Справа № 343/1591/24
Провадження № 22-ц/4808/1080/25
Головуючий у 1 інстанції Керніцький І. І.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Баркова В.М., Бойчука І.В.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю представника особи, яка подала апеляційну скаргу, Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" адвоката Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про відновлення порушеного права внаслідок неправомірних дій надавача банківських послуг, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" адвоката Демарчук Наталії Олександрівни на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Керніцьким І.І. 15 травня 2025 року в м. Долина Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Комарницький Е.Г. подав позов до Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» (далі АТ КБ «Приват Банк») про відновлення порушеного права внаслідок неправомірних дій надавача банківських послуг.

Позовна заява мотивована тим, що позивач при спробі здійснити розрахунок в магазині безконтактно за допомогою терміналу виявив нестачу коштів на своєму рахунку, з цих підстав вирішив перевірити його та звернувся в у відділення АТ КБ «Приват Банк» в місті Долина.

Працівниками банку було проведено перевірку та надано банківську виписку, за якою дізнався, що з його банківської карти за рахунком НОМЕР_1 в період з 04 січня 2024 року по 05 січня 2024 року, починаючи з 22.00 год. 04.01.2024 до 05.18 год. 05.01.2024, було проведено 76 систематичних безготівкових списань коштів на рахунки невідомої установи «Oculus Digital», розташованої Dublinі, кожне у сумі 19,99 USD (768,85 грн).

Таким, чином за рахунок кредитного ліміту зловмисники в обхід електронної системи захисту банку зняли з його кредитного рахунку суму в розмірі 58 432,60 грн, до цього сума кредиту складала 946,38 грн, при цьому жодних повідомлень від банку про зняття таких коштів чи повідомлень про надання дозволу на збільшення кредитного ліміту він не отримував.

Оскільки, він став жертвою протиправних дій з боку невідомої йому особи, тому одразу звернувся до поліції, де відповідно було відкрито кримінальне провадження за ч.4 ст. 185 КК України, номер кримінального провадження: 0000019.

Після цього, у січні 2024 року подав відповідачу заяву на повернення коштів, які він втратив не зі своє вини, а через недосконалу роботу служби безпеки банку. За результатами звернення відповідач з лютого по березень 2024 року провів декілька зарахувань коштів на його кредитний рахунок НОМЕР_1 в загальному розмірі 28700,05 грн (16597,75+12102,30).

Проте з квітня відповідач припинив здійснювати повернення коштів, однак не припинив проводити нарахування відсотків за користування кредитними коштами, які він не отримував.

З цих причин він звернувся на гарячу лінію Приватбанку та просив надати певні роз`яснення з приводу виниклої ситуації, однак не отримав однозначної відповіді.

Тому 17.04.2024 року та повторно 30.04.2024 року звернувся із письмовим зверненням до відповідача, яким просив негайно відновити залишок кредитних коштів на рахунку НОМЕР_1 і додатковим рахунком договору SAMDNWFC4 до стану здійснення несанкціонованих операцій та списати нараховані на цю суму відсотки, комісії.

У відповідь на його звернення відповідач повідомив, що за його зверненням банком була ініційована претензійна робота, згідно з правилами Міжнародної платіжної системи MasterCard, за результатами оскарження, претензійна робота була виграна. Але відповідно до Правил Міжнародної платіжної системи встановлено ліміт на проведення операцій по оскарженню у кількості не більше 35 заявок. При цьому Банк послався на те, що списання коштів стороннім інтернет-ресурсом проводиться після введення номеру карти, СVV-коду, терміну дії карти.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можна стверджувати, що зняття коштів відбулось з вини клієнта банку.

Сам факт звернення позивача до банку про скасування спірної транзакції та повернення коштів, як і звернення до правоохоронних органів з приводу вчинення стосовно нього шахрайських дій, у сукупності свідчать про відсутність у позивача будь-якої волі вчинення такого перерахування коштів.

Просив зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» відновити йому залишок кредитних коштів на додатковому рахунку НОМЕР_1 до договору SAMDNWFC4 від 24.03.2022 року до стану здійснення несанкціонованих операцій станом на 22.00 год 04.01.2024 року до 58432,60 грн та списати нараховані на цю суму відсотки, комісії, а також повернути безпідставно стягнуті кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості та нарахованих відсотків до моменту постановлення судового рішення (а.с.1-6).

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2025 року позов задоволено.

Зобов`язано Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» відновити ОСОБА_1 залишок кредитних коштів на додатковому рахунку НОМЕР_1 до договору SAMDNWFC4 від 24.03.2022 року до стану здійснення несанкціонованих операцій станом на 22.00 год. 04.01.2024 року до 58 432 гривень 60 копійок, списати нараховані на цю суму відсотки, комісії, повернути безпідставно стягнуті кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості та нарахованих відсотків до набрання рішенням суду законної сили.

Після набрання рішенням законної сили скасувати заходи забезпечення позову, а саме: зняти заборону Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» нараховувати відсотки та списувати грошові кошти з будь-яких розрахункових рахунків, у тому числі карткових, зарплатних карткових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1 , у рахунок погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом на рахунку НОМЕР_2 і додатковому рахунку до договору SAMDNWFС4, накладену ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 24.12.2024 в справі № 343/1591/24 (а.с.178-181).

Рішення суду мотивовано тим, що банком не надані докази, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду, його розголошенню або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Крім того, матеріалами справи встановлено факт звернення позивача до банку про скасування спірних транзакції, а так само його звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно нього шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у позивача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту його звернення з вимогою про скасування цієї транзакції. За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що банк позивач не мав права приймати до виконання будь-які дистанційні розпорядження про перерахування коштів, зроблені через вказаний сервіс, без ідентифікації клієнта згідно Умов та Правил надання банківських послуг (через фінансовий номер телефону клієнта, одноразові динамічні паролі, QR-код, тощо).

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду представник акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд не врахував, що спірні транзакції з картки ОСОБА_1 були проведені з ручним введенням номера картки та введенням CVV-коду. Тобто, саме позивач розголосив персональні дані картки, які були відомі тільки йому.

Крім того, 08 жовтня 2023 року позивач здійснював купівлю товару на сайті стороннього закордонного банку «Одяг SNOOTYANDJIMS», оплата з подвійною конвертацією pb.ua/conv.

Таким чином, позивач міг скомпроментувати дані картки в ході здійснення платежів на сторонніх мерчантах.

Також звертає увагу, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами з січня 2023 року і саме через розголошення клієнтом персональних даних відбулося списання коштів.

Відтак, вина Банку у спірних операціях відсутня.

Позивач звернувся до АТ КБ «Приват Банк» вже після зняття коштів, а тому строки, встановлені п. 140 «Положення про порядок емісії та еквайрінгу платіжних інструментів» для вчинення дій з відкликання переказу, пропущені ініціатором переказу Дігтярем В.І.

За таких обставин, до моменту повідомлення позивачем Банку про списання коштів з його рахунку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе позивач.

Наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно позичальника до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення його від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил про надання банківських послуг у випадку настання певних обставин, передбачених ними.

За наведених підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с.190-193).

Позиція інших учасників справи

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. Представник ОСОБА_1 адвокат Комарницький Е.Г. подав додаткові пояснення, в яких просить апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін, провести судове засідання без його участі, у зв`язку з перебуванням на лікуванні. Також повідомляє, що повний розрахунок судових витрат на правничі послуги та всі підтверджуючі документи зможе надати після ухвалення апеляційним судом рішення.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Рокетська С.В. підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Представник позивача у додаткових поясненнях просив розглядати справу без його участі.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши пояснення представника скаржника, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена, зважаючи на таке.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, що відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» позивачу відкриті рахунки НОМЕР_2 і додатковий рахунок до договору SAMDNWFС4, в свою чергу видана платіжна картка "Універсальна кредитна картка" № НОМЕР_3 , випущена 15.08.2023 року клієнтом ОСОБА_1 , перевипущена на відділенні картка № НОМЕР_4 .

Згідно виписки по картці № НОМЕР_3 ОСОБА_1 ( НОМЕР_5 ) встановлено, що кошти в сумі 58 432,60 грн були списані в період 04.01.2024 - 05.01.2024 року з карткового рахунку через мерчант стороннього заграничного банку, а саме: TWITERM 76 транзакції на суму 58432,6 грн (IRL OCULUS DIGITAL MJ49NUP, 4 GRAND CANAL SQ P 10 Одяг та взуття Oculus Digital MJ49NUP, Dublin) (а.с.78-90).

Звертаючись з указаним позовом, позивач зазначав, що вказані платіжні операції були проведені без його згоди та відома, він дізнався про них тільки 05.01.2024 при спробі здійснити розрахунок в магазині безконтактно за допомогою терміналу виявив нестачу коштів на своєму рахунку, через що вирішив перевірити його та звернувся у відділення АТ КБ «Приват Банк», що стверджує і сторона відповідача у своїх поясненнях.

Позивач 05.01.2024 року двічі звертався до банку на лінію клієнтської підтримки (11:18:40 год. та 12:16:14 год.) щодо фактів шахрайських дій, що підтверджується письмовими поясненнями відповідача (а.с.42 зворот -43).

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000019 від 09.01.2024 року підтверджується, що ОСОБА_1 08.01.2024 року звернувся до відділення поліції №1 (м.Долина) Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області із заявою, в якій повідомив, що з 04.01.2024 року до 05.01.2024 року невідома особа, діючи умисно, переслідуючи корисливі мотиви та ціль наживи, в умовах воєнного стану, невстановленим шляхом заволоділа грошовими коштами з банківського рахунку потерпілого за НОМЕР_2 , який надав АТ КБ «Приват Банк» (а.с.16).

В матеріалах справи наявні заяви-звернення ОСОБА_1 до АТ КБ «Приват Банк» щодо відновлення залишку кредитних коштів на рахунку НОМЕР_2 і додатковим рахунком SAMDNWFC4 до стану 59 065,33 грн та відповіді Банку на дані звернення (а.с.20-25, 26-29, 136-145).

В матеріалах справи міститься висновок службової перевірки від 27.08.2024 року по факту спірних транзакцій з картки клієнта ОСОБА_1 (а.с.122-135).

Банком, в інтересах клієнта ОСОБА_1 , проводилась претензійно-позовна робота з банком-еквайєром, претензії виграно. Кошти в сумі 26 909,75 грн зараховано в лютому-березні 2024 клієнту на картку НОМЕР_6 , що підтверджується матеріалами справи та сторонами по справі (а.с.79-80).

Застосовані норми права

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753/8671/21 (провадження №61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду».

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За змістом статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до частин 1, 2 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином. Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків.

Відповідно до п.п. 42-44 ч.1 ст.1 цього Закону неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі; неналежний отримувач - особа, на рахунок якої без законних підстав зарахована сума платіжної операції або яка отримала суму платіжної операції в готівковій формі; неналежний платник - особа, з рахунку якої списано кошти без законних підстав (помилково або неправомірно).

Згідно з ч. 4 ст. 67 Закону надавачі платіжних послуг зобов`язані запровадити систему захисту інформації, що має забезпечувати безперервний захист інформації про виконання платіжних операцій та індивідуальної облікової інформації на всіх етапах її формування, обробки, передавання та зберігання.

Крім цього частинами 1, 3-5 ст. 68 Закону електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою. Надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену ідентифікацію користувача під час: отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; ініціювання дистанційної платіжної операції; будь-яких інших дій у разі підозри вчинення шахрайства (або існування ризику шахрайства) чи інших неправомірних дій (або існування ризику вчинення інших неправомірних дій). Надавачі платіжних послуг зобов`язані розробити та застосовувати елементи посиленої ідентифікації, які мають бути незалежними, щоб виявлення факту несанкціонованого доступу до одного захищеного елемента або його розголошення не загрожувало надійності інших елементів, а також запровадити заходи із забезпечення захисту конфіденційності даних ідентифікації. Для проведення дистанційних платіжних операцій надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену ідентифікацію платника, що включає використання унікальних для кожної окремої операції даних, які дають змогу пов`язувати (в результаті виконання алгоритму співставляти контрольний показник з даними операції) операцію на певну суму і конкретного отримувача.

Таким чином, крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів.

Надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилково платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).

Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

При цьому на платника покладається відповідальність за здійснення несанкціонованих ним платежів за умови доведеності, що його дії чи бездіяльність призвели до втрати або незаконного використання платіжного засобу чи інформації, які дають можливість ініціювати платіжні операції.

Крім того, у випадку повідомлення користувачем банку про платіжні операції, які він не використовував, банк зобов`язаний вжити заходів щодо збереження залишку коштів користувача та провести ретельне розслідування таких фактів і повідомити користувача про його наслідки.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі №552/2819/16-ц (провадження №61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що ОСОБА_3 втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Про результати службового розслідування за вказаним фактом ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано відповіді. Суд касаційної інстанції враховує, що судами першої та апеляційної інстанцій встановлено факт звернення відповідача до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту її звернення з вимогою про скасування цієї транзакції. Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом взято до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним обґрунтуванні під час судового розгляду справи. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

Аналогічний висновок наведений також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі №537/3312/16-ц (провадження №61-17629св18).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі №127/23496/15-ц (провадження №61-3239св18) зазначено, що «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та від 11 березня 2015 року №6-16цс15».

Аналогічний висновок наведений також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі №691/699/16-ц (провадження №61-16504св18).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року в справі №766/19614/18 (провадження №61-19350св19) вказано, що «суди попередніх інстанцій вважали недоведеним те, що ОСОБА_1 ініціював збільшення кредитного ліміту за своїм картковим рахунком, здійснював спірні грошові перекази, а також що про ці операції його було повідомлено у момент їх вчинення. Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що ОСОБА_1 своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про зупинення нарахування процентів та штрафних санкцій ОСОБА_1 по кредитній картці № НОМЕР_1 на розмір заборгованості 31712 грн., яка виникла у зв`язку із неправомірним списанням без його волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14-ц (провадження №61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі №501/4443/14-ц (провадження №61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі №182/3171/16 (провадження №61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі №179/1688/17 (провадження №61-12707св19). Колегія суддів також погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність транзакцій, які були здійснені в період із 02 год. 32 хв. по 04 год. 14 хв. 16 квітня 2018 року з використанням платіжної картки ОСОБА_1 № НОМЕР_5, у зв`язку із чим залишок коштів по цій картці підлягає відновленню. Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1, не є підставою для відмови у задоволенні позову».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2022 року у справі №521/20764/20 (провадження №61-4665св22) зазначено, що «апеляційний суд вважав, що клієнт несе повну відповідальність за операції проведені з фізичним пред`явленням його карти. Клієнт у свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному порядку. Позивачем ОСОБА_1 не надано суду належних, достовірних та достатніх доказів, які підтверджують порушення його прав діями банку, отже, позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають; апеляційний суд не врахував, що: саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними; тому апеляційний суд зробив передчасний висновок про скасування рішення суду першої інстанції та відмову в позові».

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 у позові до суду та адресованих банку заявах вказував, що у період часу 05.01.2024 року при спробі здійснити розрахунок в магазині безконтактно за допомогою терміналу виявив нестачу коштів на своєму рахунку, з цих підстав вирішив перевірити його та звернувся у відділення АТ КБ «Приват Банк» в місті Долина. Працівниками банку було проведено перевірку та надано банківську виписку, з якої він дізнався, що з його банківської карти за рахунком НОМЕР_1 в період з 04 січня 2024 року по 05 січня 2024 року, починаючи з 22.00 год. 04.01.2024 до 05.18 год. 05.01.2024, було проведено 76 систематичних безготівкових списань коштів на рахунки невідомої установи «Oculus Digital», розташованої Dublinі, кожне у сумі 19,99 USD (768,85 грн). Вказував, що за рахунок кредитного ліміту зловмисники в обхід електронної системи захисту банку зняли з його кредитного рахунку суму в розмірі 58 432,60 грн, до цього сума кредиту складала 946,38 грн, при цьому жодних повідомлень від банку про зняття таких коштів чи повідомлень про надання дозволу на збільшення кредитного ліміту він не отримував. Ці операції були проведені без його відома.

Після виявлення факту вищевказаних платіжних операцій, які він не виконував, ОСОБА_1 вчинив дії щодо повідомлення про це емітента відповідача, зокрема, з матеріалів справи вбачається, що позивач 05.01.2024 року двічі звертався до банку на лінію клієнтської підтримки (11:18:40 год. та 12:16:14 год.) щодо фактів шахрайських дій, а також 09.01.2024 року до відділення поліції №1 (м.Долина) Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області із заявою про вчинення злочину згідно ч.4 ст.185 КК України (таємне викрадення чужого майна).

Відповідно до змісту висновку від 27.08.2024 року по факту спірних транзакцій з картки клієнта ОСОБА_1 банком підтверджено, що списання коштів в загальній сумі 58432,60 грн в період 04.01.2024 - 05.01.2024 року по картці № НОМЕР_3 ОСОБА_1 (SAMDNWFC4) відбулося через мерчант стороннього заграничного банку.

Тобто, банком не заперечувався факт того, що спірні операції були ініційовані не позивачем, а іншими невстановленими особами шляхом застосування шахрайських методів, тобто кошти списано унаслідок шахрайських дій невстановлених осіб.

Банком, в інтересах клієнта ОСОБА_1 проводилась претензійно-позовна робота з банком-еквайєром, претензії виграно. Кошти в сумі 26 909,75 грн зараховано в лютому-березні 2024 клієнту на картку НОМЕР_6 .

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Місцевий суд правильно вважав недоведеними посилання банку на порушення позивачем Умов та Правила надання банківських послуг, сприяння позивача незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій.

Також відповідачем не доведено вжиття банком всіх можливих заходів для запобігання порушенню прав позивача та їх поновлення, зокрема, щодо використання коректного введення ПІН-коду, здійснення СМС-інформування позивача про всі операції, сповіщення позивача через Приват24.

У таких справах встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Оцінивши усі надані докази у справі, місцевий суд дійшов правильного висновку, що Банком не надані докази, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду, його розголошенню або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Крім того, матеріалами справи встановлено факт звернення позивача до банку про скасування спірних транзакції, а так само його звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно нього шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у позивача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту його звернення з вимогою про скасування цієї транзакції.

За вказаних обставин банк-відповідач не мав права приймати до виконання будь-які дистанційні розпорядження про перерахування коштів, зроблені через вказаний сервіс, без ідентифікації клієнта згідно Умов та Правил надання банківських послуг (через фінансовий номер телефону клієнта, одноразові динамічні паролі, QR-код, тощо).

Отже, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини, повно та всебічно встановивши фактичні обставини у справі, врахувавши правові висновки Верховного Суду в аналогічних справах, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов правильного висновку про те, що відповідач АТ КБ «ПриватБанк» належними та допустимими доказами не підтвердив, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з її карткового рахунку.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що спірні транзакції з картки ОСОБА_1 були проведені з ручним введенням номера картки та введенням CVV-коду, тобто, саме позивач розголосив персональні дані картки, які були відомі тільки йому, крім того, 08 жовтня 2023 року позивач здійснював купівлю товару на сайті стороннього закордонного банку «Одяг SNOOTYANDJIMS», оплата з подвійною конвертацією pb.ua/conv, тому позивач міг скомпроментувати дані картки в ході здійснення платежів на сторонніх мерчантах, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані відповідачем обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі, що розглядається, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Схожі висновки містять в постанові Верховного Суду від 29 березня 2024 року у справі №456/4026/21.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що вина Банку у спірних операціях відсутня не має жодного правового значення, оскільки у цій категорії справ встановленню підлягають обставини щодо наявності/відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Інші доводи апеляційної скарги також не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про порушення прав позивача.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи цей спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини у справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, Керуючись ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" адвоката Демарчук Наталії Олександрівни залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: В.М. Барков

І.В. Бойчук

Повний текст постанови складено 20 листопада 2025 року.