СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/9251/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Єросової І.Ю.,

при секретарі Лавриненко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 45) про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

29.06.2024 адвокат Єфимченко І.В., яка представляє інтереси позивача, звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, у якому просила стягнути з відповідача на користь позивача всі суми, що їй належали та підлягали виплаті на день звільнення, в тому числі, але не виключно, невиплачену заробітну плату за 188 робочих днів та грошової компенсації за невикористанні 113 днів щорічних та додаткових відпусток; стягнути середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення, а також понесені витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 05.07.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» докази у справі.

15.10.2024 судом ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено у повному обсязі.

У свою чергу, 06.06.2025 відповідач ТОВ «Дієса» через систему «Електронний суд» скерував заяву про перегляд заочного рішення, ухваленого Святошинського районного суду м. Києва від 15.10.2024, в якій просить поновити строк для звернення із даною заявою та переглянути заочне рішення із його подальшим скасуванням та призначенням судового засідання у порядку прощеного позовного провадження з викликом сторін провадження.

Ухвалою суду від 08.07.2025 заяву про перегляд заочного рішення задоволено, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.10.2024 скасовано, призначено судовий розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження із викликом учасників справи на 04.11.2025 року.

Разом з тим, 22.09.2025 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника позивача - адвоката Єфимченко І.В. про передачу даної справи до Господарського суду м. Києва, яким вирішується питання про визнання відповідача банкрутом.

Так, дане клопотання обґрунтовується тим, що 03.09.2025 Господарським судом м. Києва відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «Дієса» (справа №910/12677/23). У той же день на офіційному сайті Вищого господарського суду України розміщено повідомлення про визначення строку подання заяв кредиторами з вимогами до боржника - протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 , які є предметом даного судового розгляду, не вирішені по суті, а 03.09.2025 відкрито провадження у господарському суді про визнання відповідача банкрутом, даний спір слід передати для розгляду до Господарського суду м. Києва.

Також 04.11.2025 до початку судового засідання через систему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення адвоката Єфимченко І.В., в яких остання вказує, що 02.10.2025 в інтересах ОСОБА_1 подано до Господарського суду м. Києва, у провадженні якого перебуває справа про визнання відповідача банкрутом, заяву про грошові вимоги кредитора до боржника, до якої долучено виписки по картковому рахунку позивача, що підтверджують відсутність надходжень як заробітної плати, належних позивачу внаслідок виконання своїх обов`язків за умовами трудового договору з ТОВ «Дієса».

Учасники справи, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату і час судового засідання, до суду не прибули, жодних заяв чи клопотань, у тому числі й про відкладення, на адресу суду не скеровували.

Суд, вивчивши наявні у розпорядженні матеріали справи, дійшов таких висновків.

Приписами ст. 1 ЦПК України визначено, що ЦПК України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

В силу ч. 1 ст. 2 Кодексу завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Положеннями ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

У ході судового розгляду судом встановлено, що 29.06.2024 адвокат Єфимченко І.В., яка представляє інтереси позивача, звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, у якому просила стягнути з відповідача на користь позивача всі суми, що їй належали та підлягали виплаті на день звільнення, в тому числі, але не виключно, невиплачену заробітну плату за 188 робочих днів та грошової компенсації за невикористанні 113 днів щорічних та додаткових відпусток; стягнути середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення, а також понесені витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 05.07.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

15.10.2024 судом ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено у повному обсязі.

Разом з тим, ухвалою суду від 08.07.2025 заяву відповідача ТОВ «Дієса» про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.10.2024 скасовано, призначено судовий розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження із викликом учасників справи.

Водночас, судом отримано інформацію, що 03.09.2025 Господарським судом м. Києва відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «Дієса».

Так, відповідно до ст. 1 КУзПБ банкрутством є визнана господарським судом нездатність боржника, крім страховика або кредитної спілки, відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника, а також віднесення страховика або кредитної спілки відповідно до рішення Національного банку України до категорії неплатоспроможних відповідно до Закону України "Про страхування" або Закону України "Про кредитні спілки".

Отже, банкрутством як різновидом процедур, що здійснюються в межах спеціалізації господарського судочинства, є судова процедура, яка регламентує правовідносини, що виникають внаслідок нездатності боржника відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимоги кредиторів через процедури санації чи ліквідації, які визначені КУзПБ, введеним у дію з 21.10.2019 року. Цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи, передбачаючи ряд процесуальних норм, які регулюють порядок здійснення судочинства у цих процедурах (відкриття провадження у справі про банкрутство, види судових рішень у банкрутстві та порядок їх оскарження тощо).

Особливістю провадження у справі про банкрутство є те, що врегулювання правовідносин неплатоспроможності боржника вимагає поєднання в одній процедурі як цивільних, так і адміністративних правовідносин щодо його майна (майнових прав) з метою як найповнішого задоволення в ній вимог кредиторів - приватних осіб та контролюючих органів з грошовими вимогами до боржника у черговості, визначеній КУзПБ.

За змістом ч. 1 ст. 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУзПБ господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними ГПК України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (ч. 3 ст. 7 КУзПБ).

Пункт 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України передбачає, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство (неплатоспроможність) та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2024 у справі №640/14829/21, аналізуючи зміст наведених приписів КУзПБ у взаємозв`язку з нормами статті 20 ГПК України, дійшов висновку про те, що для віднесення справи до юрисдикції господарського суду, який розглядає справу про банкрутство, майнові вимоги мають бути безпосередньо пов`язані зі здійсненням провадження в такій справі, зокрема стосуватися визнання недійсними правочинів, учинених керуючим санацією (ліквідатором), визнання права власності на майно боржника, оскарження результатів аукціону з продажу майна боржника тощо. До критеріїв визначення, чи підлягає розгляду у межах справи про банкрутство спір, стороною в якому є боржник, відносяться також такі умови, за яких вирішення спору: стосується питання щодо формування активів боржника (майно, майнові права); впливає на суб`єктний склад сторін та учасників у справі про банкрутство, їхні права, інтереси та (або) обов`язки.

У постанові від 07.10.2020 у справі № 904/7234/15 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що з огляду на норми законодавства України, чинного на момент розгляду справи Верховним Судом, законодавець підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

У свою чергу, упостанові від 04.06.2025 у справі №917/1998/23 Верховний Суд сформулював висновок, що відповідно до ч. 3 ст. 7 КУзПБ встановлено правило, за яким матеріалами справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Водночас, передача справи до господарського суду на підставі ч. 3 ст. 7 КУзПБ можлива лише на стадії розгляду справи в суді першої інстанції та до ухвалення рішення судом першої інстанції по суті заявлених вимог. Неможливо передати матеріали справи до суду іншої юрисдикції з ухваленим у ній рішенням по суті заявлених вимог.

Разом з тим, слід врахувати висновок про застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №904/4455/19, відповідно до якого не можна скасовувати прийняте по суті рішення з мотивів порушення порядку розгляду позовних вимог (в окремому позовному провадженні чи в межах справи про банкрутство), зосередившись лише на аналізі суб`єктного складу учасників у контексті порушення щодо них провадження у справі про банкрутство без урахування предмета заявленого позову, змісту спірних правовідносин та фактичних обставин справи. У такому разі відповідне рішення матиме ознаки видимої легітимності (дотримання ознак "форми") та не забезпечуватиме гарантування передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція) права на доступ до суду і захист порушених прав (близький за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 19.12.2019 у справі № 926/358/19, від 23.02.2021 у справі № 913/567/19 (913/506/19).

Крім того, вирішуючи питання про необхідність розгляду спору, стороною якого є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, суди мають виходити не тільки з того, чи підлягають такі вимоги вартісній оцінці з урахуванням положень статті 163 ГПК України, а також надати оцінку змісту заявлених вимог та порушеного права або інтересу, на захист якого такий позов подано (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 916/585/18 (916/1051/20).

Суд звертає увагу, що станом на день вирішення питання про передачу справи до Господарського суду м. Києва остаточне судове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Дієса» не прийнято, вимоги позивача тісно пов`язані із предметом провадження у справі про банкрутство відповідача, а відтак, суд вбачає достатні підстави для передачі даного судового провадження для розгляду до Господарського суду м. Києва.

З огляду на наведене суд доходить висновку про те, що клопотання представника позивача - адвоката Єфимченко І.В. про передачу справи до Господарського суду м. Києва підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 19, 258-261, 352-354 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника позивача - адвоката Єфимченко І.В. про передачу судової справи до Господарського суду м. Києва - задовольнити.

Цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 45) про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку - передати до Господарського суду м. Києва (01054, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44-В).

Ухвала суду може бути оскаржена протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду.

При цьому, відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.Ю.Єросова