КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 381/5876/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Крюкової Марини Володимирівни в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2025 року у складі судді Анапріюк С.П.,

у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 98 132 грн 25 коп та судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2 422 грн 40 коп, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 25 серпня 2023 року ТОВ «ФК «Лінеура України» та ОСОБА_1 уклали договір № 3927137 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Вказаний договір укладений відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Позивач зазначає, що кредитор виконав свої зобов`язання та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість.

Позивач стверджує, що на підставі укладеного з первісним кредитором договору факторингу він набув права вимоги до відповідача за вказаним правочином.

Оскільки відповідач не погасив заборгованість у добровільному порядку, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2025 року у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» відмовлено.

У апеляційній скарзі адвокат Крюкова М.В. в інтересах ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що кредитний договір укладений між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, нормативно-правове регулювання укладання електронного Кредитного договору та процедура укладання електронного кредитного договору детально описана позивачем в позовній заяві.

Посилається на те, що електронна форма договору прирівнюється до письмової. Сторони вільні обрати форму правочину, в тому числі електронну. Тож електронний договір не може бути визнаний недійсним виключно через те, що він має електронну форму.

Вважає, що надані докази у справі є достатніми, допустимими та належними, а висновки суду - помилковими, зробленими з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що факт укладення кредитного договору підтверджується письмовими доказами: копією договору, умовами договору, які є публічно доступними, та іншими електронними документами. Сам по собі факт погодження відповідача з умовами договору вже підтверджує його волевиявлення отримати грошові кошти.

Звертає увагу, що згідно з пункту 10 Положення НБУ № 113 від 03 листопада 2021 року, якщо позичальник вказав номер електронного платіжного засобу (платіжної картки) у встановленому форматі НОМЕР_1 , це вважається достатнім для здійснення переказу коштів. Закон не вимагає зазначення повного номера рахунку у випадку, коли переказ здійснюється саме на картку.

Крім того, на підтвердження факту перерахування коштів до матеріалів справи надано листи від платіжного оператора (ТОВ «ПЕЙТЕК Україна»), які підтверджують здійснення транзакції на вказану позичальником картку.

Зазначає, що невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 24 травня 2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 24/05/2024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло право грошової вимоги до відповідача.

Вказує, що підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. У даному випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлялися судом у встановленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 серпня 2023 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 укладено договір № 3927137 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором "Х516", відповідно до якого, ТОВ "Лінеура Україна" зобов`язалось надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с. 135-153 т.1).

Відповідно до п. п. 1.2., 1.3 договору, сума кредиту складає 13 900 грн, строк кредиту 360 днів з 25 серпня 2023 року по 19 серпня 2024 року періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.

Згідно п. 1.4 договору, тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: 1.4.1. стандартна процента ставка становить 2,00 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору. 1.4.2. знижена процентна ставка становить 1,00 % в день.

На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ "Лінеура Україна" надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_2 (а.с. 139 т.1).

Пунктом 2.2 договору визначено, що сума кредиту (його частина) перераховується протягом двох календарних днів з моменту укладення цього Договору. Дати надання кредиту: 25 серпня 2023 року або 26 серпня 2023 року. У випадку, якщо товариство здійснює перерахунок коштів не у день укладання договору, а на наступний календарний день, графік платежів підлягає коригуванню шляхом зміщення дати повернення кредиту, враховуючи строк кредиту (кількість днів), зазначений в п. 1.3 договору, відлік якого в даному випадку починається з моменту надання коштів. Новий графік платежів розміщується товариством в особистому кабінеті та/або направляється на електронну адресу споживача.

Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно з п. 2.1 Договору (п. 2.4 Договору).

Відповідно до п. 9.3. Договору, він вважається укладеним з моменту його підписання сторонами з урахуванням особливості його підписання відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та нормативних актів НБУ.

Згідно листа ТОВ «Пейтек Україна» вих. № 2 від 31 травня 2024 року між ТОВ «Пейтек Україна» та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено договір на переказ, 25 серпня 2023 року року на банківську картку № НОМЕР_2 були перераховані кошти у розмірі 13 900, номер транзакції - (а.с. 126, 136-144 т.1).

Листом АТ «Універсал Банк» № БТ/Е-4129 від 20 травня 2025 року підтверджено, що банківська картка № НОМЕР_3 емітована банком на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 244 т. 2).

Згідно розрахунку заборгованості за договором № 3927137 від 25 серпня 2023 року у період з 25 серпня 2023 року до 24 травня 2024 року включно ТОВ "Лінеура Україна" нараховано заборгованості на загальну суму 81 452 грн 25 коп, що складаються з 13 899 грн 99 коп та процентів за користування кредитом 67 552 грн 26 коп (а.с. 165-174 т.1).

24 травня 2024 року ТОВ "Лінеура Україна" на підставі договору факторингу № 24/05/2024 за плату відступило, а ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" набуло право грошової вимоги до відповідача.

Відповідно до п. 1.3. договору факторингу ТОВ "Лінеура Україна" зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит Фактору, повідомити Боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних Фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про Фактора, шляхом повідомлення в особистому кабінеті Боржника, та/або відправлення текстового повідомлення (sms - повідомлення) на зазначену в анкеті Боржника електронну адресу та/або телефонний номер.

Згідно витягу з Реєстру боржників до ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 3927137 загальна сума заборгованості склала 81 452 грн 25 коп, з якої заборгованість за тілом кредиту 13 899 грн 99 коп, заборгованості за процентами 67 552 грн 26 коп (а.с. 178 т.1).

Рішенням № 251124/1 єдиного учасника ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" від 25 листопада 2024 року змінено найменування з ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" на нове найменування ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" (234-235 т.1).

Окрім цього позивач надав свій розрахунок заборгованості за період з 24 травня 2024 року по 22 липня 2024 року щодо нарахування процентів, за 60 календарних днів сумі 16 680 грн (а.с. 176-177 т.1).

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що позивач не довів наявність у нього права вимоги за кредитним договором, оскільки реєстр боржників, що є додатком № 1 до договору факторингу не є належним доказом.

Не вважає належними доказами суд також розрахунок заборгованості, оскільки він не підтверджує отримання кредиту, користування ним, нарахування процентів, а виписки по рахунку відповідача позивач не надав.

Колегія суддів з висновком суду не погоджується.

Згідно положень ч. 1 ст. 15, частини першої статті16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом 1046ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається в письмовій формі.

Відповідно до положень ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Уразі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Згідно з абз. 1 ч. 1, ч. 3ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Аналогічні положення містить норма ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування".

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відповідно до ч. 1ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За правилами ч. 1ст. 638 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ч. 6ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

За приписами п. 12 ч. 1 вказаної статті Закону України "Про електронну комерцію" одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений;

Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

У своїй постанові від 29 січня 2021 року у справі № 922/21/20 Верховний Суд України зазначив, що електронний доказ може бути поданий у формі паперової копії.

Подання електронного доказу в паперовій копії не свідчить про недопустимість такого доказу. Надані до суду докази у паперовій формі належним чином засвідчено відповідно до Державного стандарту України.

Відповідно до ст. ст. 13,43,81 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зі змісту договору про надання споживчого кредиту вбачається, що відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором Х516 25.08.2023 19:29:27 (а.с. 153 т.1).

В такий же спосіб відповідач підписав паспорт споживчого кредиту (а.с. 158-161 т. 1).

Кредитний договір містить персональні дані відповідача, зокрема, РНОКПП, дані паспорта, зареєстроване місце проживання, електронну адресу, номер мобільного телефону. Також в кредитному договорі визначено порядок та умови надання кредиту, сплати процентів та № платіжної картки НОМЕР_2 (п. 2.1. договору) на яку було перераховано кошти (а.с. 139 т.1)

Факт належності відповідачу банківської картки відповідачем не оспорювалось.

При цьому АТ «Універсал Банк» у своєму листі підтвердив, що банківська картка № НОМЕР_3 емітована банком на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 244 т. 2).

Більше того відповідач сам вказав № платіжної картки НОМЕР_2 в кредитному договорі.

Обставини набуття права вимоги за кредитним договором підтверджується копіями договору факторингу, акту прийому-передачі Реєстру Боржників, витягом з Реєстру Боржників, які наявні в матеріалах справи та належно складені (а.с. 178, 251-260, 262-262 т.1).

Відповідно до пункту 1.1., 1.2. договору факторингу № 24/05/24 від 24 травня 2024 року за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право одержання яких належить клієнту.

Перелік боржників, підстави виникнення прав грошової вимоги до боржників, суми грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно з Додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору.

Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідна права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей та є невід`ємною частиною цього договору.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду про визнання неналежним доказом реєстру боржників.

Реєстр Боржників - це інформація, яка стосується усіх божників, право вимоги до яких передається за договором факторингу.

Потреби у дослідженні цього документа в повному обсязі немає.

Витяг з Реєстру боржників сформований позивачем і належним чином посвідчений ним, містить печатку та підпис в.о. генерального директора ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» Станіслава Севіка.

Отже, відповідач, прийнявши умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання їх електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, у порушення умов вказаного договору не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту у розмірі та на умовах, визначених укладеним правочинам, презумпція правомірності якого не спростована.

Заперечень щодо позову та відзиву на апеляційну скаргу відповідач не надав й не спростовував ні переходу права вимоги новому кредиторові, ні розмір заборгованості за кредитним договором, та не надав будь-яких доказів сплати заборгованості як новому, так і первісному кредиторам.

Отже, з урахуванням долученого до справи розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за договором № 3927137 від 25 серпня 2023 року складає 98 132 грн 25 коп, з яких: 13 899 грн 99 коп - заборгованість за тілом кредитом; 84 232 грн 26 коп - заборгованість за процентами (67 552 грн 26 коп станом на час укладення договору факторингу 24 травня 2024 року + 16 680 грн за процентами за 60 календарних днів нарахованих ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»).

Проценти нараховані відповідно до умов договору та в межах строку його дії.

З урахуванням наведеного вище апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог і наявність правових підстав для задоволення позову.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, як постановлене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення позову.

Щодо стягнення судових витрат, у тому числі витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів ураховує наступне.

Позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2442 грн 40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн, а в апеляційній скарзі 3633 грн 60 коп судового збору за подання апеляційної скарги та 8000 грн витрат на правову допомогу.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь ТОВ "ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 6 076 грн.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До позовної заяви позивачем додано: договір № 10/12-2024 про надання правової допомоги від 10 грудня 2024 року; заявку № 6108 на виконання доручення до договору № 10/12-2024 про надання правової допомоги від 10 грудня 2024 року; акт № 6108 від 13 грудня 2024 року прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), в якому зазначено детальний перелік виконаних робіт (наданих послуг) на загальну суму 10 000 грн, розрахунок на оплату № 6108-13/12-2024 від 13 грудня 2024 року (а.с. 129-131, 164, 167-177, 248-250 т. 1).

До апеляційної скарги позивачем додано: договір № 07/07-2022 про надання правової допомоги від 07 липня 2022 року; звіт про надання правової допомоги згідно договору в якому зазначено перелік виконаних робіт (наданих послуг) на загальну суму 8000 грн (19-22, 25 т.3).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

З урахуванням складності та категорії справи (стягнення заборгованості за кредитним договором), обсягу доказів, незмінності позиції представників позивача протягом розгляду справи судами обох інстанцій, складання позовної заяви та апеляційної скарги, які частково дублюють доводи одне одного, не потребувало від професійних адвокатів значних зусиль та витрат часу. Послуги з усної консультації, аналізу чинного законодавства та судової практики, оформлення додатків при складанні позовної заяви фактично охоплюються послугою зі складання позовної заяви. В судові засідання представник позивача не з`являлася.

Враховуючи наведене, оскільки позов ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" задоволено, з урахуванням принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, судова колегія дійшла висновку, що справедливим буде стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, надану протягом розгляду справи судом першої інстанції, в розмірі 5 000 грн та протягом апеляційного перегляду справи - в розмірі 4 000 грн, а всього 9 000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Крюкової Марини Володимирівни в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» задовольнити.

Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2025 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (, адреса: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2) заборгованість за кредитним договором в сумі 98 138 грн 25 коп, з яких 13 899 грн 99 коп заборгованість по тілу кредиту, 84 232 грн 26 коп нарахованих процентів.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (, адреса: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2) судовий збір пов`язаний з розглядом справи в сумі 6 076 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: