Справа № 629/7085/25
Номер провадження 2/629/1995/25
06.11.2025 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі головуючого судді Ткаченко О.А., за участю секретаря Торенко Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Лозівської міської територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області, третіх осіб: Харківської товарної біржі, ОСОБА_2 , про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -
Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу №548 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 20.10.1998 року між ОСОБА_3 - продавець, та ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 покупцями, з моменту його укладання з 20.10.1998 року.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника, за наявними в матеріалах справи документами.
Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.
Представник третьої особи Харківської товарної біржі в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 20.10.1998 між ОСОБА_3 (продавцем) та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (покупцями) був укладений договір купівлі-продажу №548, на житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , при якому маються відповідні надвірні будівлі, належить продавцю на підставі рішення Лозівського міського суду Харківської області від 17.03.1995, зареєстроване в Лозівському БТІ 20.10.1998, р.№288, договору дарування посвідченого Лозівською держнотконторою 25.05.1995, зареєстрований в Лозівському БТІ 15.06.1995, р.№288.
Вказаний договір був зареєстрований Лозівською філією Харківської товарної біржі, однак нотаріально не посвідчений. Як зазначено у п.9 даного договору, на підставі ст.15 Закону України «Про товарну біржу», угоди зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню (а.с.18).
Право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в Лозівському БТІ, реєстровий номер 288 від 21.10.1998 року.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.317 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Листом ФОП ОСОБА_5 , щодо виконання Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд від 26.09.2025 ОСОБА_2 . ТА ОСОБА_2 було роз`яснено, що для підтвердження права власності потрібно надати документ, що посвідчує право власності на майно, правочин повинен відповідати вимогам закону.
Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст.15,16 ЦК України та ст.1,3,4 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення (постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України: від 13 квітня 2016 р. у справі №6-2981цс15; від 1 червня 2016 р. у справах №6-929цс16, №6-1044цс16).
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно ч.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Тому до правовідносин щодо визнання дійсності укладеного договору купівлі-продажу від 1998 року потрібно застосовувати положення ЦК України в редакції 1963 року.
Згідно ст.227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
За змістом ст.128,153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповід но до ст.224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.
Згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Отже, спеціальним законом не встановлено обов`язкової вимоги щодо нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, які були укладені за результатами проведення біржового аукціону та зареєстровані на біржі.
Згідно п.1.1 Інструкції «Про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.1998 (в редакції чинній на час укладення договору), передбачено, державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності.
Згідно з тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 7 лютого 2002 року, підприємства бюро технічної інвентаризації здійснюють державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць.
Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р. за №1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.
Разом з тим, положення ст.227 ЦК України в редакції 1963 року, що діяли на момент укладання договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Водночас, згідно ст.47 ЦК УРСР, яка діяла під час укладання спірного правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах при визнання угод недійсними» визначено, що суд на підставі ч.2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. На час розгляду справи позивач позбавлений можливості розпоряджатися своїм майном, оскільки договір купівлі-продажу будинку було оформлено в 1998 році з порушенням вимог закону в частині нотаріального посвідчення угоди, а нині така можливість відсутня із-за смерті учасника (продавця) договору. За вказаних обставин, відповідно до положень ст.47,227 ЦК України в редакції 1963 року договір купівлі-продажу спірного майна може бути визнаний судом дійсним.
Керуючись ст.2,12,13,77,81,89,263-265 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Лозівської міської територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області, третіх осіб: Харківської товарної біржі, ОСОБА_2 , про визнання договору купівлі-продажу дійсним- задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу №548 житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому житловому будинку маються надвірні будівлі, а саме: кирп. літня кухня літ.«Б», сарай літ.«Г», льох літ.«П», вбиральня літ.«1», душ літ.«11», льох літ.«П», гараж літ.«Д», огорожа літ.«№», з/б кільця зливна яма літ.«Л», бетонне замощення літ.«з»; укладений 20.10.1998 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і зареєстрований в Лозівській філії Харківської товарної біржі на підставі біржового контракту №548 від 20.10.1998.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Лозівська міська територіальна громада в особі Лозівської міської ради Харківської області, юридична адреса: вул.Я.Мудрого буд.1, м.Лозова, Харківської області, .

Треті особи: Харківська товарна біржа, юридична адреса: проспект Науки, б.5, м.Харків, ;

ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Олександр ТКАЧЕНКО