ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 року

м. Харків

справа № 645/763/25

провадження № 22-ц/818/4274/25

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Пилипчук Н.П., Шабельніков С.К.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Немишлянського районного суду м. Харкова від 29 травня 2025 року у складі судді Мартинової О.М.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, якою просила збільшити розмір аліментів, який визначений судовим наказом, виданим Октябрським районним судом м.Полтави від 01 липня 2022 року у справі № 645/8500/21, та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 (однієї чверті) частки від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що що вона та ОСОБА_4 з 19.07.2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2020 року у справі № 644/1238/20, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 18 січня 2021 року, вказаний шлюб було розірвано. При цьому вказала, що вона та відповідач є батьками двох доньок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також зазначила, що рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області у справі № 645/514/21 від 21 вересня 2021 року встановлено спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні неповнолітньої доньки ОСОБА_5 та малолітньої доньки ОСОБА_3 , шляхом визначення часу зустрічей батька з дітьми, за наявності їх згоди, без присутності матері, з можливістю відвідування та перебування дітей у місці проживання ОСОБА_2 , з можливістю виїзду дітей за межі міста Харкова у встановлені рішенням дні. ОСОБА_1 зазначила, що вищевказаним рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що обидві доньки фактично проживають разом з нею в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 за вказаною адресою проживає періодично. ОСОБА_1 звертає увагу, що станом на дату подання позовної заяви, вона разом з молодшою донькою ОСОБА_3 , через постійні обстріли та бомбардування міста Харкова, вимушено мешкають як внутрішньо переміщені особи у Львівській області. Судовим наказом, виданим Октябрським районним судом м. Полтави від 01 липня 2022 року у справі № 645/8500/21, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 20 грудня 2021 року, та продовжувати до досягнення дітьми повноліття. Станом на дату звернення до суду з даною позовною заявою ОСОБА_5 досягла повноліття. Дана обставина, в силу вимог ст. 183 СК України, свідчить про поліпшення матеріального становища платника аліментів, у зв`язку із зменшенням кількості дітей, на утримання яких було визначено єдину, загальну частку від заробітку платника аліментів, і є підставою для збільшення розміру аліментів, які належить стягувати на утримання другої неповнолітньої дитини. Враховуючи вищезазначене, а також беручи до уваги пріоритетність інтересів дитини, на утримання якої стягуються аліменти, та визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Рішенням Немишлянського районного суду м. Харкова від 29 травня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Рішення обгурнтовано тим, що відповідач ОСОБА_2 є особою працездатного віку, відомостей про наявність на утриманні відповідача непрацездатних членів сім`ї та доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину останнім не надано. Стороною відповідача не надано доказів, що відповідач не має змогу сплачувати аліменти у розмірі, про який просить позивач, а саме в розмірі 1/4 частки від своїх доходів, враховуючи, що відповідач має обов`язок щодо належного матеріального забезпечення своєї дитини нарівні з позивачем.

Не погодившись з рішеннями суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, не відповідність висновків суду встановленим у справі обставинам та вимогам закону просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким частково задовільнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів на її користь на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме у розмірі 1/6 частин усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів. Але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач не надала доказів на підтвердження понесених витрат по забезпеченню мінімальних потреб дитини. З моменту винисення судового наказу та поданням позовної заяви змінилися життєві обставини: з 01.07.2025 року встановлена 2 група інвалідності. Зазначає, що перебуває на постійному лікування, що потребує значних витрат, тому сплата аліментів частини буде надмірним тягарем. Просить скасувати рішення суду в частині стягнення з нього судового збору, посилаючись на те, що відповідно до закону він звільнений від його сплати.

08.09.2025 ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду- без змін . Обставини щодо розміру витрат на утримання дитини не входять у предмет доказування у цій справі, тому доводи відповідача щодо необхідності надання доказів конкретних витрат на утримання дитини не ґрунтуються на вимогах закону. Станом на час розгляду справи обставини встановлення відповідачу інвалідності не існувало, тому суд першої інстанції був позбавлений можливості її встановити та оцінити. Аналіз офіційних відомостей Державної податкової служби України свідчить, що його дохід не лише не зменшився, а навпаки суттєво зріс, що є підставою для збільшення, а не зменшення розміру аліментів. До відзиву на апеляційн скаргу надала: копію відповіді Державної податкової служби України на запит державного виконавця № 263403866 від 15 квітня 2025 року про джерела та/або суми доходів ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до змісту норми ст. 83 ЦПК України усі докази позивач має надавати вчасно до суду першої інстанції. У скарзі не наведені поважні причини, з яких позивач не зміг вчасно надати до суду першої інстанції ті документи, які позивач вперше надав до суду в якості клопотання про долучення доказів, а саме: довідку по заяві на кредит, лог застосування коду підписання договору, скрін надсилання смс для підпису договору , фото паспорта сторінка реєстрації, фото позичальника з паспортом завантажене до особистого кабінету позичальника., Хронологія.

Нормою частини 7 статті 81 ЦПК України передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Однак отримання позивачем доказів, які він міг отримати до ухвалення рішення по суті спору та надання їх вперше до суду апеляційної інстанції у відповідь на аргументи суду, відсутність посилання на ці докази у позові усувають відповідальність суду за незастосування вказаної норми частини 7 статті 81 ЦПК України, таку процесуальну поведінку суд апеляційної інстанції розцінює, як зловживання процесуальним правом, яке відповідно до ст. 44 ЦПК України є неприпустимим та порушує принцип рівності сторін, який є елементом принципу змагальності сторін, ст. 12 ЦПК України.

Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, лише якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, у даному випадку таких винятків не встановлено, ризики від недобросовісної процесуальної поведінки позивача не можуть покладатися на іншу сторону спору, тому відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не приймає надані позивачем невчасно з власної вини вищевказані докази.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів відмовляє у врахуванні доказів, поданих апелянтом ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 ..

Як встановлено судом та підтверджується даними свідоцтв народження серії НОМЕР_1 від 31.05.2005 року та НОМЕР_2 від 02.10.2014 року, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 9,10)

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області по справі №645/514/21 від 21 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_6 треті особи - Служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, Виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування, Виконавчий комітет Харківської міської ради, як орган опіки та піклування про визначення способу участі одного з батьків у вихованні дітей - задоволено частково.

Встановлено спосіб участі батька ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом визначення часу зустрічей батька з дітьми, за наявності згоди дітей, без присутності матері, з можливістю відвідування та перебування дітей у місці проживання ОСОБА_2 , з можливістю виїзду дітей за межі міста Харкова: -перший, третій та п`ятий тиждень місяця з 15 години 00 хвилин п`ятниці до 08 години 00 хвилин понеділка; -щороку 21 травня та 23 вересня з 15 години 00 хвилин до 21 години 00 хвилин; -другу половину всіх шкільних канікул. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 11-13).

Судовим наказом, виданим Октябрським районним судом м. Полтави від 01 липня 2022 року у справі № 645/8500/21, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 20 грудня 2021 року, та продовжувати до досягнення дітьми повноліття (а.с. 14).

Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо-переміщених осіб №1312- та №1312- від 30.08.2024 року ОСОБА_6 має зареєстроване місце проживання разом з неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_2 , та мешкають як внутрішньо-переміщені особи: АДРЕСА_3 (а.с. 15-16)

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтями 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною другою статті 182 СК України у редакції Закону України

від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).

Як вбачається з постанови Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 303/369/20, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що Октябрським районним судом м. Полтави від 01 липня 2022 року у справі № 645/8500/21, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 20 грудня 2021 року, та до досягнення дітьми повноліття.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 досягла повноліття, внаслідок чого аліментні зобов`язання відповідача щодо неї були припинені. Дана обставина, в силу вимог ст. 183 СК України, свідчить про поліпшення матеріального становища платника аліментів, у зв`язку із зменшенням кількості дітей, на утримання яких було визначено єдину, загальну частку від заробітку платника аліментів, і є підставою для збільшення розміру аліментів, які належить стягувати на утримання другої неповнолітньої дитини.

Крім того, встановлено що ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкають як внутрішньо переміщені особи у Львівській області.

З огляду на те, що ОСОБА_2 є особою працездатного віку, при цьому відсутні відомості про перебування на його утриманні непрацездатних членів сім`ї, а також відсутні докази наявності обставин, які б звільняли його від обов`язку утримувати дитину, та беручи до уваги ненадання відповідачем доказів неможливості сплати аліментів у розмірі, визначеному позивачем, а саме 1/4 частини усіх видів його заробітку, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо необхідності стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання однієї дитини у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення повноліття доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим судова колегія зазначає, що в разі зміни обставин, відповідач не позбавлений можливості захистити свої права шляхом подання відповідного позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, щопункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

За правилами, передбаченими пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги викладених судом висновків не спростовують, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Немишлянського районного суду м. Харкова від 29 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 07.11.2025.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді Н.П. Пилипчук

С.К. Шабельніков