1Справа № 335/7443/25 2/335/3269/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря судового засідання Махненко А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,

за участю представника позивача адвоката Губорєва К.С., відповідача ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Губорєва К.С. звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила наступне.

22.07.2017 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №773. Вказаний шлюб відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду від 20.02.2025 року у справі №335/835/25 було розірвано.

За час перебування у шлюбі подружжям за спільні кошти з сімейного бюджету було придбано автомобіль марки/моделі PEUGEOT 207, тип ЛЕГКОВИЙ ХЕТЧБЕК-B, рік випуску2007, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) НОМЕР_1 . Право власності на вказаний транспортний засіб було набуте відповідачем ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ № 2341/2019/1272389 від 17.01.2019 року.

Зазначений автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, на даний час перебуває у користуванні відповідача, згоди щодо поділу майна між сторонами не досягнуто.

Згідно висновку експертної оцінки ПП «АРІАДНА» визначено вартість вказаного колісного транспортного засобу, яка станом на 30.06.2025 року складає 158 240,00 грн.

Позивач просить визнати автомобіль PEUGEOT 207, 2007 року випуску спільною власністю подружжя, виділити автомобіль в особисту приватну власність відповідачу ОСОБА_2 , припинивши спільну сумісну власність подружжя на вказане майно; стягнути з відповідача на її користь 1/2 вартості автомобіля, що складає 79 120 грн. та покласти на відповідача судові витрати, що складаються з витрат по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу.

Ухвалою судді від 31.07.2025 відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.

27.10.2025 року від представника позивача надійшла заява про затвердження мирової угоди.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Губорєв К.С. не підтримав заяву про затвердження мирової годи. Позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просить позов задовольнити, визнати автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, визнати право власності на нього за відповідачем, припинивши право спільної власності позивача та стягнути на користь позивача половину вартості автомобіля, яка визначена згідно висновку спеціаліста. Також просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору та повідомив, що докази понесених позивачем витрат на правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову та стягнення з нього 1/2 частини вартості автомобіля, який був придбаний спільно сторонами у період шлюбу, право власності на який зареєстровано за відповідачем.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. ст. 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.07.2017 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 20.02.2025 року, яке набрало законної сили 24.03.2025 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с.9-10).

В період шлюбу, а саме 17.01.2019 року, на підставі договору купівлі-продажу, був придбаний та зареєстрований за відповідачем автомобіль PEUGEOT 207, тип ЛЕГКОВИЙ ХЕТЧБЕК-B, рік випуску2007, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) НОМЕР_1 , що підтверджується інформацією РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях від 30.05.2025 року (а.с.12-13).

Відповідно до Звіту про незалежну оцінку об`єкта колісного транспортного засобу: марка/модель PEUGEOT 207, тип ЛЕГКОВИЙ ХЕТЧБЕК-B, рік випуску 2007, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) НОМЕР_1 , здійсненого ПП «АРІАДНА» (Сертифікат СОД №87/2024 виданий ФДМУ від 15.02.2024 року), вартість вказаного колісного транспортного засобу станом на 30.06.2025 року складає 158 240,00 грн. (а.с.15).

Норми статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України, де дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Частиною третьою статті 368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 зазначено, що вирішуючи спір між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно у їх спільній частковій власності.

Судом встановлено, що вказаний транспортний засіб був придбаний під час перебування в шлюбі позивачки та відповідача, тому являється спільною сумісною власністю подружжя.

Вирішуючи питання про поділ вищезазначеного майна, підстав для відступлення від рівності часток при поділі майна подружжя суд не вбачає і виходить з того, що частки дружини та чоловіка є рівними.

Враховуючи, що автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя, перебуває у відповідача та він ним користується, суд вважає за необхідне присудити його відповідачу та стягнути на користь позивача, за її згодою, 1/2 частину вартості спільного майна.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме: про визнання автомобіля спільною власністю подружжя, визнання права власності на нього за відповідачем та стягнення з відповідача грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності подружжя, у розмірі 1/2 вартості автомобіля марка/модель PEUGEOT 207, тип ЛЕГКОВИЙ ХЕТЧБЕК-B, рік випуску 2007, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) НОМЕР_1 на загальну суму 79 120,00 гривень.

Суд бере до уваги, що відповідачем не була спростована вартість спірного автомобіля, вказана у позові, іншого звіту надано не було.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору, у розмірі 1265,92 грн., понесені позивачем при подачі позовної заяви до суду, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна - задовольнити.

Визнати колісний транспортний засіб: марка/модель PEUGEOT 207, тип ЛЕГКОВИЙ ХЕТЧБЕК-B, рік випуску 2007, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділити в особисту приватну власність ОСОБА_2 колісний транспортний засіб: марка/модель PEUGEOT 207, тип ЛЕГКОВИЙ ХЕТЧБЕК-B, рік випуску 2007, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) НОМЕР_1 , припинивши спільну сумісну власність подружжя на вказане майно.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість 1/2 вартості колісного транспортного засобу: марка/модель PEUGEOT 207, тип ЛЕГКОВИЙ ХЕТЧБЕК-B, рік випуску 2007, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) НОМЕР_1 у розмірі 79 120 (сімдесят дев`ять тисяч сто двадцять) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 10 листопада 2025 року.

Суддя: В.В. Калюжна