.

10.09.2020 року між сторонами було укладено додаткову угоду про зміну умов договору про надання кредиту № 3870086 від 21.08.2020 року, про наступне: 1. Сторони дійшли згоди подовжити базовий період за договором про надання кредиту № 3870086 від 21.08.2020 року до 10.10.2020 року. (включно). 2. На дату укладення цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом з 21.08.2020 року по 10.09.2020 року у розмірі 1058,50 грн., та плату (штраф) за зміну умов договору у розмірі 0,00 грн. 3. Відповідно до умов додаткової угоди: встановити базовий період з 21.08.2020 року до 10.10.2020 року (включно); встановити: спеціальний період, у якому нараховуються проценти за користування кредитом за спеціальною процентною ставкою 3%, з 11.10.2020 року до 08.04.2021 року (включно), кінцеву дату виконання договору - 08.04.2021 року (включно). 4. Згідно з умовами додаткової угоди на період з 11.09.2020 року встановити наступні ставки нарахування процентів та розмір пені: акційна ставка або ставка за програмою лояльності за один день користування кредитом - 1,45%; базова процентна ставка за один день користування кредитом 1.7%; спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом - 3%; пеня за один день прострочення виконання зобов`язання - 0%. 5. Сторони домовились внести наступні зміни та доповнення до графіку платежів у додатку № 1 до договору. Дата подовження базового періоду 11.09.2020 року, дата закінчення 10.10.2020 року. Загальна сума платежу 5237,75 грн. Збільшена орієнтовна загальна вартість кредиту 1587,75 грн.

Перерахування кредитних коштів ОСОБА_2 в сумі 3650,00 грн. підтверджується довідкою директора ТзОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» № 5633-ВП від 18.06.2025 року, з якої встановлено, що 21.08.2020 року успішно здійснено переказ грошових коштів на суму 3650,00 грн., маска картки НОМЕР_1 .

Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору не сплачена і з позиції позивача становить 25221,50 грн., що складається з наступного: 3650,00 грн. тіло кредиту; 21571,50 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками.

За встановленого суд зазначає про таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Аналіз змісту кредитного договору № 3870086 від 21.08.2020 року, наданого позивачем на підтвердження його укладання з відповідачем, свідчить, що такий договір є електронним документом створеним і збереженим в інформаційно-телекомунікаційній системі і для його підписання використовувався електронний підпис позичальника одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

В цьому контексті слід звернути увагу, що електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Таким чином судом встановлено, що ТзОВ «Алекскредит» свої зобов`язання за договором позики виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. У свою чергу, позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання відповідно цього договору. При цьому сторони вказаного вище договору узгодили розмір позики (кредиту), грошову одиницю, в якій надано позику (кредит), строки та умови надання грошових коштів у позику (кредит), що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

З приводу наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором суд зазначає про таке.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Так, одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вже було згадано вище, заборгованість за кредитним договором № 3870086 від 21.08.2020 року з позиції позивача становить 25221,50 грн., що складається з наступного: 3650,00 грн. тіло кредиту; 21571,50 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У ст. 80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки відповідач доказів щодо часткового чи повного погашення заборгованості за кредитним договорам суду не представив, не спростував документально нарахований позивачем розмір заборгованості, з урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт невиконання ОСОБА_1 умов договору про надання кредиту № 3870086 від 21.08.2020 року, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за цим договором в частині заборгованості за основною сумою боргу (тіло кредиту) в розмірі 3650,00 грн.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача процентів за договором про надання кредиту № 3870086 від 21.08.2020 року в розмірі 21571,50 грн., то суд вважає за необхідне зазначити таке.

Суд нагадує, що із врахуванням додаткової угоди від 10.09.2020 року про зміну умов договору про надання кредиту № 3870086 від 21.08.2020 року сторони погодили, що строк дії договору встановлюється з дати укладення договору, до кінцевої дати виконання договору, тобто до 08.04.2021 року (включно).

З наданого суду розрахунку заборгованості встановлено, що заборгованість по відсоткам нарахована станом до 08.04.2021 року, тобто у межах строку кредитування (дата остаточного погашення заборгованості - 08.04.2021 року).

Таким чином і з врахуванням встановленого вище слід зробити висновок, що за договором про надання кредиту № 3870086 від 21.08.2020 року відсотки за користування кредитними коштами можуть бути нараховані протягом строку на який були надані кредитні кошти, а тому розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за договором з врахуванням його умов щодо розміру денного відсотку за користування коштами становить 21571,50 грн. Розмір відсотків за користування кредитними коштами та строки кредиту сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦК України.

Додатково суд враховує, що за змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25.01.2023 року у справі № 209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача.

В свою чергу власного розрахунку на спростування наданого ТзОВ «Алекскредит», відповідачем суду не надано, наявними в матеріалах справи доказами не спростовано.

Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

У підсумку, із урахуванням установленого, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, та, враховуючи факт невиконання ОСОБА_1 умов договору про надання кредиту № 3870086 від 21.08.2020 року, суд приходить до висновку, що позов ТзОВ «Алекскредит» про стягнення заборгованості кредитним договором слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 25221,50 грн., що складається з наступного: 3650,00 грн. тіло кредиту; 21571,50 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками.

Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2422,40 грн. (судовий збір) судових витрат.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 263-265, 279, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 610, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» заборгованість за договором про надання кредиту № 3870086 від 21.08.2020 року в розмірі 25221,50 (двадцять п`ять тисяч двісті двадцять одну гривню 50 копійок) гривень, що складається з наступного: 3650,00 гривень тіло кредиту; 21571,50 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» 2422,40 гривень судових витрат на оплату судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» (пр-т. Леоніда Каденюка, 23, м. Київ, ).

Представник позивача: Попов Євген Васильович (пр-т. Леоніда Каденюка, 23, м. Київ).

Відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Представник відповідача: Новікова Інна Станіславівна ( АДРЕСА_2 ).

Суддя А.М.Заболотний