ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Марченко С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області у складі судді Щербини Н.О. від 07 серпня 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2025 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_1 21 січня 2024 року в електронній формі був укладений договір про відкриття кредитної лінії №1335-3092, відповідно до якого відповідачу для задоволення особистих потреб було видано кредит в розмірі 20000,00 грн на строк 300 днів - тобто до 06 листопада 2024 року та базовим періодом - 14 днів, зі сплатою комісії за видачу кредиту - 15,00 % від суми кредиту; - знижена % ставка - 1,20 % в день; - стандартна % ставка - 1,50 % в день. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку із чим станом на 02 січня 2025 року виникла заборгованість, яка складається із простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 20000,00 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 89160 грн, простроченої заборгованості по комісії за видачу кредиту в розмірі 3000 грн, а всього 112160,00 грн, від сплати яких відповідач ухиляється. Кредитором було прийнято рішення про можливість застосування до відповідача програми лояльності для споживачів фінансових послуг, а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованою комісією та процентами у загальній сумі 12160,00 грн, за умов погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вказану заборгованість у загальному розмірі 100000,00 грн, яка складається із простроченої заборгованості за кредитом - 20000,00 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 80000,00 грн.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» часткову суму заборгованості за кредитним договором №1335-3092 від 21 січня 2024 року, станом на 02 січня 2025 року, у розмірі 20000,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 80000,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, а всього 100000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 21 січня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття кредитної лінії №1335-3092, за умовами якого останньому було надано кредитні кошти у розмірі 20000,00 грн. строком на 300 днів по 15 листопада 2024 року, зі сплатою за користування коштами відсотків на зниженою ставкою - 1,20% в день (438% річних), стандартною ставкою - 1,50% в день (547,5% річних), зі сплатою комісії за видачу кредиту - 15,00 % від суми кредиту (а.с. 20-27).

У вказаному договорі зазначено, що укладення цього договору відбувається в електронному вигляді з використанням одноразового ідентифікатора.

За положеннями пункту 4.9 вказаного вище договору, строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику.

За змістом пункту 4.10 договору про відкриття кредитної лінії №1335-3092 від 21.01.2024, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк користування) складає 103280,06 грн та включає в себе суму кредиту, комісію за видачу кредиту та проценти за користування кредитом.

Кошти надано позичальнику шляхом перерахування на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом, № НОМЕР_1 , що підтверджується копією листа АТ КБ "ПриватБанк" від 30.12.2024, випискою по рахунку за період з 21.01.2024 по 21.01.2024 та не спростовано відповідачем (а.с. 211).

Листом АТ КБ "ПриватБанк" від 10.07.2025 повідомлено суду, що на ім`я ОСОБА_1 в банк емітовано карту № НОМЕР_2 ; виписка по рахунку за період з 21.01.2024 містить зарахування на суму 20000,00 грн (а.с. 24).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №1335-3092, заборгованість відповідача станом на 02.01.2025 становить, зокрема, заборгованість за тілом кредиту - 20000,00 грн, заборгованість за відсотками - 80000,00 грн (а.с. 50-52).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст.1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" №2664-III договір про надання фінансових послуг, якщо інше не передбачено законом, повинен містити підписи сторін.

Відповідно до ст. 12 Закону "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання в тому числі "електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (абз. 3 ч. 1 ст. 12). У свою чергу згідно з визначенням одноразового ідентифікатора, наведеного у п. 6 ч. 1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Саме у такий спосіб було підписано кредитний договір №1335-3092 від 21.01.2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 , що останнім не заперечується та не спростовано.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

При цьому у відповідності до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

При цьому принцип юридичної сили електронного правочину найбільш повно відображається у вимогах щодо форми правочину. Це підтверджується закріпленими на рівні міжнародних документів правовими нормами: ч. 1 ст. 8 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про використання електронних повідомлень у міжнародних договорах - повідомлення або договір не можуть бути позбавлені дійсності або позовної сили лише на тій підставі, що вони складені у формі електронного повідомлення; стаття 5 Типового закону про електронну торгівлю Комісії Організації Об`єднаних Націй з права міжнародної торгівлі - інформація не може бути позбавлена юридичної сили, дійсності або позовного захисту лише на тій підставі, що вона складена у формі повідомлення даних. Аналогічна норма міститься й у частині першій статті 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг": юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 31.08.2022 у справі №280/4456/20, від 09.02.2023 у справі №640/7029/19, від 09.06.2023 у справі №280/4461/20.

Судом установлено, що на виконання та у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор C7861 на номер телефону НОМЕР_3 для підписання кредитного договору №1335-3092 від 21 січня 2024 року (а.с.123). Такий номер телефону вказаний відповідачем у відзиві на позовну заяву (а.с.64).

Відповідачем не заперечується та не спростовано факт укладення ним вказаного вище кредитного договору та отримання кредитних коштів, зокрема, доказів відсутності у спірний період відкритої на його ім`я в банківській установі карткового рахунку та зарахування на відповідний рахунок 20000,00 грн 21 січня 2024 року.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши укладення сторонами кредитного договору №1335-3092 від 21 січня 2024 року та отримання позичальником кредитних коштів; встановивши неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів за користування, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за вказаним договором, станом на 02 січня 2025 року, заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 20000,00 грн та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 80000,00 грн, а всього 100000,00 грн.

Зазначена вище заборгованість підтверджується також представленим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростований відповідачем (а.с. 50-52).

Крім того, проценти за користування кредитом нараховані у межах строку кредитування (300 днів), погодженого сторонами, тобто у період до 15 листопада 2024 року. Згідно змісту розрахунку заборгованості, проценти за користування кредитом з 16.11.2024 позивачем не нараховувались (а.с. 52).

Доказів неукладеності кредитного договору №1335-3092 від 21 січня 2024 року, оспорення його в цілому чи в частині, тощо - суду не представлено; клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Крім того, із зустрічними вимогами у даній цивільній справі про визнання недійсними певних умов кредитного договору №1335-3092 від 21 січня 2024 року відповідач не звертався.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем факту укладення кредитного договору та факту видачі кредитних коштів є безпідставними з наведеного вище обґрунтування.

Також не приймаються до уваги обґрунтування апеляційної скарги щодо необхідності неприйняття в якості письмового доказу виписку з особового рахунку, що надана АТ КБ "ПриватБанк". Позивачем, у зв`язку з невизнанням позичальником факту одержання кредитних коштів, було подано клопотання про витребування відповідних доказів у банку. Такий письмовий доказ є належним, допустимим, містить інформацію щодо предмета доказування та є документом, на підставі якого можна встановити дійсні обставини справи.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарги підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова