ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року

м. Харків

справа № 613/1710/23

провадження № 22-ц/818/2988/25

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 13 лютого 2025 року в складі судді Шалімова Д.В.,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом після зміни предмета якого від 18.01.2024 ( т.1 а.с. 200 202 ) просила визнати незаконним та скасувати наказ АТ « Українська залізниця» від 01 квітня 2022 року №389/ос в частині, що її стосується та стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01 квітня 2022 року по 18 грудня 2023 року в сумі 520 424,22 грн з урахуванням обов`язкових податків та зборів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач знаходилась у трудових відносинах з відповідачем з 20 квітня 1982 року по 18 грудня 2023 року. Наказом (розпорядженням) ПАТ «Українська залізниця» № 2141/ос від 30 серпня 2017 року її переведено на посаду старшого ревізора відділу з контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю. Наказом АТ «Українська залізниця» від 01 квітня 2022 року № 389/ос дію трудового договору з нею було призупинено до припинення або скасування воєнного стану. Позивачка вважає таке призупинення незаконним, оскільки у відповідача існувала можливість надати їй іншу роботу, яку їй не було запропоновано. Особисто вона не була ініціатором призупинення трудового договору та не зверталася до відповідача щодо неможливості виконання нею роботи через збройну агресію. Відповідне рішення про призупинення дії трудового договору ініціював та прийняв роботодавець. З дня призупинення дії трудового договору до її звільнення з посади 18 грудня 2023 року позивач не отримувала заробітної плати. Безпідставне та необґрунтоване призупинення дії трудового договору порушує права та інтереси позивачки, є вимушеним прогулом, оскільки працівник позбавлений можливості працювати з вини роботодавця. За період призупинення дії трудового договору працівник не виконує роботу, заробітна плата та трудовий стаж йому не нараховувалися, і все це спричинено з вини роботодавця, тому фактично мав місце вимушений прогул. до цих правовідносин в межах необхідно застосовувати положення. У зв`язку з цим, відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України з відповідача належить стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу по дату звільнення у розмірі 520 424,22 грн з урахуванням обов`язкових податків та зборів.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 13 лютого 2025 року позовні вимоги задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ АТ « Українська залізниця» №389/ос від 01 квітня 2022 року в частині призупинення дії трудового договору зі старшим ревізором відділу контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю Коломієць Людмилою Василівною.

Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 520 424 грн 22 коп.

Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 147 грн 20 копійок.

Рішення суду мотивовано тим, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими, оскільки наданими суду доказами підтверджується, що АТ «Укрзалізниця» станом на час початку збройної агресії російської федерації проти України, так і станом на час винесення оскаржуваного наказу установа працювала та продовжує працювати. Відповідачем не було надано доказів на підтвердження існування, передбачених статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», підстав для тимчасового призупинення дії трудового договору з позивачем, а саме неможливість надати позивачу роботу. Оскільки незаконні дії відповідача позбавили позивача можливості працювати та отримувати заробітну плату, суд вважав обґрунтованим стягнути з відповідача середню заробітну плату за час перебування позивача у фактичному вимушеному прогулі, а доводи представника відповідача про те, що такий обов`язок покладається на державу, що здійснює збройну агресію, в даному випадку безпідставні. Суд також дійшов висновку, що позивачем не було пропущено строк звернення з даним позовом до суду, оскільки про зупинення трудового договору вона дізналась у вересні 2023 року.

Не погодившись з рішенням суду АТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не дав належної оцінки характеру спірних правовідносин та дійшов помилкового висновку про доведеність порушених трудових прав позивачки. Суду надані належні докази на підтвердження, того що існувала абсолютна неможливість надання АТ «Укрзалізниця» роботи позивачці. Тому висновок суду про те, що оспорюваний наказ не відповідає вимогам закону є необґрунтованим та суперечить встановленим у справі обставинам та вимогам закону. Оскільки позивача не було незаконно звільнено або переведено на іншу роботу, підстави для застосування ч. 2 ст. 235 КЗпП України відсутні. Крім цього судом безпідставно проігноровано заявлене клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки про зупинення дії укладеного між сторонами у справі трудового договору позивачу було відомо з квітня 2022 року, а з позовом вона звернулась лише у жовтні 2023 року, поважних причин для поновлення пропущеного нею строку звернення до суду не зазначила. Пропуск строку позовної давності є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи позивач ОСОБА_1 з 01 грудня 2016 року наказом ( розпорядження) ПАТ « Українська залізниця» №2229/ос від 30 листопада 2016 року прийнята на роботу на посаду старшого ревізора відділу з контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління аудиту та контролю регіональної філії « Південна залізниця» Департаменту аудиту та контролю, за переведенням з регіональної філії « Південна залізниця» ( т. 1 а.с. 13).

Відповідно до наказу ( розпорядження) про переведення на іншу роботу №2141/0с від 30 серпня 2017 року, ОСОБА_1 переведено на постійну роботу з 30 серпня 2017 року на посаду старшого ревізора відділу з контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії « Південна залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, за переведенням з регіональної філії « Південна залізниця» ( т. 1 а.с. 37).

Згідно з копією витягу з наказу №Ц-42/6-В від 24 лютого 2022 року « Про запровадження режиму простою», відповідно до Статуту АТ « Українська залізниця» та Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 « Про введення воєнного стану в Україні», встановлено режим простою з 24 лютого 2022 року до відміни для працівників апарату управління АТ « Укрзалізниця» відповідно до додатка 1, зокрема і для старшого ревізора ОСОБА_1 з 24 лютого 2022 року по 28 лютого 2022 року ( т. 1 а.с. 14-15).

Відповідно до копії Акту простою від 24 лютого 2022 року, з 24 лютого 2022 року зупинена робота структурних підрозділів апарату управління АТ « Українська залізниця», які не виконують критично важливі задачі ( т. 1 а.с.16).

Згідно з копією наказу АТ « Українська залізниця» №Ц-42/12-В від 24 березня 2022 року, внесені зміни до наказу АТ « Укрзалізниця» від 24 лютого 2022 року №Ц-42/6-В, а саме: внесені зміни до додатку 1, встановлено період простою для старшого ревізора ОСОБА_1 з 24 лютого 2022 року - 28 лютого 2022 року, 01 березня 2022 року 31 березня 2022 року ( т. 1 а.с. 17-18).

Наказом АТ «Українська залізниця» від 01 квітня 2022 року №389/ос припинено з 01 квітня 2022 року простій, введений наказом №Ц-42/6 від 24 лютого 2022 року працівнику ОСОБА_1 старшому ревізору відділу з контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії « Південна залізниця» , з 01 квітня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні призупинено дію трудового договору, зокрема з ОСОБА_1 . Призупинення дії трудових договорів не тягне за собою припинення трудових відносин ( т. 1 а.с. 19-20).

Згідно копії листа вих. № ЦФЕ-7/477 від 16.09.2022 з додатком до нього вбачається, що відповідно до консолідованих фінансово-економічних показників AT «Укрзалізниця» у першому кварталі 2022 року збитки склали 2 034 230 тис, грн, що на 247,9 % більше очікуваних показників і на 121 % більше, порівняно з аналогічним періодом 2021 року( т. 1 а.с. 118-119).

Відповідно до наказу від 01 квітня 2022 року на підставі статті 13 Закону № 2136-IX відповідач призупинив дію трудового договору з позивачкою з 01 квітня 2022 року.

Як на підставу для призупинення дії трудового договору, у тому числі з ОСОБА_1 , відповідач в оскаржуваному наказі посилався на військову агресію проти України.

Згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22 грудня 2022 року № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» (у редакції, чинній на час звільнення позивачки) з 24 лютого 2022 року Харківська міська територіальна громада вважається територією, на якій ведуться (велися) бойові дії та територією можливих бойових дій.

Згідно п. 1.1. Положення про Департамент внутрішнього аудиту та контролю, затвердженого рішенням наглядової ради АТ «Укрзалізниця» від 7-9 жовтня 2020 року, Департамент внутрішнього аудиту та контролю є структурним підрозділом «акціонерного товариства «Українська залізниця» та підпорядковується наглядовій раді (комітету з аудиту) Товариства. Департамент виконує функції підрозділу/служби внутрішнього аудиту Товариства (п.1.2 Положення про Департамент). Ціллю Департаменту є надання незалежних, об`єктивних аудиторських послуг, спрямованих на збільшення вартості Товариства та вдосконалення його діяльності і процесів( п. 2.1.). Отже, Департамент внутрішнього аудиту та контролю надає аудиторські послуги згідно затверджених наглядовою радою (комітетом з аудиту) планів внутрішніх аудитів. Згідно п.4.1. вказаного Положення, обсяг діяльності Департаменту включає, але не обмежується, неупереджений аналіз, оцінку адекватності та ефективності процесів управління Товариством, ризик-менеджменту та внутрішнього контролю, а також якості виконання покладених обов`язків для досягнення цілей і завдань Товариства. За п.4.2. цього ж Положення, обсяг діяльності Департаменту включає: оцінку відповідності діяльності Товариства, дій його керівництва, працівників та контрагентів законам, положенням, стандартам, договірним зобов`язанням, а також політикам і процедурам Товариства (п.4.2.1. Положення); оцінку надійності та цілісності звітності Товариства, а також іншої інформації та засобів, що використовуються для ідентифікації, вимірювання, класифікації та відображення у звітності такої інформації (п.4.2.2.); оцінку стану збереження активів та, за необхідності, перевірку наявності таких активів, включаючи ефективність та результативність використання ресурсів (п.4.2.3.); оцінку ефективності, продуктивності та результатів діяльності і програм Товариства (п.4.2.4.); моніторинг та оцінку ефективності управління ризиками Товариства, зокрема, в частині визначення, оцінки та управління ризиками, пов`язаними із досягненням стратегічних та операційних цілей Товариства, а також виявлення потенційних фінансових втрат (п.4.2.5.); оцінку адекватності, надійності, цілісності та ефективності систем внутрішнього контролю Товариства у порівнянні з найкращими практиками (Закон Сарбейнза-Окслі) (п.4.2.6.); оцінку адекватності, надійності, цілісності та ефективності процесів корпоративного управління та інформаційних систем Товариства (п.4.2.7.); підготовку планів роботи Департаменту на підставі аналізу: раніше проведених аудитів, ключових ризиків бізнес-процесів, пропозицій від органів управління Товариства. Затверджені Наглядовою радою (Комітетом з аудиту) плани не підлягають розголошенню (п.4.2.8.); проведення позапланових аудитів на вимогу Наглядової ради (Комітету з аудиту) (п.4.2.9.); Департамент зобов`язаний позапланово виконувати завдання з аудиту ad-hoc за запитами голови правління Товариства без необгрунтованої затримки. У разі часового конфлікту, викликаного обмеженістю людських ресурсів, директор Департаменту оперативно ініціює врегулювання питання, залучивши до цього голову правління та голову Комітету з аудиту (п.4.2.10.); надання рекомендацій щодо усунення недоліків та порушень, виявлених під час аудитів у підрозділах Товариства, та покращення їх діяльності (п.4.2.11.)( т. 1 а.с. 88-96).

Даними копії листа вих. № АЦКС-07/59 від 07.11.2022 підтверджується, що станом на 07.11.2022 року Плани внутрішніх аудитів на 2022 рік наглядовою радою не затверджувалися ( т. 1 а.с. 112).

Як встановлено під час розгляду справи та не заперечувалось представником відповідача, АТ «Укрзалізниця» з дня введення воєнного стану ні на день не призупиняло свою роботу. Поряд з цим, представник відповідача зазначав, що позивач абсолютно не мав можливості виконувати свої функціональні обов`язки, з огляду на те, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України плани внутрішніх аудитів на 2022 рік затверджені не були.

Розпорядженням № ЦКРУ-21/9 від 17 січня 2018 року визначено перелік населених пунктів, які встановлено як місця постійної роботи працівників управління внутрішнього аудиту та контролю регіональних філій Департаменту внутрішнього аудиту та контролю. Відповідно до додатку 4 до вказаного розпорядження, місцем розташування робочого місця старшого ревізора відділу внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» (а отже робочим місцем ОСОБА_1 є місто Харків, вулиця Євгена Котляра, 7).Відповідно до наказу № 309 Харківська міська територіальна громада належала: з 24 лютого 2022 року до 15 вересня 2022 року - до території активних бойових дій; з 15 вересня 2022 року - до територій можливих бойових дій.

Також, судом встановлено, що відповідно до відповіді профгрупорга Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ « Укрзалізниця» на адвокатський запит ОСОБА_2 , до нього надходили в телефонному режимі, звернення працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ « Укрзалізниця», зокрема ОСОБА_1 щодо поновлення дії трудових договорів укладених ними з АТ « Укрзалізниця», які було призупинено у квітні травні 2022 року, а у разі неможливості повернути працівників у режим простою. На підставі цього він звернувся до Голови профспілкового комітету апарату Укрзалізниці ( т. 1 а.с. 211-212).

Відповідно до відповіді голови первинної профспілкової організації апарату Укрзалізниці від 19 січня 2024 року на адвокатський запит ОСОБА_2 , профспілка звернулась з листом від 10 серпня 2022 року до Державної служби України з питань праці, з проханням надання правової оцінки діяльності керівництва АТ « Укрзалізниця» щодо наказів про призупинення з усіма працівниками Департаменту дії трудових договорів ( т. 1 а.с. 215-216).

Крім того, до голови правління АТ « Укрзалізниця» було колективне звернення працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, зокрема ставились питання: відновлення роботи Департаменту проведення внутрішніх аудитів, фінансово господарської та комерційної діяльності підрозділів Товариства, внутрішнього фінансового контролю та виключення працівників Департаменту з додатків до наказів від 01 квітня 2022 року №389/ос, від 04 травня 2022 року №483/ос щодо призупинення дії трудових договорів та виведення їх у режим роботи ( т. 1 а.с. 218).

10.05.2022 колектив Департаменту внутрішнього аудиту та контролю звертався також до голови правління АТ « Укрзалізниця» з проханням відновити роботу Департаменту та виключити працівників Департаменту з додатків до наказів про призупинення трудових договорів, просили направити відповідь на адресу профгрупоргів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( т. 1 а.с. 218). 19.07. 2022 на адресу ОСОБА_4 було надано відповідь на зазначене звернення ( т.1 а.с. 219)

25.05.2022 та 08.07.2022 голова Первинної профспілкової організації апарату Укрзалізниці звернувся до голови правління АТ « Укрзалізниця», 10.08.2022 року до голови Державної служби України з питань праці з проханням переглянути прийняте рішення щодо призупинення дії трудових договорів з працівниками Департаменту внутрішнього аудиту та контролю та знайти інші виважені рішення та надати оцінку правомірності вищезазначеного рішення ( т. 1 а.с. 220 222, 225 ).

Згідно листа АТ « Укрзалізниця» від 18.07.2022 голову Первинної профспілкової організації повідомлено про відсутність можливості надавати працівникам Департаменту роботу та виконання ними такої роботи внаслідок військової агресії проти України, тому з працівниками було призупинено дію трудових договорів. Відновлення трудового договору є можливим і в період дії воєнного стану , якщо будуть наявні процеси, функції і завдання для виконання, що надасть змогу забезпечити роботою працівників Департаменту ( т. 1 а.с. 223).

За змістом відповіді Державної служби України з питань праці від 16 серпня 2022 року Державною службою з питань праці вживаються заходи щодо затвердження відповідної форми припису про скасування наказу (розпорядження) про призупинення дії трудового договору або про усунення порушення законодавства про працю іншим шляхом ( т. 1 а.с. 226).

Також судом було досліджено роздруківку інформації з офіційного сайту AT «Укрзалізниця» « Підсумки роботи залізничного транспорту https://www.uz.gov.ua/, копію Регламенту організації та проведення внутрішнього аудиту та контролю в ПАТ «Укрзалізниця», введеного в дію наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 26 червня 2018 року № 401, роздруківку з веб-сайту Національного інституту стратегічних досліджень публікація «Підсумки роботи залізничного транспорту України у 2022 році», роздруковану з веб-сайту Президента України публікацію, копію листа № ЦКМ-13/2842 від 04 серпня 2023 року, копію листа від 27 квітня 2022 року № ЦВА-18/136.

17 жовтня 2023 року АТ « Українська залізниця» направило ОСОБА_1 пропозицію, якою останню повідомлено про скорочення посади, яку вона обіймає, а також попереджено про можливе вивільнення з роботи відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. У зв`язку із скороченням посади, яку вона обіймає, запропоновано іншу роботі або іншу вакантну посаду на її вибір з переліку ( т. 1 а.с. 23).

Відповідно до наказу (Розпорядження) №2364/ос від 13 грудня 2023 року ОСОБА_1 з 18 грудня 2023 року була звільнена з посади у відповідності до п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату.

З розрахунку заробітної плати старшого ревізора ОСОБА_1 за січень 2022 року, заробітна плата, що враховується для розрахунку середньої зарплати, за січень 2022 року складала 6 804,92 грн.: оплата почасовиків (код 4) 4 063,16 грн., надбавка за вислугу років (код 086) 1 625,26 грн., премія нарахована у січні 2022 року за листопад 2021 року 1116,50 грн.

Відповідно до доповідної головного бухгалтера АТ « Укрзалізниця», ОСОБА_1 за квітень та травень 2022 року під час закриття розрахунку заробітної плати в автоматизованому режимі засобами облікової системи АСБО « Фобос» передавались на її особисту електронну пошту для отримання електронних листків по заробітний платі ( т. 1 а.с. 71).

Згідно розрахунків заробітної плати за квітень, травень 2022 заробітна плата ОСОБА_1 нарахована не була у зв`язку із призупиненням дії трудового договору ( т.1 а.с. 73 74).

За змістом листа директора Департаменту розвитку персоналу та кадрової політики, що навесні 2022 року ознайомлення з наказами про призупинення дії трудових договорів здійснювалось усіма доступними на той час способами оповіщення, ознайомлення працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ « Укрзалізниця» проводилось альтернативними способами з використанням особистих засобів електронних комунікацій, в тому числі шляхом здійснення телефонних дзвінків ( т. 1 а.с. 72).

Згідно відповіді АТ « Українська залізниця» №ЦЦУП-12/365 від 04 вересня 2023 року на запит адвоката Якімова Л. інформування ОСОБА_1 про призупинення дії трудового договору відбулось відповідно до вимог частини другої статті 13 Закону України « Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», в редакції, що діяла на момент видання наказу від 01 квітня 2022 року №389/ос, проте надати докази, що підтверджують факт ознайомлення ОСОБА_1 із зазначеним наказом не вбачається за можливе ( т. 1 а.с. 25).

Судова колегія вважає, що суд правильно встановив характер спірних правоідносин та застосував до них норми належні норми матеріального права.

Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє до теперішнього часу.

Згідно з пунктом 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2136-ІХ), який визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами першою та другою статті 1 Закону № 2136-ІХ (тут і надалі в редакції на час винесення оспорюваного наказу встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону № № 2136-ІХ діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені цим Законом.

Відповідно до статті 13 Закону № № 2136-ІХ призупинення дії трудового договору це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.

Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Про призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Отже роботодавцю надано право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою.

Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 01 червня 2023 року у справі № 149/1089/22 (провадження № 61-292св23).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

АТ «Укрзалізниця» обґрунтовувало неможливість надання роботи позивачці тим, що у зв`язку з широкомасштабним вторгненням на територію України військ російської федерації 24 лютого 2022 року обсяги господарської діяльності товариства критично зменшились, можливість організувати процеси діяльності товариства. Відповідач вважає таку обставину об`єктивною та такою, що настала внаслідок обставин непереборної сили.

Як встановлено під час розгляду справи та не заперечувалось представником відповідача, АТ «Укрзалізниця» з дня введення воєнного стану ні на день не призупиняло свою роботу. Поряд з цим, представник відповідача зазначав, що позивач абсолютно не мав можливості виконувати свої функціональні обов`язки, з огляду на те, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України плани внутрішніх аудитів на 2022 рік затверджені не були.

Про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору можуть свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Проте, сама по собі обставина не затвердження наглядовою радою товариства планів аудиту не є беззаперечним доказом неможливості відповідача забезпечити позивачку роботою, оскільки в даному випадку повністю залежить від волевиявлення роботодавця.

Знищення частини майна підприємства, зниження обсягів господарської діяльності, військова агресія проти України, на які посилається відповідач, не є обставинами, які однозначно та абсолютно виключають можливість надання та виконання роботи, що відповідно до вимог статті 13 Закону № 2136-ІХ є підставою для призупинення дії трудового договору.

Окрім цього, відповідач не вказує, яким чином вказані обставини унеможливили проведення внутрішнього аудиту діяльності товариства та у зв`язку із цим забезпечення позивача роботою, враховуючи ту обставину, що відповідач свою роботу не припиняв. Як зазначено відповідачем у відзиві, АТ « Укрзалізниця» має стратегічне значення для економіки та безпеки держави. Від початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України евакуювала понад 4 мл. Людей та транспортувала більш як 3 000 тон гуманітарної допомоги. Також, перевезено до України та з України більше 200 іноземних делегацій.

Крім того, твердження представника відповідача про те, що AT «Укрзалізниця» не мало можливості перевести позивачку на іншу роботу, оскільки у відповідності до пункту 8.3 Положення про Департамент працівники департаменту не можуть залучатися іншими структурними підрозділами Товариства для виконання їх завдань та доручень, правильно не взяте судом до уваги, оскільки вказаний пункт Положення про Департамент встановлює заборону залучення аудиторів іншими структурними підрозділами, а не заборону переведення працівника департаменту аудиту на іншу посаду.

Сама по собі обставина зменшення замовлень послуг відповідача та падіння його доходів після введення воєнного стану на території України не свідчить про неможливість роботодавця забезпечити позивачку, яка обіймала посаду старшого ревізора відділу з контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень, роботою.

Про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору можуть свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Лише наявність правової норми, яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права. Тому за умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору.

В суперечив вимог ст. 81 ЦПК України відповідачем не доведено з посиланням на достатні належні та допустимі докази того, що в нього була відсутня можливість продовження застосування простою, переведення позивачки на іншу роботу чи залучення її до роботи за дистанційною формою організації праці, застосування іншого механізму встановлення скороченої тривалості робочого часу.

Оскільки у справі не встановлено обставин неможливості у відповідача надання ОСОБА_1 роботи у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а позивачці - її виконувати, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що призупинення дії трудового договору з позивачем є незаконним.

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення ( Редакція на час зупинення квітень 2022 рік).

19 липня 2022 року набрав чинності Закон України від 01 липня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким внесені зміни до законодавства про працю. Зокрема, змін зазнали ч. 1 та 2 ст. 233 КЗпП України, оскільки були викладені у наступній редакції: «працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки.

У статті 234 КЗпП України не передбачений перелік поважних причин для поновлення строку, їх поважність визначається судом в кожному випадку залежно від конкретних обставин. Як поважні причини пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

У постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі №753/23150/15-ц та Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №758/9773/15 зазначено, що якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку.

Установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення. Вирішуючи, чи з поважних причин пропущено певний процесуальний строк, суд у кожному конкретному випадку оцінює сукупність обставин на свій розсуд (постанови Верховного Суду від 09 травня 2023 року у справі № 398/1985/22, від 29 червня 2021 року у справі № 588/1672/18, від 02 грудня 2020 року у справі № 751/1198/18 тощо).

У постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №5023/2756/11 вказано, що «…позивачка звернулась до суду в порядку норм України строки передбачені статтею 233 КЗпП України не є строками позовної давності, що регулює ЦК України і застосовуються судом незалежно від наявності заяви зацікавленої сторони…».

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд і у постанові від 08 квітня 2024 року у справі № 593/1176/21.

Правила, які регламентують етапи і терміни подачі заяви на судовий розгляд спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і відповідність нормам, а саме, принципу правової визначеності (Кан`єте де Гоньі проти Іспанії, § 36). Право доступу до суду не є абсолютним: воно може підлягати обмеженням, застосування яких допускається в порядку презумпції, оскільки таке право, з огляду на сам його характер, потребує державного регулювання. Право на доступ до суду може бути предметом правомірних обмежень … Застосування строків покликане забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства, §§ 51-52).

Як підсумок, право на доступ до правосуддя правомірно обмежене правилами судової процедури, котрі покликані дисциплінувати суб`єктів правовідносин та запобігти безладному рухові у судовому процесі, натомість безпідставне поновлення процесуального строку є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин. У подальшому постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжувався.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» КЗпП України доповнено главою XIX такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Надалі постановою Кабінету Міністрів України № 651від 27.06.2023 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» постановлено відмінити з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

карантин було скасовано з 24:00 год 30.06.2023, а строк встановлений на звернення до суду у справах про поновлення трудових прав за вимогами ч. 2 ст. 233 КЗпП України три місяці, позивач, звернувшись до суду з цим позовом лише 18.10.2023 пропустила встановлений законом строк позовної давності.

Згідно роз`яснення, що містяться у листі Держпраці від 09.05.2022 № 1922/4/4.1-ЗВ-22а, відповідно до яких про призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

З огляду на те, що положеннями чинного законодавства чітко не врегульований порядок ознайомлення працівника з наказом про призупинення дії трудового, фактичне отримання (ознайомлення) відповідного наказу встановлюється судом під час розгляду справи.

Верховний Суд зазначив, що стандарт доказування "вірогідність доказів", на відмінну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції). "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри"( рішення 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ) .

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо його прийнято за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день точно встановити неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому сполуку «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод, щоб дізнатися, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Отже, реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Судова колегія відхиляє твердження позивача про те, що її не було повідомлено про зупинення трудового договору до вересня 2023 року ( відповідь адвокату), оскільки згідно її пояснень наданих суду апеляційної інстанції вона ще в 2022 році зверталась з даним питанням до профорга, профспілка, в свою чергу вимагала перегляду оскаржуваного наказу починаючи з травня 2022 року ,що підтверджується наданими суду доказами. Крім цього згідно даних доповідної записки головного бухгалтера АТ « Укразалізниця», ОСОБА_1 на особисто зазначену нею електронну адресу в автоматизованому режимі засобами облікової системи АСБО « Фобос» надсилалась розрахункові листи по заробітний платі за квітень та травень 2022 року, що містять дані про нарахування «0,00» суми до виплати з зазначенням «Призуп. дії трудового договору».

Отже, оскільки позивачка, починаючи з квітня 2022 року не отримувала заробітної плати, мала можливість ознайомлення з розрахунковими листами, які направлялися їй на електронну пошту та з яких очевидно вбачається причина такої невиплати заробітної плати - призупинення дії трудового договору, крім цього з 06 вересня 2022 року мала можливість дістатись робочого місця у м. Харкові, судова колегія вважає що ОСОБА_1 могла довідатись про призупинення з нею трудового договору з травня 2022 року, а з позовом у дійсній справі звернулась лише у жовтні 2023 року, з пропуском встановленого законом строку звернення до суду без поважних причин.

Проте суд вищезазначеним обставинам належної оцінки не надав, дійшов помилкового висновку про те, що позивач не пропустила строк позовної давності та ухвалив рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» - задовольнити.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 13 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 14 листопада 2025 року

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук