Справа № 705/4131/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2025 року м. Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді Школьної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Самсоненко А.П.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Христинівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначає, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 07.08.2020 Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №593.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюбні відносини з відповідачем не склалися через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейне життя, сімейні обов`язки. Всі спроби подружжя налагодити стосунки виявилися невдалими.

Більше двох років сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають, Шлюб має лише формальних характер. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, у зв`язку із чим вона наполягає на розірванні шлюбу.

Спору про місце проживання дитини немає. Дочка проживає з позивачкою.

Позивач, покликаючись на свій скрутний майновий стан, зазначає, що її особистого доходу не достатньо для забезпечення матеріальних потреб доньки. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дитини.

При цьому зазначає, що відповідач працездатного віку, здоровий, може працювати та інших осіб на утриманні немає, а відтак здатний сплачувати аліменти у такому розмірі.

Постановленою 22.08.2025 Христинівським районним судом Черкаської області ухвалою відкрите провадження у справі, позовну заяву прийнято до розгляду і призначений її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_2 , будучи належним чином сповіщеною про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Від її представника ОСОБА_4 27.08.2025 надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, представник просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився. Його інтереси в суді представляв адвокат Задояний Ю.В.

26.09.2025 представник відповідача адвокат Задояний Ю.В. надіслав до суду відзив, в якому позовні вимоги визнає частково проти розірвання шлюбу не заперечує, а аліменти просить стягнути в розмірі 1/6 частини заробітку ОСОБА_3 . Окрім того представник відповідача зазначає, що його довіритель мобілізований до лав ЗСУ та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Отримує грошове забезпечення. Його місячний дохід складає близько 50 тисяч гривень. При цьому, він зобов`язаний утримувати як свою малолітню доньку, так і непрацездатних батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є пенсіонерами. Має нести додаткові витрати на придбання військового одягу та спорядження. На утримання доньки відповідач перерахував щомісячно позивачеві грошові кошти в сумі від 3 до 10 тисяч гривень. При визначенні суми, яку має сплачувати на утримання дитини, ОСОБА_3 виходить з розміру мінімальних рекомендованих державою аліментів до стягнення, що складає прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Сплачуваний відповідачем розмір аліментів у два три рази перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Аліменти в розмірі 1/6 частини від заробітку батька будуть складати понад 8 тисяч гривень. Такий розмір аліментів відповідач вважає розумним та достатнім для забезпечення розвитку дитини, за умови належної участі і позивача в утриманні доньки.

На підтвердження викладених у відзиві обставин представник відповідача надав копію виписки по картковому рахунку, копію військового квитка позивача, копію паспорта громадянина України на ім`я відповідача, копії квитанцій про перерахування коштів, копії пенсійних посвідчень батьків відповідача та копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 .

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 сторони перебувають між собою у шлюбі, який зареєстрований 07.08.2020 Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено відповідний актовий запис № 593.

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 16.01.2021.

Зі змісту позовної заяви слідує, що дитина проживає разом з позивачем.

На підтвердження цієї обставини позивач надала копію Декларації №0001-93ХА-К210 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, згідно якої надавачем ПМД пацієнту Мельник Еміліі є Товариство з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Медікал» за адресою: вулиця Академіка Філатова, 2 корпус 1 м. Одеса. Законним прредставником дитини в декларації значиться ОСОБА_2 позивач у справі.

ОСОБА_2 також отримує первинну медичну допомогу у ТОВ «Медичний центр «Медікал», свідченням чого є долучена позивачем копія Декларації №0001-4455-8110.

Факт проживання доньки ОСОБА_6 разом із позивачем у справі відповідач та його представник не заперечують, а тому зазначену обставину суд вважає доведеною.

Відповідно до статті 51 Конституції України та частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, з урахуванням вимог ст.110 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.

Аналогічні роз`яснення викладено в абз.1 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007, згідно з якими проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Судом з`ясовано, що згоди позивача на продовження шлюбу із відповідачем немає, вона наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує.

Під час дослідження судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя позивача і відповідача та збереження між ними шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності згоди обох на продовження шлюбу. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які, як встановлено судом, у сторін відсутні.

Суд вважає, що причини, що спонукають сторони наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Клопотань про зміну прізвища на дошлюбне позивач суду не подавала.

Вирішуючи юридичний спір про стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини, суд виходить із таких положень чинного законодавства та встановлених обставин справи.

Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

При цьому суд враховує, що положення ст. 180 СК України зобов`язують обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років з 01.01.2025 становить 2 563 грн і є таким, що відповідно до ст. 180 СК України підлягає розподілу між обома батьками.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на дитину у розмірі 1/3 частки від усіх його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, будь яких обґрунтувань щодо необхідності їх сплати саме у такому розмірі позивач у позовній заяві не навела. Позивач та її представник не надали доказів необхідності в особливому харчуванні, лікуванні дитини тощо. А тому суд вважає недоведеним позивачем, що для забезпечення гармонійного розвитку дитини необхідною сумою аліментів є саме 1/3 частка від усіх доходів відповідача.

Водночас суд відхиляє доводи відповідача про можливість сплати ним аліментів лише у розмірі 1/6 частини його доходів, оскільки він має непрацездатних батьків пенсіонерів та як військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації має нести додаткові витрати на придбання військового одягу та спорядження.

Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 ОСОБА_7 батько відповідача, отримує пенсію по інвалідності, оскільки є особою із інвалідністю ІІІ групи. Мати відповідача ОСОБА_8 є особою з інвалідністю ІІ групи, свідченням чого є долучена представником відповідача копія пенсійного посвідчення № НОМЕР_5 .

Сам факт наявності групи інвалідності у батьків відповідача та отримання ними пенсії, не може беззаперечно свідчити про їх перебування на утриманні сина.

Доказів утримання батьків, надання їм фінансової допомоги та, власне, потреби у такій допомозі зі сторони відповідача, суду ні відповідач, ні його представник не надали.

Крім того, неспроможними є доводи відповідача про наявність у нього додаткових витрат у зв`язку із проходженням служби на придбання військового одягу та спорядження, позаяк зазначені обставини відповідач доказами не підтвердив.

Визначаючи розмір аліментів на дитину, ураховуючи принцип розумності і справедливості, зважаючи на те, що відповідач за віком є працездатним, проходить військову службу, отримує грошове забезпечення, а відтак спроможний брати участь в утриманні доньки, зважаючи на те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на дитину у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд зазначає, що сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (ч. 1 ст. 192 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 10.07.2025.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 про розірвання шлюбу суд задовольняє, із відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений нею судовий збір за пред`явлення позовної вимоги про розірвання шлюбу в сумі 968,96 грн.

Від сплати судового збору за пред`явлення позовної вимоги про стягнення аліментів позивач звільнена відповідно до положень, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути 1 211 грн 20 коп судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 258 259, 263 265, 273, 274 279, 354, 355, 430 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що зареєстрований 07.08.2020 Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №593.

Стягувати із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.07.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позову відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Текст рішення суду складений та проголошений 07 листопада 2025 року.

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Альона ШКОЛЬНА