КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/824/1371/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Степаненко Галини Олександрівни про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення боргу за договором про виплату матеріальної допомоги, трьох процентів річних від прострочених сум та суми інфляції за час прострочення платежів,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (далі - ДП «Украерорух») про стягнення коштів, передбачених договором про виплату матеріальної допомоги.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Украерорух» на користь ОСОБА_1 борг за договором про виплату матеріальної допомоги № ПР-19/2020 від 15 червня 2020 року у розмірі 106 624 гривень, три проценти річних від прострочених сум у розмірі 4 051,44 гривень та суму інфляції за час прострочення платежів у розмірі 9 720,43 гривень.

У задоволенні позову в частині вимог про стягнення пені за договором про виплату матеріальної допомоги відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року апеляційну скаргу ДП «Украерорух» залишено без задоволення. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2025 рокуу даній справі залишено без змін.

14 жовтня 2025 року представник позивача - адвокат Степаненко Г.О. надіслала до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з ДП «Украерорух»на користь ОСОБА_1 7 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Заяву обґрунтувала тим, що у поданому відзиві на апеляційну скаргу містилось прохання стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 7 000 гривень та додано документи на підтвердження понесених позивачем витрат (договір, квитанція), однак під час розгляду справи апеляційним судом не було вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивача вищевказаних судових витрат.

Заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Відповідно до положень частини третьої статті 270 ЦПК України в редакції Закону № 4508-IX, який набув чинності 16 липня 2025 року, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З огляду на зазначене, питання про ухвалення додаткового рішення у цій справі вирішується судом апеляційної інстанції у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, вимоги та обґрунтування поданої заяви, колегія суддів вважає, що заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення слід залишити без задоволення з таких підстав.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Частиною першою статті 270 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є невирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі (пункт 3 частини першої вказаної статті).

У постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 607/6424/20 Верховний Суд зазначив, що відповідними нормами ЦПК України передбачено право судів першої та апеляційної інстанцій на розподіл судових витрат виключно у рішенні або постанові суду за результатами розгляду справи по суті, або шляхом ухвалення додаткового рішення з цього питання, що також узгоджується із статтею 270 ЦПК України.

Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18 вказав, що розподіл судових витрат здійснюється судом або в рішенні по суті спору (якщо сторони надали всі докази на підтвердження судових витрат до виходу суду до нарадчої кімнати), або в додатковому судовому рішенні (якщо сторони скористалися своїм правом подати докази на підтвердження понесення судових витрат).

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.

Вказаний висновок викладено у постанові (додатковій) Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 447/3950/21.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на апеляційну скаргу ДП «Украерорух» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2025 року представник позивача - адвокат Степаненко Г.О. вказувала, що ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 гривень, що підтверджується договором та відповідною квитанцією, і включає в себе представництво адвокатом інтересів позивача в суді апеляційної інстанції та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку відзиву на апеляційну скаргу.

Просила стягнути з ДП «Украерорух» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, у розмірі 5 000 гривень (а.с. 153).

До відзиву на апеляційну скаргу з метою підтвердження понесення витрат на правову допомогу представник позивача долучила: попередній розрахунок витрат, які понесла ОСОБА_1 , від 05 травня 2025 року; договір про надання правової допомоги № 16/25 від 05 травня 2025 року; квитанцію № 3112228 від 05 травня 2025 року про оплату послуг на суму 7 000 гривень (а.с. 155-161).

Постановою Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року апеляційну скаргу ДП «Украерорух» залишено без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2025 року - без змін.

Питання розподілу між сторонами судових витрат у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в цьому судовому рішенні не вирішувалось.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Згідно із частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц.

У постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 03 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 звернуто увагу на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (див. висновок, який викладено у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 826/856/18).

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 826/856/18.

Ураховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.

У справі, яка розглядається, представництво інтересів ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції здійснювалось адвокатом Степаненко Г.О. на підставі ордера на надання правничої допомоги серії АА № 1575421 від 07 травня 2025 року, виданого згідно із договором про надання правової допомоги № 16/25 від 05 травня 2025 року, укладеним між позивачкою та вказаним адвокатом.

Згідно зі пунктами 6.1, 6.2 розділу 6 «Оплата послуг та порядок їх приймання» вищевказаного договору цей договір є оплатним. Винагорода адвоката встановлюється за згодою сторін. Розрахунки за договором здійснюються у національній валюті - гривні. В день підписання цього договору клієнт сплачує адвокату передплату у розмірі 7 000 гривень.

Однак, представником позивача - адвокатом Степаненко Г.О. не долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження того, за які саме послуги зазначені кошти підлягали сплаті у день укладення договору про надання правової допомоги.

В порушення приписів частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення судом розміру понесених витрат на правничу допомогу сторона позивача не подала детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (стаття 134 ЦПК України), таким розрахунком наданих послуг (виконаних робіт)не являється.

При цьому, як передбачено пунктом 6.7 розділу 6 «Оплата послуг та порядок їх приймання» договору, підписання акту виконаних робіт клієнтом свідчить про належне виконання адвокатом своїх зобов`язань за цим договором та підтвердженням відсутності претензій з боку клієнта.

Проте, матеріали справи не містять відповідного акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правової допомоги № 16/25 від 05 травня 2025 року, який підлягає підписанню між його сторонами для засвідчення належного виконання зобов`язань за цим договором.

Стороною позивача до суду апеляційної інстанції такий доказ не подавався.

Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно пункту 4 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Тобто, саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі № 520/5386/15-ц.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем належним чином документально не підтверджено понесення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції відповідно до умов наданого договору про надання правової допомоги, а тому у відшкодуванні цих витрат слід відмовити.

Зазначене узгоджується з висновком, що міститься у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2022 року у справі № 569/4771/19.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що заява представника ОСОБА_1 - адвоката Степаненко Г.О. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з ДП «Украерорух» витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, є необґрунтованоюта задоволенню не підлягає, а тому правові підстави для прийняття додаткової постанови у цій справі відсутні.

Керуючись статтями 133, 134, 137, 141, 270, 368, 381 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Степаненко Галини Олександрівни про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення боргу за договором про виплату матеріальної допомоги, трьох процентів річних від прострочених сум та суми інфляції за час прострочення платежів залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 листопада 2025 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній