Справа № 487/3860/25
Провадження № 2/487/2208/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2025 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Притуляк І.О., за участю секретаря судового засідання Янковець Г.А., представника відповідачів Сорочана Є.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

05.06.2025 представник АТ «Сенс Банк» - Котницький І.О., шляхом формування у системі «Електронний суд», звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою, у якій просив стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у порядку ст.625 ЦК України заборгованість за кредитним договором №490077263 від 17.06.2008 року у розмірі 54241,29 грн., з яких: 11240,93 грн. - три відсотки річних за прострочення зобов`язання; 43000,36 грн. - інфляційні витрати. Також, просив стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17.06.2008 року ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 уклали договір кредиту № 490077263, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав від ЗАТ «Альфа-Банк» кредит в сумі 324 031,51 грн. Крім того, 17.06.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №490077263-П, відповідно до умов якого ОСОБА_2 поручилась за виконання ОСОБА_1 обов`язків, що виникли на підставі Договору № 490077263.

АТ «Сенс Банк» є правонаступником ЗАТ «Альфа-Банк».

Так, позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві кредит, однак відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, в результаті чого має заборгованість перед кредитором.

Відповідно до рішення третейського суду від 19.11.2013 року, справа № 1893- 9/383/13 на користь АТ «Альфа-Банк» було стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 490077263 від 17.06.2008 року, в розмірі 294 021,70 грн.

Відповідно до рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.11.2014 року, у справі № 490/3061/14-ц на користь АТ «Альфа-Банк» було стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 490077263 від 17.06.2008 року, в розмірі 294 021,70 грн.

На підставі виконавчого листа по справі № 751/1569/14 виданого 26.03.2014 року, Новозаводським районним судом м. Чернігова, було відкрито виконавче провадження №44409448, яке в подальшому постановою про повернення виконавчого документа від 16.12.2021 року було завершено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження".

Таким чином, в результаті не виконання рішення судів та умов договору у відповідачів виникла заборгованість розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішеннями судів яка станом на 23.02.2022 року становить - 54 241,29 грн., та складається з суми заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість 11 240,93 грн. та суми заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість 43 000,36 грн.

Зазначені обставини слугували підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою судді від 09.06.2025 року позовну заяву залишено без руху.

12.06.2025 року представником позивача в порядку ст.185 ЦПК України було подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 12.06.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

07.07.2025 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Сорочан Є.В. подав до суду Відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позову просив відмовити.

Зазначив, що наразі 3% річних та інфляційні втрати позивачем нараховано до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні. Тому в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити. Зазначене узгоджується з позицією викладеною у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі №757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18).

Зазначив, що судові витрати відповідача ОСОБА_2 пов`язані витратами на правничу допомогу складають - 8000 грн. При цьому посилаючись на ч. 8 ст. 141 ЦПК України, зробив відповідну заяву стосовно того, що докази на підтвердження розміру витрат будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.

25.08.2025 року представник відповідачів адвокат Сорочан Є.В., подав до суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що банком невірно розраховано інфляційні витрати за прострочений період з 12.03.2017 по 23.02.2022 року. Замість вірного розрахунку на суму - 38 682,10 грн., зазначено невірний на суму - 43 000, 36 грн..

Крім того, позивачем невірно обчислено саму суму заборгованості боржника за кредитним договором, оскільки у рамках виконавчого провадження № 44409448 з боржника було стягнуто 204 359, 58 грн, а не 201 419,36 грн., як зазначає банк.

Таким чином, заборгованість відповідача перед банком станом на 12.03.2017 становить 72 662,12 грн.. Відповідно інфляційні витрати за прострочений період з 12.03.2017 по 23.02.2022 року на заборгованість 72 662,12 грн. становлять 37 177,73 грн. та 3 % річних - 10 809,73 грн..

У той же час, зазначив, що відповідач ОСОБА_2 підтримує свої заперечення, викладені у її відзиві на позов від 07.07.2025 року, та вважає три проценти річних та інфляційні втрати позивачем нарахована до вимоги, які існують в натуральному зобов`язанні. Тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

09.10.2025 року представник позивача Дорош І.І., подала до суду додаткові пояснення в яких позовні вимоги підтримала, зазначивши що представником відповідачів, безпідставно зазначено, що у вказаних правовідносинах нарахування здійснено на натуральне зобов`язання. Вказала, що з матеріалів справи чітко вбачається, що сума боргу, на яку нараховано 3% річних та інфляційні витрати вже захищена в судовому порядку, є рішення, яке набуло законної сили, а тому позиція відповідачів не відповідає обставинам справи та правовим висновкам в Постановах, які підтверджують правомірність нарахування сум відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Щодо посилання представника відповідачів на неправильності нарахування 3% річних та інфляційних витрат, зазначила, що на підтвердження власних розрахунків суми заборгованості відповідач не надає жодних доказів оплат, а тому наполягає, що Банком правомірно нараховано 3% річних саме на суму 75 602, 34 грн., яка становить 11240,93 грн.

Крім того зазначила, що представником відповідача було не вірно обчислено суму нарахування інфляційних витрат.

Наполягала на тому, що наданий позивачем розрахунок є вірним, оскільки при обчислені інфляційних витрат, Банк керувався позицією викладеною Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 20 серпня 2020 року по справі № 904/3546/19, в якій суд сформулював позицію щодо правил обрахування інфляційних витрат, .

Крім того, зазначила, що АТ «Сенс Банк»заперечує повністю проти заявленого розміру витрат правничої допомоги який складає 8000 грн., з підстав недоведеності проведення оплати, неспівмірності їх розміру проведеній роботі.

10.11.2025 року, представник позивача Дорош І.І., подала до суду додаткові пояснення, в яких просила суд при наданні оцінки додаткових пояснення представника Відповідача від 08.10.2025 року, взяти до уваги висновки викладені у Постанові Верховного суду від 28.09.2021 у справі №759/4755/19, в яких зазначено, що суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати зобов`язання боржника за кредитним договором натуральним зобов`язанням, оскільки заочним рішенням від 10 грудня 2013 року стягнено з боржника на користь банку заборгованість за кредитним договором, тобто вимога банку про стягнення заборгованості за кредитом вже захищена у судовому (примусовому) порядку.

Окрім цього, у постанові зазначено, що апеляційний суд правильно відхилив доводи боржника про те, що банком пропущено строк для пред`явлення виконавчих листів у справі до виконання, оскільки вказана обставина не має правового значення.

Тож, якщо кредитор вже скористався судовим захистом та рішенням суду з боржника стягнуто суму основного боргу, то таке зобов`язання вже не є натуральним, а кредитор має право на отримання сум передбачених ст. 625 ЦК України, у тому числі, за останні три роки до моменту пред`явлення позову.

Аналогічний висновок зазначений і в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 по справі №548/223/19.

До судового засідання представники позивача не з`явились.

Представник позивача Дорош І.І. у своїх письмових поясненнях від 10.11.2025 року, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розгляд справи проводити без участі представника позивача.

До судового засідання відповідачі не з`явились про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

В судовому засіданні представник відповідачів адвокат Сорочан Є.В., проти задоволення позовної заяви заперечував з підстав зазначених у Відзові на позовну заяву та додаткових поясненнях від 25.08.2025 року.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідачів - адвоката Сорочан Є.В., дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 17.06.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , було укладено Кредитний договір № 490077263. Відповідно до умов вказаного договору Банк надає ОСОБА_1 кредит та приймає в заставу в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором предмет застави, а позичальник приймає кредит та передає Банку в заставу в якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором Предмет застави на наступних умовах: сума кредиту - 324 031, 51 грн., номінальна процентна ставка - 16,99 % річних, дата остаточного повернення - 17.06.2015 року. Цільове використання кредиту - придбання транспортного засобу згідно з Договором купівлі-продажу, укладеним між Позичальником та ТОВ «Легенда-Авто» №L 1006/107 року - Mazda, СХ -9, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1 .

Крім того, 17.06.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 був укладений Договір поруки №490077263-П, відповідно до умов якого, ОСОБА_2 поручається за виконання ОСОБА_1 зобов`язань, що виникли на підставі Кредитного договору № 490077263 від 17.06.2008 року.

Відповідно до п.3.1 Договору поруки, Позичальник і Поручитель відповідають перед Банком за порушення обов`язків, перелічених у ст.2 цього Договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник.

Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», 19.08.2009 року, було змінено назву організаційно- правової форми, шляхом перейменування в Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк».

12.08.2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту АТ «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».

Відповідно до рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 19.11.2013 року, у справі № 1893- 9/383/13, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 490077263 від 17.06.2008 року, в розмірі 294 021,70 грн.

На підставі виконавчого листа по справі № 751/1569/14 виданого 26.03.2014 року, виданого Новозаводського районного суду м. Чернігова, було відкрито виконавче провадження № 44409448. В подальшому, відповідно до постанови про повернення виконавчого документа від 16.12.2021 року, ВП № 44409448, виконавче провадження було завершено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження".

Відповідно до рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.11.2014 року, у справі № 490/3061/14-ц, з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 490077263 від 17.06.2008 року, в сумі 294 021 грн. 70 коп., з якої: заборгованість за кредитом - 245 413 грн. 58 коп., заборгованість по відсотках - 33 189 грн. 47 коп., пеня - 8938 грн. 05 коп..

Так, оскільки судове рішення про стягнення з боржника коштів не виконувалось досить тривалий час, позивач вимагає стягнення з боржника сум інфляційних втрат та 3% річних за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до повного його виконання, що відповідає вимогам ст.625 ЦК України.

Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, тобто ч. 5 ст.11 ЦК України прямо передбачає можливість виникнення грошового зобов`язання на підставі судового рішення, а відтак і застосування до боржника, що прострочив виконання зобов`язання, негативних наслідків, установлених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно із ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті.

Щодо стягнення, з відповідачів 3% річних та інфляційних втрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень статей 525-526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04.06.2019 у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних за весь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим.

Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду у справі №127/15672/16-ц погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.04.2018 року у справі №908/1394/17, від 16.11.2018 у справі №918/117/18, від 30.01.2019 у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Отже у відповідачів виникло грошове зобов`язання перед позивачем, який є правонаступником ЗАТ «Альфа-Банк», що було встановлено рішеннями Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.11.2014 року та Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 19.11.2013 року та відповідно до положень, ч.5 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягає.

При цьому, матеріали справи не містять доказів виконання грошового зобов`язання відповідачем.

Приймаючи до уваги викладене, суд встановив про доведеність існування у АТ "Сенс Банк" права вимоги на стягнення, з відповідачів 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим представником позивача, не погашена заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 490077263 від 17.06.2008 року становить 75602,34 грн.

Крім того, відповідно до вищевказаного розрахунку, сума нарахованих інфляційних втрат становить 43000,36 грн., а сума 3 % річних становить 11240,93 грн., що загалом складає 54241,29 грн. за період з березня 2017 року по лютий 2022 року.

При цьому, вбачається, що сума заборгованості за кредитним договором утворилася шляхом віднімання від встановленої рішенням суду суми заборгованості яка складає 294021,70 грн., сплачених грошових коштів, а саме: 15.04.2014 року 7000 грн., 10.06.2014 року 10000 грн.,19.02.2015 року 201 419,36 грн.

Проте, з Постанови про повернення виконавчого документа стягувачу винесеної 16.12.2021 року, заступником начальника Заводського ВДВС у м. Миколаєві, ПМУМЮ (м. Одеса) Щербатюком А.І., в рамках ВП №44409448 вбачається що під час здійснення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа по справі №751/1569/14 виданого 26.03.2014 року, Новозаводським районним судом м. Чернігова, було частково стягнуто заборгованість в розмірі 204 359, 58 грн.

З урахуванням зазначеного суд, погоджується з позицією представника відповідачів, що розрахунок заборгованості наданий представником позивача містить не точності, щодо суми яка була зарахована в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором: 19.02.2015 року та складала - 201 419,36 грн..

В противагу викладеному у вищевказаній постанові, представником позивача не було надано відповідних доказів, на підтвердження зарахування суми в зазначеному в розрахунку розмірі.

Приймаючи до уваги викладене, при обчисленні сум - 3% річних та інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача, суд враховує наявну заборгованість яка становить - 72 662,12 грн..

Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 3% річних, що становить 10 809,73 грн. (72662, 12 х 3% х 1810 (кількість днів в періоді з 12.03.2017 по 23.02.2022 ) : 365).

При обчислені сум інфляційних втрат, суд виходить з наступного.

Так, інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на індекс інфляції за період прострочення платежу. Проте позивач, розраховуючи ці втрати, помилкового щомісячно збільшував суму боргу на суму нарахованих інфляційних втрат, помножуючи суму вже проіндексовану суму боргу на індекс інфляції.

За такого, сума інфляційних втрат за заявлений позивачем період з березня 2017 року по лютий 2022 року підлягає зменшенню з 43000 грн. 36 коп. до 37177 грн. 73 коп., що відповідає наведеному розрахунку. Так індекс інфляції складав: березень 2017 - 101,80; квітень 2017 - 100,90; травень 2017 -101,30; червень 2017 - 101,60; липень 2017 - 100,20; серпень 2017- 99,90; вересень 2017 - 102,00; жовтень 2017 - 101,20; листопад 2017 - 100,90; грудень 2017 - 101,00; січень 2018 - 101,50; лютий 2018 - 100,90; березень 2018 - 101,10; квітень 2018 - 100,80; травень 2018 - 100,00; червень 2018 - 100,00; липень 2018 - 99,30; серпень 2018 - 100,00; вересень 2018 - 101,90; жовтень 2018 - 101,70; листопад 2018 - 101,40; грудень 2018 - 100,80; січень 2019 - 101,00; лютий 2019 - 100,50; березень 2019 - 100,90; квітень 2019 - 101,00; травень 2019 - 100,70; червень 2019 - 99,50; липень 2019 - 99,40; серпень 2019 - 99,70; вересень 2019 - 100,70; жовтень 2019 - 100,70; листопад 2019 - 100,10; грудень 2019 - 99,80; січень 2020 - 100,20; лютий 2020 - 99,70; березень 2020 - 100,80; квітень 2020 - 100,80; травень 2020 - 100,30; червень 2020 -100,20; липень 2020 - 99,40; серпень 2020 - 99,80; вересень 2020 -100,50; жовтень 2020 -101,00; листопад 2020 -101,30; грудень 2020 - 100,90; січень 2021 - 101,30; лютий 2021 - 101,00; березень 2021 - 101,70; квітень 2021 - 100,70; травень 2021 - 101,30; червень 2021 - 100,20; липень 2021 - 100,10; серпень 2021 - 99,80; вересень 2021 - 101,20; жовтень 2021 -100,90; листопад 2021 - 100,80; грудень 2021 - 100,60; січень 2022 -101,30; лютий 2022 - 101,60.

Приймаючи до уваги викладене інфляційні втрати які підлягають стягненню становлять - 37 177,67 грн. (72 662,00 x 1.51165218 (індекс інфляції отриманий шляхом множення вищевказаних індексів інфляції : 100 ) - 72 662,00 (сума заборгованості)).

Вказаний розрахунок здійснений з урахуванням формули, що відповідає вимогами закону та методики, яка викладена у постанові Верховного Суду від 26 червня 2020 року в справі № 905/21/19, зокрема у абз. 6 п. 28, зазначено, що у випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100%.

Судом встановлено, що за зазначений період погашення боргу не відбувалося, тому слід застосовувати саме зазначений порядок обчислення інфляційних втрат.

В свою чергу, суд вважає помилковими посилання представника відповідачів адвоката Сорочана Є.В. на те, що зобов`язання між сторонами є натуральним, а тому положення ст. 625 ЦК України не підлягають застосуванню, виходячи з наступного.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 6 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц дійшла висновку, що системне тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України у їх взаємозв`язку дає підстави для висновку, що натуральним є зобов`язання, вимога в якому хоча і існує, проте не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Положення статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат як спеціальної міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання може бути застосовано до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, отже кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на захист в судовому (примусовому) порядку вимоги про нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Проте у даній справі, вимога кредитора вже захищена у рішеннях Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.11.2014 року та Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 19.11.2013 року, які набрали законної сили.

При цьому той факт, що позивачем пропущено строк для пред`явлення виконавчого листа у справі №490/3061/14-ц до виконання, не має правового значення.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 759/4755/19, від 29 вересня 2021 року у справі №548/223/19, від 29 листопада 2023 року у справі № 753/1527/22.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року №916/190/18 зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Таким чином, суд дійшов висновку про прострочення відповідачами виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішеннь Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.11.2014 року та Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 19.11.2013 року, та необхідність стягнення з них в солідарному порядку інфляційних втрат та 3 % річних у загальному розмірі 47987,40 грн.

Щодо заявленої вимоги про відшкодування понесених судових, суд зазначає наступне.

У позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідачів 2442,40 грн. сплаченого судового збору за поданням даного позову.

На підтвердження понесених судових втрат, представником позивача, надано Мемореальний ордер №863550 від 09.05.2025 року про сплату судового збору на у сумі 2422, 40 грн.

Таким чином, на підставі статті 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача, пропорційно задоволеним вимогам, підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2143,10 грн.. (47987,40 грн./ 54241,29 грн. х 2422,40 грн.).

Керуючись ст.ст.141, 259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк», у порядку ст.625 ЦК України заборгованість за кредитним договором №490077263 від 17.06.2008 року у розмірі 47987,40 грн., з яких: 10 809,73 грн.. - три відсотки річних за прострочення зобов`язання; 37 177,67 грн. - інфляційні втрати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1071,55 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1071,55 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: Акціонерне товариство «Сенс Банк», місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, .

Відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Головуючий суддя: І.О. Притуляк