Номер провадження: 22-ц/813/2189/25
Справа № 501/3714/22
Головуючий у першій інстанції Смирнов В.В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 , особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_3 , треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович, ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_5

на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15 лютого 2023 року, ухвалене Іллічівським міським судом Одеської області у складі: судді Смирнова В.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину,

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, який мотивувала тим, що від шлюбу, укладеного 27 липня 2010 року по 10 липня 2019 року з відповідачем, сторони мають спільну дитину, сина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . З відповідачем з розірвання шлюбу проживає окремо, відповідач в добровільному порядку не надає допомогу на утримання неповнолітньої дитини, при цьому зазначає, що нею вживалися заходи щодо отримання аліментів за минулий період.

Із посиланням на вимоги ст. 180, 181, ч. 2 с. 191 СК України позивачка ОСОБА_1 просила:

стягнути на свою користь аліменти на утримання спільного сина у твердій грошовій сумі в розмірі 25 000 грн щомісячно - з 01 серпня 2019 року до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 15 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі - 25 000 грн щомісячно - з 01 серпня 2019 року до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1 073,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що: відповідач не заперечував проти позову, надав до суду заяву про визнання позову та слухання справи без його участі, позовні вимоги визнав. Відповідно до державного акту серії ЯЖ № 713411 від 11 лютого 2009 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, розміром 0,50 га на території Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області. Згідно державного акту серії ЯД № 932654 від 09 квітня 2008 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, розміром 2,00 га на території Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області (т. 1 а.с. 15-16). Відповідач довідку про доходи не надав;

відповідно до статті 183 та статті 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Суд знайшов підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітної дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 25 000,00 грн, до досягнення нею повноліття, у зв`язку з чим позов задовольнив.

ОСОБА_3 як особа, яка не брала участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, подав апеляційну скаргу на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15 лютого 2023 року, в якій просить його скасувати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_3 кошти та рішенням Іллічівського міського суду Одеської області у справі № 501/2887/16-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг. На цей час на примусовому виконанні у приватного виконавця перебуває виконавчий лист по справі № 501/2887/16-ц, виданий Іллічівським міським судом Одеської області від 12 серпня 2020 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 50 000 доларів США; на цей час ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подають заяви про зупинення даного виконавчого провадження, оскільки земельні ділянки перебувають на торгах. Тому, на думку скаржника, щоб не повертати борг, відповідач та позивач подали штучний позов про стягнення аліментів, враховуючи, що відповідач не працює та отримує пенсію по інвалідності, добровільно погодився сплачувати на утримання 18 річного сина 25 000 грн на місяць.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що відповідач є батьком сина ОСОБА_4 , а тому повинен забезпечити йому нормальний рівень життя, достатній для отримання належної освіти. Розуміючи свій обов`язок перед сином, скористався правом, відповідно п.1 ч. 2 ст. 49 ЦПК, визнати позов. Справа про стягнення аліментів не стосується боргових зобов`язань перед скаржником, а тому відсутні належні та достатні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Від приватного виконавця виконавчого округу Одеської обл.. Колечка Д.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає апеляційну скаргу такою, що слід задовольнити, оскільки між сторонами фактично відсутній спір, оскільки сторони користуються послугами одного того самого адвоката Обертовича Д.М., факт спільного проживання сторін, зокрема, підтверджено рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 01.12.2020, яке залишено в силі постановоюОдеського апеляційного суду від 16.08.2022, та постановою Верховного Суду по справі № 501/1867/18, яким визнано недійсним договір дарування квартири загальною площею 151,4 кв.м, житловою площею 86,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Мирошніченко Л.М., згідно з яким 11.03.2013 ОСОБА_2 подарував квартиру ОСОБА_1 . Про наявність умислу приховати справжні наміри укладення договору дарування свідчило те, що після дарування нерухомого майна ОСОБА_2 продовжував проживати у відчуженій квартирі, що ним не заперечується, та встановлено у вказаних рішеннях. Отже, після розірвання шлюбу сторони, зокрема, з 2019 по 2023 роки проживали разом. Згідно з наявною у приватного виконавця інформацією, ОСОБА_2 з 08.09.2022 по 24.10.2023 не перетинав державний кордон України у будь-якому напрямку, що свідчить принаймні про його не проживання у Німеччині з 2022 року та спростовує твердження сторін, що боржник тривалий час проживає окремо від дружини та сина у Німеччині. Отже, сторони мають намір запобігти виконанню судового рішення, яке набрало законної сили та перебуває на виконанні у приватного виконавця.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2023 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15 лютого 2023 року про стягнення аліментів закрито.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що:

між сторонами виник спір про стягнення аліментів на утримання спільної дитини. Належних, допустимих та достатніх доказів щодо порушення прав ОСОБА_3 вказаним судовим рішенням не надано. Оскаржуване судове рішення, не містить висновків чи судження щодо прав та обов`язків скаржника у відповідних правовідносинах, оскільки суд першої інстанції вирішував питання щодо стягнення аліментів, до якого апелянт не має відношення;

зазначення в апеляційній скарзі про існування виконавчого провадження про стягнення боргу не впливає на вирішення спору, оскільки, відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

примусове виконання рішення можливо не тільки за рахунок доходів відповідача у справі, а й за рахунок усього належного йому майна. ОСОБА_3 є кредитором, про право якого вирішено, відтак в межах відкритого виконавчого провадження має перевагу перед іншими наступними кредиторами боржника, та законом визначені способи захисту при таких правовідносинах. За наведених фактичних обставин, встановлених при перевірці доводів поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки скаржника, враховуючи предмет спору стягнення аліментів на утримання дитини, при вирішенні спору не вирішувалися;

оскаржуване рішення не містить будь-яких висновків щодо прав та обов`язків скаржника та не порушує його прав. Рішенням суду вирішено питання лише сторін даної справи відносно конкретного предмету спору.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 серпня 2024 року касаційні скарги ОСОБА_3 , яка підписана представником ОСОБА_5 , та приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. як особи, яка не брала участі у справі, - задоволені. Ухвалу Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи ухвалу суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходив з того, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 у процесуальних документах вказали одну й ту саму адресу - АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 25 грудня 2022 року звернулася із позовом про стягнення аліментів. 13 лютого 2023 року ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи без її участі; ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи без його участі та про визнання позову.

Апеляційний суд не врахував, що учасники цивільного обороту доволі часто намагаються використовувати правомірний цивільно-правовий інструментарій (зокрема, позов про стягнення аліментів) для унеможливлення чи ускладнення виконання судового рішення про стягнення боргу, тобто з неправомірною метою, не для забезпечення визначеності в приватних відносинах, захисту прав та інтересів. Очевидно, що суд не є місцем для «безцеремонної процесуальної гри». Якщо «пов`язані» чи «афілійовані» особи, наприклад, родичі, колишні члени подружжя, ініціюють, зокрема, справу про стягнення аліментів для унеможливлення чи ускладнення виконання судового рішення, формування пасиву (боргів), виключення певного майна з-під звернення стягнення на час виконання судового рішення, якщо стягнення аліментів направлене на недопущення звернення стягнення на майно боржника, створення переваг у черговості розподілу стягнутих з боржника грошових сум, такі учасники діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора (стягувача). Тому в такому разі відбувається використання конструкції позову про стягнення аліментів не для захисту прав та інтересів, і судове рішення стосується прав та/або інтересів кредитора (стягувача).

За таких обставин апеляційний суд доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 по суті не перевірив та зробив передчасний висновок про закриття апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 417 ЦПК України висновки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

26 серпня 2024 року вказана справа надійшла до апеляційного суду і в порядку розподілу судової справи розподілена головуючому судді Назаровій М.В. у складі колегії суддів Драгомерецький М.М., Громік Р.Д.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09 вересня 2024 року справу призначено на 24 грудня 2024 року о 12-й год, судове засідання не відбулось у зв`язку з перебування судді Назарової М.В. у відпустці.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи віж суддями від 15.04.2025 вилучено суддів ДрагомерецькогоМ.М., Громіка Р.Д., нові судді у складі суду - Кострицький В.В., Коновлова В.А.(т. 3 а.с. 86-86зв.).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, до участі у справі на підставі ст. 53 ЦПК України залучено у якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача сина сторін - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який досяг повноліття та є отримувачем аліментів.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, до участі у справі на підставі ст. 53 ЦПК України залучено у якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору, на стороні особи, яка не брала участі у розгляді справи, приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича, за касаційною скаргою якого відбувався перегляд Верховним Судом ухвали Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник 3-ї особи приватного виконавця Колечко Д.М. - адвокат Зауліна О.Г. вважала скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Позивачка ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнала.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, зокрема відповідач - ОСОБА_2 , 3-я особа - приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М, ОСОБА_2 , належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи і в установленому законом порядку, повістку отримали 08.09.2025 01:50:07 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідками (т. 3 а.с. 128зв., 125 зв, 124).

Вказане відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, ухвалами Одеського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року та від 28 жовтня 2025 року, занесеними до протоколу судового засідання, у відповідності до вимог ст. 61, ч. 5 с. 64 ЦПК України припинено повноваження як представника 3-ї особи ОСОБА_4 - Пудлінської Л.І. , оскільки остання на підставі ордеру серії ВН № 1231590 представляла інтереси відповідача ОСОБА_2 та одночасно на підставі ордеру серії ВН № 1428696 представляла інтереси 3-ї особи на стороні позивача ОСОБА_4 , інтереси яких у цій справа суперечать інтересам один одного (ч. 1 ст. 61 ЦПК України), а також після припинення її повноважень на здійснення представництва ОСОБА_4 у справі законом встановлена неможливість її як представника бути у цій справі представником іншої особи - відповідача ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 102).

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що у грудні 2022 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання спільного сина.

Відповідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , виданого 26 червня 2007 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси на підставі актового запису № 787 - ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками записані сторони по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 17)

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 липня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 розірвано шлюб, що був зареєстрований 27 липня 2010 року (т. 1 а.с. 9-11).

Відповідно державного акту серії ЯЖ № 713411 від 11 лютого 2009 року ОСОБА_2 , виданого Відділом Деркомзему у Комінтернівському районі Одеської області, є власником земельної ділянки, розміром 0,50 га на території Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області (т. 1 а.с. 13-14).

Згідно державного акту серії ЯД № 932654 від 09 квітня 2008 року, виданого Відділом Деркомзему у Комінтернівському районі Одеської області, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, розміром 2,00 га на території Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області (т. 1 а.с. 15-16).

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи позов про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі - 25 000 грн щомісячно - з 01 серпня 2019 року до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не заперечував проти позову, надав до суду заяву про визнання позову.

Переглядаючи вказане рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги обов`язковість вказівок, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи (ч. 1 ст. 417 ЦПК України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За приписами статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Аналіз зазначених законодавчих норм вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Проте, слід враховувати, що будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки суб`єктивне право є мірою свободи, мірою можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах(частина третя статті 13 ЦК України).

Тобто цивільне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.

Крім того, відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦК України).

Аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі № 750/13149/21 (провадження № 61-6054сво23)).

У разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі № 750/13149/21 (провадження № 61-6054сво23)).

У статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Як встановлено у частині першій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс2) зроблено висновок, що «обов`язок ініціювання будь-якого наступного судового процесу з метою виконання попереднього судового рішення Законом України «Про виконавче провадження» покладено на компетентні органи, уповноважені Державою на забезпечення виконання судових рішень, а не на кредитора, який правомірно очікує від Держави належного виконання остаточного судового рішення про стягнення боргу».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 522/2736/16-ц (провадження № 61-13633св21) зроблено висновок, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спільною сумісною власністю об`єкту незавершеного будівництва та визнання права на частку в спільному майні) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення виконання судового рішення. При цьому, у разі використання приватно-правового інструментарію не для захисту цивільних прав та інтересів, а для уникнення чи унеможливлення виконання судового рішення, судове рішення стосується прав та/або інтересів особи, на користь якої постановлено таке судове рішення».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2023 року у справі № 509/84/14-ц (провадження № 61-10946св22) зазначено, що:

«обов`язок ініціювання будь-якого наступного судового процесу з метою виконання попереднього судового рішення Законом України «Про виконавче провадження» покладено на компетентні органи, уповноважені державою на забезпечення виконання судових рішень, а не на кредитора, який правомірно очікує від держави належного виконання остаточного судового рішення про стягнення боргу; повноваження виконавця на звернення з позовною заявою, апеляційною скаргою є повноваженням звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина друга статті 4, частина четверта статті 42 ЦПК України), в тому числі з апеляційною скаргою в інтересах стягувача на судове рішення у справі про поділ спільного майна подружжя, який призвів до неможливості задовольнити вимоги стягувача за рахунок такого майна та виконання судового рішення про стягнення боргу.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_3 обгрунтовував таке тим, що відповідач по теперішній справі ОСОБА_2 під час шлюбу з ОСОБА_1 взяв у борг у ОСОБА_3 кошти та рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 12.03.2019 у справі № 501/2887/16-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг. На даний час на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. перебуває виконавчий лист по справі № 501/2887/16-ц, виданий Іллічівським міським судом Одеської області 12 серпня 2020 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 50 000 доларів США. ОСОБА_3 вказував, що на цей час ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подають заяви про зупинення цього виконавчого провадження, оскільки належні відповідачу земельні ділянки перебувають на торгах. Тому, на думку скаржника, щоб не повертати борг, відповідач та позивач подали штучний позов про стягнення аліментів, враховуючи, що відповідач не працює та отримує пенсію по інвалідності, добровільно погодився сплачувати на утримання 18-річного сина у розмірі 25 000 грн на місяць (т. 1 а.с. 54-57).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 у процесуальних документах вказували одну й ту саму адресу - АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 1, 32);

ОСОБА_1 25 грудня 2022 року звернулася із позовом про стягнення аліментів, у тому разі і за минулий період - з 01 серпня 2019 року (т. 1 а.с. 1), 13 лютого 2023 року ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи без її участі (т. 1 а.с. 30); ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи без його участі та про визнання позову (т. 1 а.с. 32).

Також матеріалами справи підтверджено та ніким по справі не оспорюється наявність в провадженні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. виконавчого провадження з виконання рішенням Іллічівського міського суду Одеської області у справі № 501/2887/16-ц, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь заявника ОСОБА_3 боргу у сумі 50000 доларів США, на виконання якого 12 серпня 2020 року виданий Іллічівським міським судом Одеської області виконавчий лист.

Позивачкою ОСОБА_1 оскаржувалися дії приватного виконавця щодо арешту на майно ОСОБА_2 за виконавчим листом по вищезазначеній справі; так само позивачкою оскаржувалися судові рішення Іллічівського міськрайонного суду Одеської області у справі № 501/1967/18 про визнання недійсним договору дарування квартири ОСОБА_2 своїй дружині.

Виходячи із вимог ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження», якою встановлено черговість задоволення вимог стягувачів, у разі недостатності стягнутої суми дружина боржника ОСОБА_1 є стягувачем другої черги (вимоги щодо стягнення аліментів), у той час коли заявник ОСОБА_3 є стягувачем четвертої черги, і вимоги позивачки по теперішній справі підлягають першочерговому задоволенню відносно вимог ОСОБА_3 .

Перевіряючи доводи заявника щодо порушення його прав оскаржуваним рішенням та приватного виконавця, на виконання вказівок Верховного Суду можливості використання учасниками цивільного обороту у даній справі приватно-правового інструментарію (зокрема, стягнення аліментів), колегія суддів вважає:

по-перше, порушеними права заявника ОСОБА_3 як стягувача за виконавчим листом № 501/2887/16-ц, виданим 12 серпня 2020 року Іллічівським міським судом Одеської області, боржником за яким є ОСОБА_2 , оскільки стягнення аліментів призведе до зміни черговості стягувачів щодо боржника ОСОБА_2 ;

по-друге, в розрізі того, що «приватно-правовий інструментарій (зокрема, поділ майна подружжя), не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про його стягнення; у разі використання приватно-правового інструментарію не для захисту цивільних прав та інтересів, а для уникнення чи унеможливлення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про його стягнення, зокрема якщо стягнення аліментів поділ майна подружжя направлене на недопущення звернення стягнення на майно боржника, то відповідне судове рішення стосується прав та/або інтересів кредитора (особи на користь якої постановлено таке судове рішення)» (постанова Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 509/84/14-ц), колегія суддів, перевіряючи доводи заявника ОСОБА_3 на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, частково погоджує такі.

Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною другою статті 3 Конвенції держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

У частині третій статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, закріплене у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частинами першою та другою статті 183 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно ч. 1 ст. статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, частиною 4 статті 206 ЦПК України внормовано можливість відмови у прийнятті визнання відповідачем позову і продовження судового розгляду у разі визнання позову відповідачем, якщо таке визнання суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Враховуючи першочергові інтереси дитини сторін, колегія суддів вважає частково обґрунтованим позов ОСОБА_1 , яка як мати дитини, з якою син проживає після розірвання шлюбу батьків, має безумовне відповідне право на подання позову про стягнення аліментів, якому відповідає обов`язок відповідача ОСОБА_2 надати дитині матеріальне забезпечення до досягнення дитиною повноліття.

Проте, таке має здійснюватися з урахуванням всіх обставин справи, як того вимагає ч. 1 ст. 182 СК України, чого суд не врахував та дав помилкову оцінку наявним в матеріалах справи доказам.

Станом на час звернення позивачки до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина сторін - ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі щомісячно по 25000 грн, відповідач був отримувачем пенсії, довідок про розмір якої сторони не надавали. Також він є власником двох земельних ділянок з цільовим призначеннм - для ведення особистого селянського господарства площею 0,50 га та 2,00 га.

Відомостей щодо іншого майна у власності відповідача матеріали справи не містять, як не містять і відомостей про будь-які інші доходи чи майно, що підлягає врахуванню у відповідності до вимог ст. 182 СК України.

За таких обставин визнання позову відповідачем ОСОБА_2 у повному обсязі не ґрунтується на наданих сторонами доказах, а достатнім та обґрунтованим колегія суддів вважає розмір аліментів в твердій грошовій сумі - 2500 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Щодо періоду стягнення, то заявляючи про стягнення аліментів за період, починаючи з 01 серпня 2019 року та звертаючись до суду 26 грудня 2022 року, позивачка ОСОБА_1 повідомила суд про те, що нею вживалися заходи щодо одержання аліментів і такі докази будуть нею подані додаткого, так як через військовий стан в країні її документи перебувають у родичів - за межами міста Одеси, а також ці обставини можуть бути підтверджені показаннями свідків, про допит яких вона буде просити суд.

Будь-якого клопотання щодо виклику свідків матеріали справи не містять.

Як не містять матеріали справи письмових доказів щодо намагань позивачки отримати аліменти з відповідача за період з 01 серпня 2019 року.

За таких обставин, визнання позову відповідачем у повному обсязі - як щодо суми щомісячних платежів, так і щодо періоду стягнення - не узгоджується із наявними у справі доказами та саме в такому повному визнанні позову містяться ознаки використання правомірного цивільно-правового інструментарію (зокрема, позову про стягнення аліментів) для унеможливлення чи ускладнення виконання судового рішення про стягнення з відповідача боргу на користь заявника ОСОБА_3 . Саме в цьому, тобто з неправомірною метою, не для забезпечення визначеності в приватних відносинах, захисту прав та інтересів, в створенні переваг у черговості розподілу стягнутих з боржника грошових сум, формуванні необґрунтованого пасиву (боргу за минулий період у значній сумі), колегія суддів вбачає недобросовісність та зловживання правами стосовно кредитора (стягувача).

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених обставин рішення суду не відповідає вимогам закону та суперечить обставинам, що мають значення для справи, має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, тому апеляційна скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши суму стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 25000 грн до 2500 грн щомісячно та змінити початок періоду стягнення аліментів з 01 серпня 2019 року на 26 грудня 2022 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15 лютого 2023 року змінити, зменшивши суму стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 25000 грн до 2500 грн щомісячно та змінити початок періоду стягнення аліментів з 01 серпня 2019 року на 26 грудня 2022 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 31 жовтня 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький