ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 522/17947/23-Е

провадження № 61-5647св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Порто-Франко» в особі правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмаш Плюс»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Волинцем Володимиром Володимировичем, на рішення Київського районного суду м. Одеси в складі судді Луняченка В. О. від 29 березня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду в складі колегії суддів: Сегеди С. М., Комлевої О. С., Сєвєрової Є. С. від 28 січня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Порто-Франко» в особі правонаступника ТОВ «Інвестмаш плюс», про визнання припиненим належним виконанням зобов`язань за кредитним договором № 445/1-07 від 22 лютого 2007 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно висновку судово-економічної експертизи № 606 від 08 листопада 2011 року вартість оплачених боржником грошових коштів на погашення тіла кредиту та нарахованих відсотків свідчить про повне виконання зобов`язань по кредитному договору № 445/1-07 від 22 лютого 2007 року в розмірі 47 000 дол. США, та підтверджує наявну переплату у розмірі 272,11 дол. США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 березня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було доведено факту повного виконання зобов`язання за кредитним договором, а тому і недоведеними є вимоги про визнання зобов`язань припиненими.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 28 січня 2925 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Волинець В. В. залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 березня 2024 року залишено без змін.

Апеляційний суд залишаючи без змін рішення суду першої інстанції дійшов висновку про його законність та обґрунтованість, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення - без змін.

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

30 квітня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 березня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 28 січня 2025 року, у якій просить скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4449/16 (провадження № 14-318цс18).

Крім того, касаційна скарга містить посилання на порушення судами норм процесуального права, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Надходження касаційної скарг до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2025 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 522/17947/23-Е з Київського районного суду м. Одеси.

Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2009 року у справі № 2-4679/09 з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АКБ «Порто-Франко» солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № 445/01-07 від 22 лютого 2007 року, в загальному розмірі 1 198 338,20 грн, а також судові витрати у розмірі 1 700,00 грн. та 250,00 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 27 вересня 2022 року у справі № 2-4679/09 рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2009 року було змінено та з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на користь АКБ «Порто-Франко» було солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № 445/01-07 від 22 лютого 2007 року в загальному розмірі 1 104 578,61 грн.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 травня 2011 року у справі № 2-3684/11 з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Порто-Франко», правонаступником якого є ТОВ «Інвестмаш Плюс» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 445/1-07 від 22 лютого 2007 року в сумі 11 231,14 доларів США, що становило згідно курсу НБУ за станом на 12 травня 2011 року 89 531,28 грн., а також судові витрати у сумі 892,61 грн та 120,00 грн.

Вказане рішення оскаржене відповідачем ОСОБА_3 в апеляційному порядку.

З Єдиного Державного реєстру судових рішень вбачається, що постановою Одеського апеляційного суду у справі № 2-4679/09 від 27 травня 2025 року скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 травня 2011 року та ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Згідно розрахунку, наданого ОСОБА_1 , у період з 09 січня 2008 року по 10 грудня 2008 року позичальником було сплачено 27 000,00 доларів США, а за період з 07 липня 2009 року по 11 листопада 2010 року було сплачено додатково 22 500 доларів США.

2.Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Правовідносини пов`язані із виконанням зобов`язань та припиненням зобов`язань врегульовані Цивільним кодексом України (далі ЦК України ).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 598 ЦК визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на корить кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17 (провадження 14-546цс19) та від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18).

Встановивши, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2009 року у справі № 2-4679/09, зміненим постановою Одеського апеляційного суду від 27 вересня 2022 року встановлено заборгованість за кредитним договором № 445/01-07 від 22 лютого 2007 року, з урахуванням часткового виконання кредитного договору, у розмірі 1 104 578,61 грн, що значно перевищує суму, яку зазначив позивач в своєму розрахунку заборгованості, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання зобов`язань припиненими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення обставин справи та стосуються переоцінки доказів. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Висновки суду першої та апеляційної інстанції не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, викладених у постановах на які посилається заявник у касаційній скарзі.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Волинцем Володимиром Володимировичем, залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 березня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 28 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун