"17" листопада 2025 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року

м. Харків

Справа 639/8598/24

Провадження 2/642/1951/25

Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Петрової Н.М.

секретаря судового засідання - Лісняк В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

15.01.2025 до Холодногірського районного суду м.Харкова з Новобаварського районного суду м.Харкова за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом ТОВ «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором №С-504-0 від 26.09.2019 у розмірі 144 817,94 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом - 47 511,74 грн.; заборгованість за відсотками - 97 306,20 грн та судові витрати у розмірі 2 422,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, 26.09.2019 між фізичною особою позичальником ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» було укладено Угоду про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки №С-504-0 (надалі Кредитний договір), відповідно до якого відповідач отримала від товариства кредитні кошти у вигляді кредитного ліміту, станом на момент укладання угоди, в розмірі 49 900,00 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 24% річних. Підписанням вказаної угоди позичальник також приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який розміщений за посиланням на веб-сайті АТ «Ідея Банк». Відповідач не повністю виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо повернення взятих кредитних коштів та сплати процентів, що спричинило виникнення заборгованості.

На виконання умов вищевказаного договору Акціонерним Товариством «Ідея Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю.

Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати або сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості.

25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «Свеа Фінанс» (попередня назва «Росвен Інвест Україна») укладено Договір факторингу №01.02-31/23, відповідно до якого первісний кредитор відступив новому кредитору права вимоги, в тому числі, за Кредитним договором №С-504-0 від 26.09.2019, що був укладений між АТ «Ідея Банк» та відповідачем ОСОБА_1 .

Сума заборгованості відповідача ОСОБА_1 становить 144 817,94 грн., яка складається з: 47 511,74 грн. - заборгованість за основним боргом кредиту; 97 306,20 грн. - заборгованість за відсотками.

Оскільки відповідач добровільно не погашає заборгованість, позивач вимушений звернувся до суду з даним позовом.

20.01.2025 ухвалою Холодногірського районного суду м.Харкова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання (а.с.56).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 17.03.2025 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено в повному обсязі. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за кредитним договором №С-504-0 від 26.09.2019 року в розмірі 144 817,94 грн., з яких: 47 511,74 грн. заборгованість за основним боргом; 97 306,20 грн. заборгованість за відсотками. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» судовий збір у сумі 2 422,40 грн. (а.с.62-64).

01.07.2025 до Холодногірського районного суду м.Харкова звернулась відповідач ОСОБА_1 з заявою про скасування заочного рішення, в якій вона просить суд скасувати заочне рішення у справі №639/8598/24 від 17.04.2025 та поновити строк на подання заяви про скасування заочного рішення.

Ухвалою суду від 02.07.2025 заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення прийнято до провадження, призначено судове засідання (а.с.84).

06.08.2025 ухвалою Холодногірського районного суду м.Харкова заочне рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 17.03.2025 скасовано, призначене судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.96-97).

15.09.2025 відповідачем надано суду клопотання про застосування строків давності, про визнання умов договору від 26.09.2019 несправедливими та кабальними. Просить суд при ухваленні рішення врахувати тіло кредиту та законні проценти, без врахування комісій та кабельних умов (а.с.100-108, 137).

16.09.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів з ТОВ «СВЕА ФІНАНС», а саме: повного тексту кредитного договору №С-504-0 від 26.09.2019 року, договору факторингу №01.02-31/23 від 25.07.2023 року між АТ"ІДЕЯ БАНК" та ТОВ" Свеа Фінанс" разом з усіма додатками і реєстром боржників, до якого включено договір, документи, що підтверджують належне повідомлення про відступлення права вимоги новому кредиту, повну банківську виписку з рахунку відповідача з моменту відкриття кредитної лінії, з відображенням усіх платежів датою останнього платежу, детальний розрахунок заборгованості (тіло кредиту, проценти, комісії, штрафи) (а.с.109-111).

Ухвалою Холодногірського районного суду м.Харкова від 19.09.2025 клопотання відповідача ОСОБА_1 про витребування доказів з ТОВ «СВЕА ФІНАНС» задоволено частково. Витребувано у ТОВ «СВЕА ФІНАНС» належним чином завірені копії документів, а саме: документи, що підтверджують належне повідомлення про відступлення права вимоги новому кредиту; повну банківську виписку з рахунку відповідача з моменту відкриття кредитної лінії, з відображенням усіх платежів датою останнього платежу; детальний розрахунок заборгованості, а саме з чого складається тіло кредиту, проценти, комісії, штрафи.

28.10.2025 представником позивача ТОВ «СВЕА ФІНАНС» - Ярьомкою О.Ю. на ухвалу суду від 19.09.2025 надано витребувані документи (а.с.126-137).

Представник позивача ТОВ «СВЕА ФІНАНС в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, просила розгляд справи проводити без участі представника позивача, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку (а.с.6).

Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач, відповідно до вимог п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву пророзгляд справи за її відсутності (а.с.100, 139).

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Здійснюючи правосуддя (ч.1 ст.5 ЦПК України), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно п. 23 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

При цьому відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 Цивільного кодексу України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Спірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Пунктом другим частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями, що передбачено в пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 26.09.2019 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання Угоди про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки № С-504-0 (а.с.8).

Згідно з п.1 Кредитного договору, банк відкриває клієнту поточний рахунок IBAN НОМЕР_1 в гривні.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2, 2.3 п. 2 Кредитного договору, Банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку, максимальний ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн. Ліміт Кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить 49 900 грн. Визначення суми кредитної лінії, що може бути доступна клієнту, протягом строку дії відновлювальної Кредитної лінії, здійснюється банком в межах встановленого угодою максимального ліміту кредитної лінії без будь-яких обмежень. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24% річних.

Пунктом 2.5 Кредитного договору визначено, що повернення заборгованості та сплата відсотків за користування Кредитною лінією та/або інших платежів за Угодою та Договором, в т.ч. черговість погашення вимог Банку, здійснюватимуться згідно умов Договору, а також відповідно до Тарифів, які розміщені на сайті Банку за адресою www.ideabank.ua. Підписанням Угоди Клієнт підтверджує, що ознайомлений з Типовим графіком і розрахунком сукупної вартості кредиті.

Укладаючи цю Угоду про відкриття Кредитної лінії обслуговування Кредитної картки Сторони погодились, що: Клієнт ознайомлений з умовами Договору, що затверджений розпорядженням Банку із усіма змінами та доповненнями, які оприлюднені на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою www.ideabank.ua та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згідний. (п. 5. Кредитного договору).

Так, 26.09.2019 ОСОБА_1 підписала Довідку-повідомлення про те, що 26.09.2019 кредитодавець ПАТ «Ідея Банк» до підписання кредитного договору, надав їй в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту (а.с.8).

На виконання умов вищевказаного договору, АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю.

Відповідач виконувала взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості.

25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» (клієнт) і ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва - «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») (фактор) було укладено Договір Факторингу № 01.02-31/23 (а.с.16-20).

Відповідно до розділу 2 згаданого Договору Факторингу, клієнт передає (відступає) факторові свої права вимоги, а фактор набуває права вимоги клієнта за первинними договорами та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Права вимоги, які клієнт відступає фактору, визначені в реєстрі боржників.

Пунктом 4.1 розділу 4 Договору факторингу визначено, що фактор зобов`язується сплатити клієнту суму фінансування в розмірі 11 963 508 грн. шляхом перерахунку 100 % вказаної суми на рахунки клієнта

Відповідно до платіжної інструкції №9217 від 26.07.2023, фактором ТОВ «Росвен Інвест Україна» сплачено клієнту АТ «Ідея Банк», плату за відступлення права вимоги зг.дог. факторингу №01.02-31/23 від 25.07.2023 в розмірі 11 963 508 грн. (а.с.23).

Згідно довідки - розрахунку заборгованості по Кредитному договору №С-504-0 від 26.09.2019 станом на 25.07.2023 р. вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 станом на дату подачі позову становить 144 817,94 грн., яка складається з 47 511,74 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 97 306,20 грн. - заборгованість за відсотками (а.с.14).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1049 Цивільного Кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

За положеннями ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно з правовими висновками, наведеними в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.05.2021 у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168 св 21) виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» по кредитному договору №С-504-0 від 26.09.2019 складає 144 817,94 грн., яка складається з: 47 511,74 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 97 306,20 грн. - заборгованість за відсотками (а.с.126-137).

Згідно розрахунку заборгованості кредитором нараховано проценти за користування кредитом та комісію за період з 27.09.2019 по 21.03.2023, але суд не може визнати належним та беззаперечним доказом правильності заявленої суми боргу по цій виписці.

Виписка, яка подана позивачем, після заявленого клопотаня про витрбевуання доказів, є неінформативною та не дає можливості встановити конкретну суму кредиту, якою фактично користувалась відповідач ОСОБА_1 , а також неможливо встановити частину сплачених відповідачем коштів, які були зараховані позивачем у рахунок погашення основної заборгованості.

Крім того, з розрахунку заборгованості незрозуміло, з яких саме сум виходив первісний кредитор, обчислюючи проценти за користування кредитом.

З огляду на те, що відповідач ОСОБА_1 здійснювала платежі на погашення заборгованості протягом спірного періоду, неможливо встановити, у якій саме частині сплачені кошти були зараховані на погашення основної суми боргу, процентів чи комісії.

У зв`язку з цим, поданий позивачем розрахунок заборгованості не дозволяє достовірно визначити структуру нарахованих сум та реальний розмір фінансових зобов`язань відповідача.

Отже, враховуючи, що відповідно до умов кредитного договору № С-504-0 від 26.09.2019 позичальник отримав від банку грошові кошти, однак зобов`язання щодо їх повернення у повному обсязі не виконав, отримані та використані кредитні кошти у добровільному порядку банку не повернуті, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає частковому стягненню з відповідача, а саме у розмірі 64 728,32 грн., яка складається з: 34 364,03 грн заборгованість за основною сумою кредиту (тілом кредиту);30 364,29 грн заборгованість за процентами за користування кредитом.

Розрахунок процентів здійснено судом наступним чином: за період користування кредитом з 27.09.2019 по 22.03.2023 банком нараховано проценти у розмірі 34 247,68 грн, а також додатково нараховано 5 592,48 грн. відповідно до умов договору. Загальна сума нарахованих процентів склала 39 840,16 грн.

Відповідач ОСОБА_1 упродовж дії договору здійснювала часткові платежі в рахунок погашення заборгованості в розмірі - 9 475,84 грн, у зв`язку з чим непогашений залишок за процентми становить 30 364,32 грн.

Суд врахувує позицію Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

За приписами пункту 1 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, оскільки не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов Договору.

Щодо заборгованості по комісії у розмірі 66 945,78 грн. за договором № С-504-0 від 26.09.2019, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов?язаної особи банку як обов?язкову умову надання банківських послуг.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст.263 ЦПК України).

Верховний суд у постанові від 27 січня 2021 року по справі № 176/585/17 зазначив, що виходячи зі змісту вищевказаних вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов?язком банку, виконання такого обов?язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.

Оскільки надання кредиту - це обов?язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов?язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об?єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Таким чином, сплата позичальником на користь банку комісії у вигляді щомісячної винагороди є нікчемною, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» яка була чинною на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок.

Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов?язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови у справі № 363/1834/17).

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Оскільки обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, слід визначити, що встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, Позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому Позивач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит. Більш того, матеріали справи не містять і приблизного переліку послуг, які надаються банком. Тобто, відсутнє двостороннє належне погодження сплати комісії банку та визначення обсягу послуг банку, за яку є необхідність сплачувати комісію.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога щодо стягнення комісії з відповідача у розмірі 66 945,78 грн. за договором №С-504-0 від 26.09.2019 є нікчемною та не може бути задоволена.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Загальна позовна давність встановлена ст.257 ЦК України і становить три роки.

За змістом ч.2 ст.259 ЦК України, строк позовної давності може бути збільшений за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно із законом від 30.03.2020 №540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п.12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, ст.ст.257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції закону №540-IX перелічені всі статті цього кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину.

Отже, відповідно до п.12 «Перехідних і прикінцевих положень» ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених, зокрема, ст.ст.257, 258 цього Кодексу.

Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 встановлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався.

В останнє, Кабінет Міністрів України постановою від 23.12.2022 р. № 1423 вніс зміни, зокрема, до Постанови КМУ від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2». Вони передбачають, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30.06.2023р.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір укладено 26.09.2019, а вимоги про стягнення заборгованості пред`явлені до суду 15.01.2025.

Разом з тим, з наданих банківських документів вбачається, що відповідач періодично здійснювала платежі у рахунок погашення кредитної заборгованості.

Згідно ч.1 ст. 264 ЦК України сплив позовної давності переривається вчиненням боржником дії, що свідчить про визнання боргу. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Отже, з огляду на здійснення відповідачем часткових оплат, суд дійшов висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущений.

Таким чином, позовна давність для пред`явлення позовних вимог по даній справі призупинена з 12.03.2020 (на момент встановлення карантину), її перебіг зупинений до кінця дії карантину та воєнного стану. Після припинення дії карантину та воєнного стану, строк, що залишився до кінця спливу позовної давності щодо сплати заборгованості по комунальним платежам продовжив свій перебіг. Перебіг позопозовної давності щодо позовних вимог підприємства продовжується на строк дії карантину.

У відповідності до положень ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «СВЕА ФІНАНС» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та процентів за користуваннями кредитними коштами.

З огляду на вищевикладене, розглядаючи спір в межах доводів позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту по кредитному договору №С-504-0 від 26.09.2019 в сумі 64 728,32 грн., яка складається з 34 364,03 грн заборгованість за основною сумою кредиту (тілом кредиту); 30 364,29 грн заборгованість за процентами за користування кредитом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. (а.с.1), тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (44,7%), а саме: - 1 082,81 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 7, 12, 13, 19, 43, 76, 81, 82, 89, 131, 133, 141, 258, 259 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №С-504-0 від 26.09.2019 у розмірі 64 728,32 (шістдесят чотири тисячі сімсот двадцять вісім грн., 32 коп.) грн., яка складається з: суми строкової заборгованості у розмірі - 34 364,03 грн.; суми нарахованих процентів у розмірі - 30 364,29 грн.

В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» судовий збір у розмірі 1 082,81 (одна тисяча вісімдесят дві грн., 81 коп.) грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», код ЄДРПОУ 37616221, місцезнаходження 03126, м.Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд.6,

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєтрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішеньhttp://reyestr.court.gov.ua/з посиланням на номер справи.

Повний текст рішення складено 17.11.2025

Суддя Наталя ПЕТРОВА