Справа №: 398/4331/25
провадження №: 2/398/2690/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"13" листопада 2025 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Шинкаренко І.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ

ТОВ «Споживчий центр» звернулося до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 58500,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 06.08.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) № 05.08.2024-100001082, відповідно до умов якого ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кредит у розмірі 26000,00 грн строком на 70 днів, із фіксованою незмінною процентною ставкою у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, комісією, пов`язаною із наданням кредиту у розмірі 20 % від суми кредиту, що дорівнює 5200,00 грн та зі сплатою неустойки в розмірі 260,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання окремого зобов`язання.

ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі. В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на час звернення позивача до суду утворилась заборгованість у розмірі 58500,00 грн грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 26000,00 грн, процентам у розмірі 18200,00 грн, комісії у розмірі 5200,00 грн та неустойки у розмірі 13000,00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором 05.08.2024-100001082від 06.08.2024 року та понесені судові витрати.

Ухвалою судді від 26.08.2025 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач 04 вересня 2025 року через систему «Електронний суд» подав до суду відзив на позовну заяв, у якому просить суд відмовити у задоволенні позову ТОВ «Споживчий центр» у частині стягнення штрафних санкцій, пені та нарахованих відсотків понад базову ставку, оскільки нарахування штрафів, пені та підвищених відсотків на час воєнного стану є незаконним, а також зменшити розмір вимог кредитора до фактичної суми основного боргу з урахуванням лише допустимих процентів за кредитним договором (якщо вони підтверджені договором). Також відповідач зазначає, що він є військовослужбовцем, про що надав до суду відповідну довідку з військової частини, а тому вважає, що позивач, заявляючи вимогу у такому розмірі, фактично порушує норми чинного законодавства, що захищає права військовослужбовців.

Також від відповідача 04 вересня 2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява про часткове визнання ним позовних вимог у частині основного боргу у розмірі 26000,00 грн. В іншій частині позовних вимог (нараховані штрафні санкції, пеня та підвищені відсотки) просить суд відмовити.

09 вересня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він наводить обґрунтування щодо укладення кредитного договору між сторонами, обставини на підтвердження видачі кредитних коштів, обґрунтування нарахування процентів та комісії за кредитним договором, а також неустойки. Зазначає, що кредитний договір відповідачем був укладений 05.08.2024 року, тобто після набуття чинності змін до Закону України "Про споживче кредитування", а тому вимога позивача про стягнення неустойки є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як Закону України "Про споживче кредитування" є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування.

З врахуванням вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, ознайомившись із поданими сторонами заявами по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що між 06.08.2024 року ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір (оферта) № 05.08.2024-100001082 (кредитної лінії), відповідно до умов якого кредитор зобов`язався надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Сума кредиту склала 26000 грн. Строк, на який надається кредит: 70 днів з дати його надання, дата повернення 14.10.2024 року. Процентна ставка відсотків: фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, 20 % комісією від суми кредиту, що становить 5200,00 грн. Також умовами договору передбачено неустойку 260,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язаннгя незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

Договір споживчого кредиту підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

Відповідно до укладеного договору розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.

Проценти розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку.

Надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на рахунок споживача, за реквізитами електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 .

Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 26000,00 грн підтверджується відомостями про перерахування вказаної суми за договором № 05.08.2024-100001082 за допомогою системи іPAY на платіжну карту НОМЕР_2 , вказану позичальником в договорі.

Згідно наданої позивачем довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 05.08.2024-100001082, розмір заборгованості ОСОБА_1 за даним кредитним договором становить 58500,00 грн, що складається з 26000,00 грн основного боргу, 18200,00 грн нарахованих процентів, 5200,00 грн комісії та 9100,00 грн неустойки.

Відповідно до ст. 526-530, 610-612, 623, 625 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору, вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, у встановлений строк (термін). Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Як визначено ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положення ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Так, згідно зі ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України регламентує, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи часткове визнання відповідачем позовних вимог щодо суми заборгованості за основним боргом, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач в порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого і утворилася заборгованість, тим самим порушено майнові права позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення тіла кредиту в розмірі 26000,00 грн підлягають задоволенню.

Щодо процентів за користування кредитом суд зазначає наступне.

Відповідач має статус військовослужбовця та перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_3 з 16.11.2022 року по теперішній час (04.09.2025 року дата видачі довідки), що підтверджується довідкою форми 5, виданою військовою частиною НОМЕР_3 № 1262/312/40/3388/пс від 04.09.2025 року.

Згідно з ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ( у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

За таких обставин на ОСОБА_1 , який має статус військовослужбовця, поширюються приписи ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо заборони нарахування відсотків та неустойки по кредиту.

Крім того, суд зазначає, що згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до матеріалів справи кредитний договір укладений 06.08.2024 року строком на 70 днів до 14.10.2024 року, відповідно за цей період і здійснювалися нарахування по кредиту.

В той же час згідно з пунктом 18 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Враховуючи зазначене, вимоги щодо стягнення із відповідача процентів за кредитом та неустойки задоволенню не підлягають.

Щодо комісії за обслуговування кредиту в розмірі 20%, обов`язок сплати якої покладено на відповідача за умовами кредитного договору, суд зазначає наступне.

Згідно п. 8 заявки кредитного договору зазначено, що комісія, пов`язана з наданням кредиту (надалі - «Комісія», економічна сутність - плата за надання Кредиту) 20%, що дорівнює 5200,00 гривень, яка нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту.

Вказана вимога не підлягає задоволенню, оскільки стягнення комісії, пов`язаної з обслуговуванням безпосередньо цього кредиту, суперечать положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Як наголошено у висновках Верховного Суду України в постановах від 16 листопада 2016 року (справа № 6-1746цс16), від 06 вересня 2017 року (справа № 6-2071цс16) і підкреслено у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року (справа № 666/4957/15-ц), з посиланням на пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зміст якого кореспондується до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що до змісту складової частини кредитного договору було закладено умови з виплати йому позичальником комісії, зокрема за надання кредиту, як за дії, вчинювані на власну користь ТОВ «Споживчий центр», що є нікчемними та не потребують визнання їх недійсними, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за комісією у розмірі 5200,00 гривень.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 26000,00 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту.

В той же час, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача нарахованих процентів у розмірі 18200,00 грн, комісії, яка пов`язана з наданням кредиту, у розмірі 5200,00 грн та неустойки у розмірі 9100,00 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В той же час відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з положеннями п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

На підставі викладеного, на користь позивача необхідно компенсувати за рахунок держави судовий збір у розмірі 1076,51 грн (пропорційно розміру задоволених позовних вимог 2422,40*44,44%=1076,51 грн).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76 81, 141, 258, 259, 263 265, 268, 280 282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (, адреса місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А) заборгованість за кредитним договором № 05.08.2024-100001082 від 06.08.2024 року в сумі 26000 (двадцять шість тисяч) гривень 00 копійок, що становить суму основного боргу за кредитом.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Компенсувати за рахунок держави з відповідного рахунку спеціального фонду державного бюджету, на який судовий збір був зарахований, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, Товариству з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (, адреса місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А) судовий збір в сумі 1076 (одна тисяча сімдесят шість) гривень 51 копійка.

На рішення суду може бути подана апеляція до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 13 листопада 2025 року.

Суддя І.П.Шинкаренко