Справа № 308/7908/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 жовтня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.,

суддів : Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Мочан М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кухта Ольга Василівна, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 січня 2024 року у складі судді Дергачової Н.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державний нотаріус Ужгородської районної нотаріальної контори Куліков Михайло Віталійович про визнання договору дарування удаваним, визнання спільною сумісною власністю будинку і земельної ділянки та поділ спільно нажитого майна подружжя, -

встановив:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державний нотаріус Ужгородської районної нотаріальної контори Куліков Михайло Віталійович про визнання договору дарування удаваним, визнання спільною сумісною власністю будинку та земельної ділянки та поділ спільно нажитого майна подружжя.

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

Із 02 жовтня 1999 року до 08 лютого 2021 року, позивач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 . Від цього шлюбу народився син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 08 лютого 2021 року, шлюб зареєстрований 02 жовтня 1999 року, актовий запис № 34, між ними розірвано.

З метою добудови незавершеного будинку та благоустрою земельної ділянки на протязі багатьох років позивач виїжджав на заробітки до Італії, тому правовстановлюючими документами на будинок та земельну ділянку і в подальшому не цікавився, а перед подачею на розірвання шлюбу документи на будинок та земельну ділянку (а також всі накладні та квитанції на і закупівлю будматеріалів на добудову незавершеного будівництвом будинку та перепланування з гаража в літню кухню, яка складається із столової та кухні у будинку він не знайшов.

11 червня 2021 року із Інформаційної довідки № 261141826 сформованої 11 червня 2021 року нотаріусом, позивачу стало відомо, що будинок та земельна ділянка під АДРЕСА_1 зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору дарування недобудованого житлового будинку та земельної ділянки від 08 лютого 2006 року значиться зареєстрованим одноособово за відповідачкою - 1 ОСОБА_2 .

В 2006 році у співбесіді із відповідачем -2 ОСОБА_7 , який являється батьком відповідачки - 1, останній заявив, що продовжувати будівництво будинку АДРЕСА_1 він із-за відсутності грошових коштів не в змозі, вирішив недобудову продавати. Порадившись із нині вже бувшою дружиною вони вирішили будинок та земельну ділянку для їх сім`ї купити. Відповідач - 2 почувши їх бажання, так як для них, назвав ціну будинку та земельної ділянки 130 000 грн., на що вони погодилися. Де і яким чином здійснювалось оформлення будинку і земельної ділянки в сільській раді чи в нотконторі, вирішивши у порядність дружини, позивач не цікавився цим, займалася одноособово відповідачка - 1. Тобто, між ними - позивачем, відповідачами 1 та 2 була домовленість про купівлю-продаж незавершеного будівництвом будинку та земельної ділянки за АДРЕСА_1 та в рахунок договору купівлі-продажу ними спільно із відповідачкою - 1 відповідачу - 2 грошові кошти в сумі 130 000 грн. в присутності його дружини були передані за місцем проживання останнього у будинку АДРЕСА_2 . Позивач вважає, що відповідачка - 1 нотаріально оформила будинок і землю за договором дарування з метою позбавлення його - чоловіка права на майно в цілому, тобто укладеним договором дарування мала намір приховати договір купівлі-продажу під час їх перебування в шлюбі, чого до жовтня 2020 року він не підозрював і не знав.

Із моменту купівлі незавершеного будівництвом будинку АДРЕСА_1 , позивач спільно із відповідачкою ОСОБА_2 на його зароблені кошти за кордоном, його будівництво завершили, тобто були виконані наступні будівельні роботи: в період 2007-2017 роки проведено повну заміну вікон та дверей, встановлено електромережу по дорозі до будинку та заведено в будинок; до будинку влаштована, спочатку тимчасова, а згодом капітальна дорога; влаштовано водопостачання до і в будинок та проведено каналізацію, а також замінено газове опалення на нову сучасну систему опалення. В 2010 році замінено покрівлю будинку, з влаштуванням капітальних ринв для водовідводів. В 2012 році проведено реконструкцію гаражу під будівлю літньої кухні, яка складається із столової, прихожої, кухні та кладової-котельні. В будинку влаштовано сантехнічне приладдя до ванної кімнати (душ беде, ванну, раковину), кухні, туалету, стіни та підлога облицьовано плиткою. На другому поверсі будинку влаштовані два балкони, проведено штукатурку внутрішніх стін та стель. В 2018 році проведено заміну вхідних дверей, утеплення фасаду будинку з нанесенням декоративної штукатурки та фарбування, влаштовано відмостку навкруг будинку. На 1-му поверсі здійснено чорнову стяжку стін та стелі та виконано санітарну побілку. Двір устелено бруківкою, влаштовані ворота та калітка, огорожу двору та земельної ділянки. Облицьований плиткою фундамент будинку, а в послідуючому перетягнуто декоративною штукатуркою. Влаштований металевий каркас сходової клітки на другий поверх. На першому поверсі влаштована підлога в одній кімнаті та кухні полова дубова дошка, а в другій кімнаті ламінований паркет. Благо влаштовано земельну ділянку, шляхом завезення 20-ти камазів ґрунту, перед будинком та навкруг земельної ділянки для відводу дощових вод влаштовано рів (канави). Станом на сьогоднішній день будинок, надвірна споруда переобладнана із гаражу під літню кухню мають 99% готовності.

Окрім купівлі будинку та земельної ділянки спільно під час шлюбу придбано і інше рухоме майно, а саме: спальній гарнітур з натурального дерева кольору «горіх», вартістю 10 000 грн.; - кожаний уголок кольору «шампань», який складається із трьох частин, вартістю 10 000 грн.; - шафа купе, вартістю 10 000 грн.; - два плазмові телевізори, вартістю по 6 000 грн.; - стіл для столової, вартістю - 10 000 грн.; - пральна машина, вартістю - 8 000 грн.; - кухонна стінка, вартістю - 12 000 грн.; - 6-ть стільців, вартістю - 6 000 грн.; - мікрохвильова, вартістю - 4 000 грн.; - електрочайник, вартістю - 1 200 грн.; - столовий сервіз, вартістю - 2 000 грн.; - килим, розміром 4x3, вартістю 4 000 грн.; - килим, розміром 2x3, вартістю 4 000 грн.; - три карнизи, вартістю - 3 000грн.; - три гардини (тюлі), вартістю - 15 000 грн., що разом складає - 111 200 грн. : 2 = 55 600 грн. кожного.

Отже, позивач вважає, що придбане за час шлюбу рухоме майно також підлягає поділу в рівних частках.

За вказаних обставин позивач ОСОБА_1 просив суд:

- визнати договір дарування незавершеного будівництвом будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Куліков М.В. за реєстровим номером 2-112 від 08 лютого 2006 року - удаваним.

- визнати договір дарування незавершеного будівництвом будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Куліков М.В. за реєстровим номером 2-112 від 08 лютого 2006 року - договором купівлі-продажу;

- визнати житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку по АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІдН НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІдН НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 );

- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІдН НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІдН НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ), право власності на будинок та земельну ділянку під АДРЕСА_1 , по 1/2 частині за кожним;

- поділити рухоме майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності в рівних частках по 1/2 кожному виділивши у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІдН НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ), наступне майно: - спальній гарнітур з натурального дерева кольору «горіх», вартістю 10 000 грн.; - кожаний уголок кольору «шампань», який складається із трьох частин, вартістю 10 000 грн.; - один плазмовий телевізор, вартістю - 6 000 грн.; - пральну машину, вартістю - 8 000 грн.; - мікрохвильову, вартістю - 4 000 грн.; - килим, розміром 4x3, вартістю 4 000 грн., що разом складає - 42 000 грн. виділивши у власність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІдН НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ), наступне майно: - шафу купе, вартістю 10 000 грн.; - плазмовий телевізор, вартістю - 6 000 грн.; - стіл для столової, вартістю - 10 000 грн.; - кухонну стінку, вартістю - 12 000 грн.; - шість стільців, вартістю - 6 000 грн.; - електрочайник, вартістю - 1 200 грн.; - столовий сервіз, вартістю - 2 000 грн.; - килим, розміром 4x3, вартістю 4 000 грн.; - три карнизи, вартістю - 3 000грн.; - три гардини (тюлі), вартістю - 15 000 грн., що разом складає - 69 200 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 січня 2024 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Поділено рухоме майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності в рівних частках по 1/2 кожному, виділивши у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер - АДРЕСА_5 , паспорт НОМЕР_3 , наступне майно:

- кожаний уголок кольору «шампань», який складається із трьох частин, вартістю 10 000 грн.;

- один плазмовий телевізор, вартістю - 6 000 грн.;

- мікрохвильову, вартістю - 4 000 грн.;

- 6-ть стільців, вартістю - 6 000 грн.;

- електрочайник, вартістю - 1 200 грн.;

- столовий сервіз, вартістю - 2 000 грн.;

- три карнизи, вартістю - 3 000грн.;

- три гардини (тюлі), вартістю - 15 000 грн.

виділивши у власність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер - АДРЕСА_6 , паспорт НОМЕР_4 , наступне майно:

- спальній гарнітур з натурального дерева кольору «горіх», вартістю 10 000 грн.;

- пральну машину, вартістю - 8 000 грн.;

- килим, розміром 4x3, вартістю 4 000 грн.,

- шафу купе, вартістю 10 000 грн.;

- плазмовий телевізор, вартістю - 6 000 грн.;

- стіл для столової, вартістю - 10 000 грн.;

- кухонну стінку, вартістю - 12 000 грн.;

- килим, розміром 4x3, вартістю 4 000 грн..

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати із сплати судового збору в розмірі 908,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кухта Ольга Василівна, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що при укладенні удаваного правочину (як зовнішній прояв волі) не відповідає їх внутрішній волі, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги юридичні факти, з якими закон пов`язує певні правові наслідки, а саме: відповідачем у позові є ОСОБА_7 , який є і учасником та стороною договору від 08.02.2006 року, який ще за життя позов позивача ОСОБА_1 в частині укладення між ним і відповідачкою 1 ОСОБА_2 - визнав. Також визнав факт, що він був продавцем, а не дарителем спірних об`єктів недобудови будинку та земельної ділянки. Відповідач ОСОБА_7 визнав факт отримання від подружжя ОСОБА_8 за продані будинок та земельну ділянку грошові кошти в сумі 130 000 гри. Тобто, відповідач ОСОБА_7 визнав факт, що між ним, позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 до оформлення договору була домовленість про купівлю-продаж незавершеного будівництвом будинку та земельної ділянки. Відповідач ОСОБА_7 визнав факт отримання грошових коштів в сумі 130 000 грн. за договір купівлі-продажу від подружжя ОСОБА_8 . Відповідач ОСОБА_7 визнав факт, що передача ОСОБА_9 коштів за договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом будинку та земельної ділянки мало місце, йому здається і в присутності відповідачки ОСОБА_2 , за місцем проживання у будинку АДРЕСА_2 в присутності його дружини, тобто ОСОБА_3 . Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач не обґрунтував удаваності договору дарування незавершеного будівництвом будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ,з метою приховання договору купівлі-продажу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Кухта О.В. підтримала апеляційну скаргу просить її задовольнити. В останнє судове засідання адвокат Кухта О.В. не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, надіслала суду клопотання про відкладення розгляду у зв`язку її тимчасовою непрацездатністю. Колегія суддів дійшла висновку про відхилення даного клопотання, оскільки всі аргументи апелянта викладені у поданій апеляційній інстанції, представник апелянта був заслуханий судом апеляційної інстанції і надавав свої пояснення у минулому судовому засіданні.

Представник ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - адвокат Монастирецька Г.В. підтримує апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 адвокат Марина В.Г. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення у частині поділу рухомого майна подружжя не оскаржено і не є предметом даного апеляційного перегляду.

Відмовляючи у задоволенні вимог про визнання договору дарування незавершеного будівництвом будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Куліков М.В. за реєстровим номером 2-112 від 08 лютого 2006 року удаваним, визнання його договором купівлі-продажу, визнання вказаних житлового будинку та земельної ділянки об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , права власності на будинок та земельну ділянку по 1/2 частині за кожним, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та недоведеності.

З даними висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки такі ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 02.10.1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що у Холмківській сільській раді Ужгородського району Закарпатської області вчинено актовий запис № 34.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.02.2021 року у справі № 308/10891/20, яке набуло законної сили 11.03.2021 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

08 лютого 2006 року, між ОСОБА_7 (Дарителем) та ОСОБА_2 (Обдарованою) укладено договір дарування недобудованого житлового будинку та земельної ділянки, який посвідчено державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори за реєстровим номером 2-112.

За умовами п.п. 1, 2, 4, 5 Договору Даритель передав безоплатно у власність Обдарованій, а Обдарована прийняла у власність недобудований житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями і спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , та приватизовану земельну ділянку площею 0,09 га, яка розташована на території с. Холмок, Холмківської сільської ради, Ужгородського р-ну, Закарпатської області. Процент готовності недобудованого житлового будинку становить 81,00 % (вісімдесят один відсоток). Окрім недобудованого житлового будинку на земельній ділянці знаходяться: вбиральня - літ.Б, хлів - літ.В, огорожа - №. Цей недобудований житловий будинок належить ОСОБА_10 на підставі будівельного паспорту на забудову земельної ділянки в населеному пункті України, виданого Ужгородською районною державною адміністрацією Закарпатської області 13 вересня 1993 року за № 1202, згідно рішення 15 сесії 21 скликання Холмківської сільської ради народних депутатів від 26 січня 1993 року. Земельна ділянка передана Дарителю для будівництва та обслуговування житлового будинку на підставі Державного Акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК №039924, виданого 03 жовтня 1996 року Холмківською сільською радою на підставі рішення 5 сесії. 22 скликання Холмківської сільської ради від 17 квітня 1996 року, і зареєстрованого в Книзі записів державних актів за номером 1260. Дар цей сторони оцінили в 68594,00 грн. Вартість недобудованого житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями і спорудами згідно довідки Ужгородського районного комунального підприємства (бюро) технічної інвентаризації № 76 від 03 лютого 2006 року становить 51 080,00 грн., грошова оцінка земельної ділянки становить 17 514,00 грн.

При цьому у п. 7 сторони зазначили, що вони ОСОБА_10 та Обдарована стверджують, що цей договір дарування не приховує іншу угоду і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки.

Сторона цього договору ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 .

Відповідно до Акту про відведення земельної ділянки у межах села (селища, міста) у АДРЕСА_1 ОСОБА_7 була відведена земельна ділянка площею 0,008 га. під індивідуальне житлове будівництво та у подальшому, вже площею 0,09 га передана у приватну власність, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю від 03.10.1996 року ІІІ ЗК № 039924.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.06.2021 року № 261141826 земельна ділянка із кадастровим номером :11:014:0017, площею 0,09 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування житлового будинку та земельної ділянки 2-112, виданого 08.02.2006 державним нотаріусом Куліковим М.В., 02.11.2016 року була зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2 .

На цій земельній ділянці розташований об`єкт незавершеного будівництва, житловий будинок із реєстраційним номером 29185741, загальною площею 170,7 кв.м., житловою площею 90,3 м.кв., який складається із п`яти кімнат, готовністю 89%, який 15.12.2009 року на підставі договору дарування житлового будинку та земельної ділянки 2-112, виданого 08.02.2006 державним нотаріусом Куліковим М.В., був зареєстрований також на праві приватної власності за ОСОБА_2 .

З Інвентаризаційної справи № 226 2005 року Ужгородського районного Державного підприємства технічної інвентаризації на будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що підставою задля реєстрації права власності за ОСОБА_11 була заява про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 16.09.2009 року № 2689 подана ОСОБА_1 по дорученню.

Згідно довідки від 09.06.2021 року № 2474 Холмківської сільської ради у спірному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , проживає ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , а ОСОБА_1 проживав до 2020 року.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.09.2018 року № 137795820 вбачається, що позивачеві ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності у розмірі 1/ 2 частки належить житловий будинок, загальною площею 45,32 кв.м. за адресою: АДРЕСА_7 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 3-933 від 03.08.2011 року.

Згідно довідки Холмківської сільської ради від 02.09.2021 року № 3257 згідно поданої заяви ОСОБА_2 , в якій засвідчено факт не проживання ОСОБА_1 з квітня 2016 року проживає в Італії.

Згідно довідки Холмківської сільської ради від 09.09.2021 року № 02.24/2386 у 2017 році за кошти місцевого бюджету було зроблено капітальний ремонт дороги по вул. Молодіжній в с. Холмок на суму 671 715,38 грн., про участь фінансових внесків ОСОБА_1 у вищевказаних роботах сільській раді не відомо.

Згідно довідки Ужгородського районного бюро технічної інвентаризації нерухомого майна від 20.09.2021 року № 1421-01 при поточній технічній інвентаризації від 14.09.2021 року процент готовності спірного будинку складає 89%.

Згідно довідки Обласного фонду інвестування об`єктів соціальної сфери та промисловості від 14.07.2021 року № 142-07 та квитанцій перший відповідач ОСОБА_2 отримала на підставі кредитного договору № 6174 від 21.06.2018 року кредит за програмою «Власний дім» у сумі 100 000,00 грн., з яких сплачено 49 906 грн.

З копії розписки від 18.01.2022 року вбачається, що вона дана ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про те, що вони із чоловіком ОСОБА_7 в 2006 році в приміщенні будинку АДРЕСА_2 із рук ОСОБА_1 , 1976 р.н. за проданий будинок за адресою АДРЕСА_1 , отримали 130 000,00 грн.

Згідно із ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. (ч.1 ст. 626 ЦК України)

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України).

Згідно із ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 ст. 717 ЦК України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. (ч.1 ст. 717 ЦК України)

Відповідно до ч.2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Якщо дарунок направлено обдаровуваному без його попередньої згоди, дарунок є прийнятим, якщо обдаровуваний негайно не заявить про відмову від його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. (ч.1,ч.3-4 ст. 722 ЦК України).

Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Тлумачення статті 235 ЦК України свідчить, що удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків. Єдиним правовим наслідком кваліфікації правочину як удаваного є застосування до правовідносин, які виникли на його підставі норм, що регулюють цей правочин.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2022 року в справі № 576/564/21 (провадження № 61-19258св21) вказано, що: «якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним (стаття 235 ЦК України). У разі встановлення, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме. Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права (статті 12, 81 ЦПК України). За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача. Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: а) факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; б) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; в) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином».

Аналогічна правова позиція була викладена і у постанові Верховного суду від 04.08.2022 року у справі № 607/5148/20 (провадження № 61-5177св22), а також зазначено, що у справі яка переглядалася колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що в Україні існує звичай, згідно якого, як правило родичі, для приховування майна від інших осіб укладають між собою удавані правочини.

У доктрині приватного права виокремлюються такі ознаки звичаю: звичай представляє собою певне правило поведінки; він не встановлений актами цивільного законодавства; звичай є усталеним у певній сфері цивільних відносин (див.: Цивільний кодекс України: науково-практичний коментар. Т. 1: Загальні положення. Особи / за ред. І. В. Спасибо-Фатєєвої. - Харків : ЕКУС, 2020. - С. 67).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вже звертала увага на те, що тлумачення приватно-правових норм має бути розумним та вказала, що «загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства» (див: постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц (провадження № 61-28728сво18).

Звичай, що суперечить договору або актам цивільного законодавства, у цивільних відносинах не застосовується (частина друга статті 7 ЦК України).

Тлумачення частини другої статті 7 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що законодавець встановив обмеження у застосуванні звичаю, який суперечить договору або актам цивільного законодавства. Тобто, не допускається існування звичаю проти закону (contra legem).

Укладення удаваного правочину не може бути кваліфіковане як усталене правило поведінки; яке не встановлене актами цивільного законодавства, оскільки має детальну правову регламентацію в нормах ЦК України (стаття 235 ЦК України).

Матеріалами справи доведено, що 08 лютого 2006 року, між ОСОБА_7 (Дарителем) та ОСОБА_2 (Обдарованою) укладено договір дарування недобудованого житлового будинку та земельної ділянки, який посвідчено державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори за реєстровим номером 2-112.

При цьому ОСОБА_12 є батьком Обдарованої ОСОБА_2 . Процент готовності недобудованого житлового будинку становить 81,00 % . Вартість недобудованого житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями і спорудами становить 51 080,00 грн., грошова оцінка земельної ділянки становить 17 514,00 грн.

У п. 7 сторони зазначили, що вони: ОСОБА_10 та Обдарована стверджують, що цей договір дарування не приховує іншу угоду і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки.

При поточній технічній інвентаризації від 14.09.2021 року (на час звернення до суду) процент готовності об`єкта становить 89%.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом даної норми набувач майна за договором купівлі продажу зобов`язаний сплатити власнику відчужуваного майна до або під час укладення договору грошові кошти.

Відповідач ОСОБА_2 заперечує сплату будь-яких грошових коштів за набуте від її батька майно за договором.

Подаючи заявлений позов, у підтвердження удаваності правочину, позивач ОСОБА_1 подав суду розписку від 18.01.2022 року, яка дана ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_1 про те, що вони із чоловіком ОСОБА_7 в 2006 році в приміщенні будинку АДРЕСА_2 із рук ОСОБА_1 , за проданий будинок за адресою АДРЕСА_1 , отримали 130 000,00 грн.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що така розписка подана особою, яка не є стороною правочину та майже через 16 років після укладення угоди, і така не є належним та допустимим доказом підтвердження отримання грошових коштів за укладеним правочином від 08.02.2006 року власником майна ОСОБА_7 . За життя ОСОБА_7 хоча і визнавав позов, проте жодних доказів на підтвердження отримання ним грошових коштів у розмірі 130 тис. грн. від позивача суду не подав, що свідчить про їх відсутність.

Крім того, як слушно зауважив суд, у розписці зазначена сума 130 000,00 грн., тоді як зазначено у договорі дарування - згідно довідки Ужгородського районного комунального підприємства (бюро) технічної інвентаризації № 76 від 03 лютого 2006 року оціночна вартість будинку становить 51 080,00 грн., а грошова оцінка земельної ділянки становить 17 514,00 грн., тобто як стверджували сторони за ціною «для своїх дітей» батьки намагалися продати будинок за ціною у два рази вищою ніж його оціночна вартість, що також суперечить матеріалам справи та наданим суду доказам.

Позивачем, відповідно до ст.ст. 13, 81 ЦПК України не подано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 був укладений відплатний правочин, а саме договір купівлі - продажу, що волевиявлення учасників правочину не відповідало їх внутрішній волі на укладення договору дарування, їх волевиявлення та дії були спрямовані на приховання іншого правочину і досягнення за укладеним правочином інших правових наслідків.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно і всебічно дослідив наявні у справі докази, та дав їм належну правову оцінку та правомірно у цій частині відмовив у заявленому позові.

Доводи апеляційної скарги встановлених судом першої інстанції обставин не спростовують, не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Підстав для зміни чи скасування рішення суду не має.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін.

Керуючись ст. ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кухта Ольга Василівна, залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 10 листопада 2025 року.

Головуючий :

Судді: