Справа № 201/9069/25
Провадження № 2-з/201/177/2025
У Х В А Л А

про забезпечення позову

06 листопада 2025 року суддя Соборного районного суду міста Дніпра Покопцева Д.О., розглянувши заяву представника позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Трембача Олександра Сергійовича про забезпечення позову,

ВСТАНОВИЛА:

04.11.2025р. до Соборного районного суду міста Дніпра надійшла заява представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» адвоката Трембача О.С., датована 02.11.2025р., про забезпечення позову по цивільній справі № 201/9069/25 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих (набутих) коштів.

В поданій заяві про забезпечення позову представник позивача просить вжити заходи забезпечення позову АТ КБ «ПриватБанк» у справі № 201/9069/25, про стягнення грошових коштів, а саме: накласти арешт на грошові кошти в межах суми стягнення у розмірі 549 363 грн. 10 коп., які належать ОСОБА_1 , та перебувають на всіх його рахунках у всіх банківських або інших фінансово- кредитних установах України; накласти арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), загальною площею 45.9 кв. м, житловою площею 18.6 кв. м, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності , серія та номер: НОМЕР_1 ; індексний номер: 42541361, виданий 19.08.2015, видавець: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, шляхом заборони органам та особам, які здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаного об`єкту нерухомого майна, в тому числі набуття, зміну, припинення речових прав на нерухоме майно (права власності, користування (оренди, найму, тощо), обтяжень речових прав на нерухоме майно (іпотеки, заборони відчуження, тощо).

В обґрунтуванні поданої заяви вказує, що у ОСОБА_1 наявна самостійно визнана заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 457 210,03 грн. Водночас, ОСОБА_1 в процесі розгляду справи № 904/2688/23 за позовом банку до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості у розмірі 457 210,03 грн, була подана заява про зарахування зустрічних однорідних вимог від 29.09.2023р. Так у відповідності до поданої ОСОБА_2 заяви останній просив зарахувати на користь банку зустрічні однорідні вимоги, шляхом вирахуванням належних банку 457 210,03 грн. з належних ОСОБА_1 23 361,82 доларів США. Зауважує, що відповідна заява ОСОБА_1 є підтвердженням самостійного визнання відповідачем наявної перед позивачем заборгованості, що підтверджується, зокрема, судовими рішеннями у справі № 904/2688/23. Таким чином, визнання ОСОБА_1 заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» у справі № 904/2688/23 та необхідність її подальшої сплати шляхом зарахування однорідних вимог на підставі поданої відповідачем заяви було та є обов`язковим для ОСОБА_1 . Однак, внаслідок суперечливої та протиправної, на переконання банку, поведінки ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» був позбавлений можливості вирахувати належні банку 457 210,03 гривень з належних ОСОБА_1 23 361,82 доларів США. Отже, суперечливі дії відповідача, що призвели до неможливості утримання банком належних йому грошових сум, на переконання банку невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Матеріали позову разом із заявою про забезпечення позову отримані в провадження 04.11.2025р. згідно авторозподілу.

Згідно з приписами частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За частиною першою статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Враховуючи положення частини першої статті 153 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість розгляду заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви у судовому засіданні без повідомлення учасників справи.

У відповідності до пунктів 3, 4 частини першої ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову має містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно існує спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам відповідно до роз`яснень у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Як передбачено положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Види забезпечення позову визначені положеннями ст. 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Верховний Суд звертає увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (п.п. 21,23 постанови ВС від 03.03.2023р., cправа № 905/448/22).

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу/ іншим особам здійснювати певні дії (постанова Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №910/4669/21).

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 10 950, 77 доларів США, які станом на 21.07.2025р. є еквівалентом 457 210, 03 грн.; у разі неможливості повернути в натурі АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно набуте майно, просив стягнути з ОСОБА_1 , у порядку ч. 2 ст. 1213 ЦК України, 457 210, 03 грн., а також про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» (код ) інфляційні втрати у розмірі 77 104,67 гривень та три відсотки річних у розмірі 15 048,40 грн.

Грошові кошти різновид майна відповідно до глави 13 Цивільного кодексу України, тому одночасне накладення арешту на рухоме, нерухоме майно та грошові кошти в межах суми позову не є подвійним забезпеченням позову. Такий захід забезпечення позову є обґрунтованим за наявності реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Таких висновків дійшов ВС у постанові від 06.08.2025р. у справі №759/22148/24.

З огляду на викладене та враховуючи предмет спору, суд вважає обґрунтованими вимоги представника позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, тому що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

З поданих документів вбачається наявність між сторонами спору, тому суд з метою виконання судового рішення у разі задоволення позову вважає за потрібне забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах суми стягнення у розмірі 549 363 грн. 10 коп., котрі належать ОСОБА_1 та знаходяться на його рахунках.

Суд не володіє інформацією щодо конкретних рахунків відповідача та банківських установ, де відкриті ці рахунки, тому, враховуючи обмежені строки для вирішення питання про забезпечення позову, саме державним (приватним) виконавцем це питання підлягає встановленню.

Такий вид забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам.

Слід зауважити, що у відповідності до положень ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

При цьому суд не вбачає необхідним накладення ще й арешту на об`єкт нерухомого майна - на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), загальною площею 45.9 кв. м, житловою площею 18.6 кв. м, що належить на праві приватної власності відповідачу, про що просить позивач у забезпечення позову.

Вартість вказаної квартири безумовно є значно вищою ніж сума позову; окрім цього, накладення і арешту на грошові кошти в межах суми позову, і одночасно на квартиру матиме наслідком подвійне забезпечення позовних вимог. Додатково слід зазначити, що ця квартира вже перебуває під обтяженням, і обтяжувачем є позивач.

Згідно із ч. 7 ст. 153 ЦПК України суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Тому, розглядаючи дану заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку про необхідність допустити негайне виконання ухвали, про що зазначено в ч. 1 ст. 157 ЦПК України, згідно якої, ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 149,150, 151,153 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Трембача Олександра Сергійовича про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в межах заявленої до стягнення суми позовних вимог у розмірі 549 363 гривень 10 копійок, що знаходяться на рахунках ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), відкритих у банківських установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали про забезпечення позову.

В решті вимог заяви відмовити.

Згідно ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження, але може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

В залежності від результатів вирішення спору по суті, ухвала про вжиття заходів забезпечення позову діє у строки, встановлені ч. 7-10 ст. 158 ЦПК України.

Копії ухвали надіслати сторонам для відома та для виконання відповідним органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами, в тому числі щодо внесення записів до відповідних реєстрів.

Строк пред`явлення ухвали до виконання, як виконавчого листа, три роки.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду впродовж 15 днів.

Позивач: АТ КБ «ПриватБанк», , місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: Д.О. Покопцева