Номер провадження: 22-ц/813/3485/25
Справа № 501/843/21
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі: Узун Н.Д.,

за участю: представника ОСОБА_1 адвоката Артемєвої К.М.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Майко Марина Валентинівна, на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 грудня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області) про визначення місця проживання дітей, та про зміну способу стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

22 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду позовною заявою в якій, з урахуванням змін та уточнень в остаточній редакції, просили визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею, ОСОБА_1 , та змінити спосіб стягнення аліментів на утримання дітей, визначений судовим наказом від 24.09.2020, виданим Ірпінським міським судом Київської області по справі №367/5669/20, з 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) на тверду грошову суму в розмірі 15 000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона та ОСОБА_5 є батьками малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 14 липня 2021 року шлюб між сторонами був розірваний. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом з матір`ю. Згоди між позивачем та відповідачем немає, щодо визначення місця проживання дітей, оскільки між ними постійно виникають конфлікти, що порушує права дітей. Судовим наказом від 24.09.2020 Ірпінського міського суду Київської області було стягнуто аліменти з ОСОБА_2 , на утримання дітей до досягнення їх повноліття у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Артем`єва К.М. надала заяву в якій позовні вимоги, в уточненій редакції, підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у позові. Справу просила розглянути без присутності позивачки та її представника.

Відповідач в судове засідання не з`явився, від представника відповідача надійшов відзив на позов в якому відповідачем позов визнається частково, а саме в частині визнання місця проживання дітей разом з позивачкою ОСОБА_1 , в частині вимог про зміну способу стягнення аліментів просить відмовити.

Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області надав висновок та надіслав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 10 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Суд визначив місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Змінив спосіб стягнення аліментів, визначений судовим наказом Ірпінського міського суду Київської області від 24.09.2020 по справі №367/5669/20, та стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 15 000 грн, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908 гривень.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 грудня 2024 року скасувати в частині зміни способу стягнення аліментів, стягнення судових витрат, та відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині, посилаючись на порушення судом вимог матеріального та процесуального права.

В судове засідання до апеляційного суду учасники справи відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 , а також представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області не з`явились, про розгляд справи повідомленні належним чином та завчасно, про що свідчать рекомендоване повідомлення про направлення судової повістки-повідомлення та довідки про доставку судових повісток-повідомлень в електронні кабінети Електронного суду (т. 2 а.с. 120-125).

Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 01.10.2020 по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату і час судового засідання учасників справи.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 10 грудня 2024 року оскаржується відповідачем ОСОБА_2 лише в частині позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів та стягнення судових витрат, а тому переглядається апеляційним судом лише в цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача та представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Артемєву К.М., яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

У статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно частин 1-2 статті 27 Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Частиною 3 ст. 51 Конституції України передбачено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У частині 8 статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) зазначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За нормами частин 1 та 2 ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Статтею ст. 181 СК України, встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно вимог ст. ст. 180, 184 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Крім того, частиною 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії серія НОМЕР_2 .

Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановлено, що умови проживання дітей задовільні, діти проживають в окремій кімнаті квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Дану квартиру позивачка орендує. Позивачка зареєстрована разом з дітьми за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно педагогічної характеристики, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчається в Чорноморській ЗОШ №6 з 01 вересня 2021 року. ОСОБА_4 відвідує дитячій садочок №20 з вересня 2021 року.

Виконавчий комітет як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Окрім того встановлено, що відповідно до наказу від 24.09.2020 по справі №367/5669/20 було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) на двох дітей, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 02.09.2020 до досягнення дітьми повноліття.

Також, встановлено, що відповідач працював на ФОП ОСОБА_7 ЄРДПОУ НОМЕР_3 на посаді комплектувальник товарів меблів з 03.09.2020, звільнений за власним бажанням з 29.12.2022. Отриманий дохід з 03.09.2020 по 30.11.2020 14 545,46 грн (т. 1 а.с. 53).

Відповідно до виписки по рахунку, відкритому у АТКБ «Приватбанк» на ім`я відповідача ОСОБА_2 , за період 16.03.2013 по 13.10.2022 отриманий дохід становить 1 929 966,79 грн (т. 1 а.с. 151).

З 03 липня 2023 року відповідач працевлаштувався на посаду масажиста у ФОП ОСОБА_8 та отримав заробітну плату за період з 03.07.2023 по 31.08.2023 в сумі 14 000 грн (т. 1 а.с. 205).

У зв`язку із бойовими діями, які відбулися у березні 2022 році на території Ірпінський міської територіальної громади, житловий будинок за адресою АДРЕСА_3 у, був пошкоджений внаслідок влучання боєприпаси та вигорання, будинок не придатний для проживання. Даний будинок був придбаний у період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 192-194, 208-209).

ІНФОРМАЦІЯ_5 у відповідача народилась дочка ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 206).

Згідно інформації з Державного земельного кадастру, довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості та інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно, 11.10.2021 відповідач придбав у власність земельну ділянку кадастровий номер :01:158:0713, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , та в 2023 році ввів в експлуатацію житловий будинок АДРЕСА_5 , загальною площею (кв.м): 112,7, вартість даного майна складає 3 845 278,23 гривень, без врахування вартості земельної ділянки (т. 2 а.с. 7-15).

Крім цього, відповідач зареєстрував у 2023 році на свої ім`я автомобіль марки: MERCEDES-BENZ VIANO, 2011 року виробництва (т. 2 а.с. 16).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зміни способу стягнення аліментів, який визначений судовим наказом Ірпінського міського суду Київської області від 24.09.2020 по справі №367/5669/20, та стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 15 000 грн, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття, суд першої інстанції виходив із того, що наявні докази у матеріалах справи підтверджують поліпшення матеріального становища відповідача.

Сукупний аналіз встановлених судом обставин свідчить про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 15 000 гривень.

Вимоги позивачки про зміну способу стягнення аліментів є правомірними, оскільки відповідно до ст. 184 ч. 1 СК України - якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд перевіривши доводи позивачки та заперечення відповідача, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. ст. 12, 80-89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку задоволення позовних вимог в цій частині.

В апеляційній скарзі зазначено, що позивачкою не було доведено, що відповідач фінансова спроможний сплачувати аліменти в розмірі 15 000 гривень та необхідність в такому розмірі. ОСОБА_2 зазначає, що його матеріальний стан погіршився, так судом не враховано, що у зв`язку із бойовими діями, які відбулися у березні 2022 році на території Ірпінський міської територіальної громади Київської області, житловий будинок за адресою АДРЕСА_3 114-у, був повністю знищений внаслідок влучання боєприпаса та вигорання, будинок не придатний для проживання, знесено паркан навколо будинку та прибудинкову територію.

Даний будинок був придбаний у період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та зареєстрований на ім`я відповідача. Копія договору купівлі-продажу, копія акту про пожежу, копія звіту №2/80 «Обстеження будівель і споруд, які пошкоджені внаслідок агресії російської федерації проти України», копія довідки виконавчого комітету Ірпінської міської ради про пошкодження житлового приміщення, знаходяться в матеріалах даної справи.

Також, судом залишено поза увагою той факт, що ІНФОРМАЦІЯ_5 у відповідача народилась дочка, ОСОБА_9 , яка перебуває на його утриманні. Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_2 за основним місцем роботи працює масажистом з 03.07.2023 та отримав заробітну плату в розмірі 7 000 грн за місяць після сплати податку в розмірі 1 260 грн та аліментів 2 552,50 грн заробітна плата склала 3 187,40 грн.

На даний час, після втрати нерухомого майна житлового будинку, ОСОБА_2 разом зі своєю сім`єю винаймає житло, на підтвердження даного факту в матеріалах справи знаходиться копія договору найму.

Щодо даних тверджень апеляційної скарги, судова колегія зазначає наступне.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ч. 1 ст. 192 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. ст. 181, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 05.02.2014 у справі №6-143цс-13, відповідно якою вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Вказана стаття не містить будь-яких умов за яких одержувачу аліментів може бути відмовлено судом у способі стягненні аліментів. Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.03.2020 у справі №759/10277/18, згідно із яким спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Тобто, позивач наділений абсолютним правом на зміну способу стягнення аліментів.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №372/2393/17, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Тобто, зміна способу стягнення аліментів передбачає зміну їх розміру.

Разом з тим, змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення.

Одночасно, законодавцем визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Крім того, вимогами Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Присуджені ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 15 000 грн на дітей, щомісячно, відповідатиме інтересам дітей, є достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дітей, необхідного для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який діти мали тоді, коли утримуються обома батьками та отримують надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

Як було встановлено матеріалами справи відповідач працював на ФОП ОСОБА_7 ЄРДПОУ НОМЕР_3 на посаді комплектувальник товарів меблів з 03.09.2020, звільнений за власним бажанням з 29.12.2022. Отриманий дохід з 03.09.2020 по 30.11.2020 14 545,46 грн (т. 1 а.с. 53).

З 03 липня 2023 року відповідач працевлаштувався на посаду масажиста у ФОП ОСОБА_8 та отримав заробітну плату за період з 03.07.2023 по 31.08.2023 в сумі 14 000 грн (т. 1 а.с. 205).

При цьому апеляційний суд враховує, що згідно інформації з Державного земельного кадастру, довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості та інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно, 11.10.2021 відповідач придбав у власність земельну ділянку кадастровий номер :01:158:0713, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , та в 2023 році ввів в експлуатацію житловий будинок АДРЕСА_5 , загальною площею (кв.м): 112,7, вартість даного майна складає 3 845 278,23 гривень, без врахування вартості земельної ділянки (т. 2 а.с. 7-15).

У 2023 році відповідач зареєстрував на свої ім`я автомобіль марки: MERCEDES-BENZ VIANO, 2011 року виробництва (т. 2 а.с. 16).

Таким чином, враховуючи, що діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживають із позивачкою, перебувають на її утримані, а відповідач ОСОБА_2 є особою працездатного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ), доказів про поганий стан його здоров`я матеріали справи не містять, отримує дохід у вигляді заробітної плати, враховуючи, придбання відповідачем рухомого та дорого вартісного нерухомого майна, та зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати своїх дітей, колегія суддів апеляційного суду вважає аліменти в розмірі 15 000 грн щомісячно на двох дітей, відповідатиме в першу чергу інтересам дітей, їх рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, та не становитиме надмірного тягаря для відповідача, який у відповідності до вимог чинного зобов`язаний утримувати своїй дітей.

Батьки зобов`язані забезпечити достатній та гармонійний розвиток дитини в межах своїх можливостей, а не в розмірі аліментів, який дорівнює законодавчо визначеному їх мінімуму.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, №250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 також просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 грудня 2024 року в частині стягнення з нього судових витрат, при цього жодних підстав для скасування не наводить.

Так, згідно вимог п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат

За змістом положень ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати зокрема складаються з витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 137 ЦПК України).

Згідно правил пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача;

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень, суд першої інстанції зазначив, що такі витрати підтвердженні наданими представником позивача доказами, а саме ордером ОД №441600, договором №14 про надання правової допомоги від 22.03.2021, актом виконаних робіт №1 від 17.01.2022, відповідно до якого вартість робіт за договором становить 10 000 грн, та квитанцію про сплату витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, та вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень, в даному випадку є доведеними, співмірними із складністю даної справи, її тривалістю та виконаними адвокатом роботами, розмір таких витрат відповідає критерію реальності, справедливості, розумності їхнього розміру.

Доводів щодо необхідності скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 грудня 2024 року в частині розподілу судових витрат, які могли би бути оцінені апеляційним судом, апеляційна скарга не містить.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіривши доводи позивача, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. ст. 12, 80-89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого та висновку про задоволення позовних вимог в частині зміни способу стягнення аліментів, стягнення судових витрат.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Майко Марина Валентинівна залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 27 жовтня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда