Провадження № 4-с/522/73/25
УХВАЛА

06 листопада 2025 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Гудзюк Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Одесі справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання противоправною бездіяльність державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-скаржник) звернулась зі скаргою про визнання протиправною бездіяльність державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Приморського відділу ДВС у м. Одесі), в якій просить:

-визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Вітріченка Ігоря Андрійовича, яка полягає у невчиненні дій щодо закінчення виконавчого провадження №77424446, відкритого 11.03.2025 року, відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження у зв`язку із самостійним виконанням ОСОБА_1 вимог виконавчого документа до відкриття вказаного виконавчого провадження, та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 11.03.2025 року.

-Зобов?язати державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Вітріченка Ігоря Андрійовича закінчити виконавче провадження №77424446 з виконання виконавчого листа №522/13652/20 від 15.01.2025 року, що був виданий Приморським районним судом м.Одеси, про зобов`язання ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку, площею - 14 кв. м., яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 (машино-місце № 201) на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону Про виконавче провадження, та винести відповідну постанову про закінчення виконавчого провадження.

-Зобов?язати державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Вітріченка Ігоря Андрійовича винести постанову про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 11.03.2025 року, винесену при здійснені виконавчого провадження №77424446.

-Стягнути з Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) судові витрати (оплата професійної правничої допомоги) на користь ОСОБА_1 .

Ухвалою від 04.07.2025 скаргу на дії державного виконавця у справі №522/13652/20 було прийнято до розгляду та відкрито провадження.

12.08.2025 представник Приморського відділу ДВС у м. Одесі Вітріченко Ігор Андрійович подав відзив на скаргу ОСОБА_1 , в якій просив відмовити у задоволенні скарги.

13.08.2025 ухвалою, яка винесена протокольно, залучив у якості заінтересованих осіб Одеську міську раду та Приморську окружну прокуратуру міста Одеси.

Скаржник вказує, що відповідно до договору купівлі-продажу від 13 квітня 2016 року, р.н. 349, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , остання набула у власність машиномісце № НОМЕР_1 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 14,0 кв.м.

В серпні 2020 року Перший заступник керівника Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Одеської міської ради подав позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання незаконним свідоцтва, визнання недійсним договору та звільнення земельної ділянки.

За результатами розгляду справи №522/13652/20 Одеський апеляційний суд у постанові від 10.10.2024 року позов Приморської окружної прокуратури задовольнив частково та зобов?язав ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку, площею - 14 кв. м., яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 (машино- місце № 201).

ОСОБА_1 вказує, що 15.01.2025 року було видано виконавчий лист у справі №522/13652/20, на підставі якого 11.03.2025 року державним виконавцем Приморського відділу ДВС у м.Одесі Вітріченком Ігорем Андрійовичем відкрито виконавче провадження №77424446.

Скаржник зазначає, що в рамках даного провадження, 11.03.2025 державним виконавцем Приморського відділу ДВС у м.Одесі Вітріченко Ігорем Андрійовичем, винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 16 000,00 грн.

ОСОБА_1 стверджує, що рішення суду у справі №522/13652/20 було нею виконано добровільно, оскільки земельна ділянка, на якій розташоване машиномісце № НОМЕР_1 , була звільнена ще до відкриття виконавчого провадження.

Також, ОСОБА_1 зазначає, що, на момент винесення остаточного рішення суду апеляційної інстанції вже не проживала в м. Одеса та не користувалась машино-місцем № НОМЕР_1 , оскільки з червня 2024 року вона працює та проживає у місті Вінниця, а її автомобіль знаходиться з нею у м. Вінниця, де вона ним постійно користується.

17.07.2025 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського відділу ДВС у м.Одесі із письмовою заявою, в якій просила закінчити виконавче провадження №77424446 у зв`язку з добровільним виконанням рішення суду та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 11 березня 2025 року.

Проте, листом №119325 від 25 липня 2025 року Приморський відділ ДВС повідомив скаржнику, що остаточне судове рішення не виконано, оскільки машиномісце № НОМЕР_1 має металевий навіс із опорами та огородження (паркан).

Скаржник наголошує, що металевий навіс з опорами, наявний на межі машино-місця, не є її власністю, не встановлювався нею, та є частиною спільної конструкції, яка охоплює декілька паркомісць. У зв`язку із зазначеним вона не має можливості здійснювати його демонтаж.

Також, позиція Скаржника полягає у тому, що постанова Одеського апеляційного суду від 10.10.2024 року у справі №522/13652/20 не містить вимоги про демонтаж конструкцій, тому вимога державного виконавця щодо їх усунення є необґрунтованою та такою, що виходить за межі рішення суду.

У відзиві на скаргу Приморський відділ ДВС у місті Одесі зазначає, що звільнення ОСОБА_1 земельної ділянки (машиномісця № НОМЕР_1 ) від автомобіля не є належним виконанням постанови Одеського апеляційного суду від 10.10.2024 року у справі №522/13652/20, згідно якого відкрито виконавче провадження №77424446, оскільки навіс та металеві конструкції залишилися на земельній ділянці.

Виконавчий орган посилається на наявність аналогічного виконавчого провадження щодо звільнення земельної ділянки, розташованої за тією ж адресою: АДРЕСА_1 . За твердженнями Приморського відділу ДВС у місті Одесі, у межах аналогічного виконавчого провадження боржником було поставлено під сумнів зміст обов`язку, покладеного рішенням суду та було подано заяву до суду з проханням надати роз`яснення щодо способу виконання відповідного судового рішення щодо звільнення машино-місця.

Дана заява була предметом розгляду Одеського апеляційного суду, який 13.03.2025 року ухвалив відповідне рішення у справі №522/11809/20.

Також, Приморський відділ ДВС у місті Одесі просив залучити до розгляду скарги в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору - Одеську міську раду та Приморську окружну прокуратуру м. Одеси.

Отже, позиція Приморського відділу ДВС у місті Одесі зводиться до того, що ОСОБА_1 не виконала рішення суду належним чином, а отже відсутні правові підстави для закінчення виконавчого провадження №77424446 та скасування постанови про стягнення виконавчого збору.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Одеського апеляційного суду від 10.10.2024 у справі №522/13652/20, зобов`язано ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку, площею - 14 кв. м., яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 (машино- місце № 201).

З наданих суду доказів вбачається, що 11.03.2025 року державним виконавцем Приморського відділу ДВС у м.Одесі Вітріченко Ігорем Андрійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №77424446 з виконання виконавчого листа №522/13652/20 від 15.01.2025 року, виданого Приморським районним судом м.Одеси, про зобов`язання ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку, площею - 14 кв. м., яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 (машино-місце № 201).

Крім того, в рамках даного провадження, 11.03.2025 державним виконавцем Приморського відділу ДВС у м. Одесі Вітріченко Ігорем Андрійовичем, винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 16 000,00 грн.

Заявою від 17.07.2025 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського відділу ДВС у м.Одесі у якій просила закінчити виконавче провадження №77424446 з виконання виконавчого листа №522/13652/20 від 15.01.2025 року на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону Про виконавче провадження(як фактично виконане), про що винести відповідну постанову та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 11.03.2025 року винесену при здійснені виконавчого провадження №77424446.

До заяви було додано лист ОК «Шлях» №07/12 від 17.07.2025 відповідно до якого землекористувач ділянок на яких розташоване машино-місяце № 201 повідомив, що станом на 10.10.2024 року, а також надалі, громадянка ОСОБА_1 машино-місце №201 та №202, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , не займала.

Листом №119325 від 25.07.2025 року державний виконавець Приморського відділу ДВС у м.Одесі відмовив у закінченні виконавчого провадження №77424446 та у скасуванні постанови про стягнення виконавчого збору, посилаючись на те, що судове рішення, на підставі якого було відкрито виконавче провадження, не було виконано, оскільки машино-місце №201 досі обладнане металевим навісом з опорами та огородженням (парканом)

Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ч.1 ст.448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до п. а) ч.1ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

З матеріалів справи вбачається, що 25.07.2025 року представник скаржника адвокат Хлєбникова Н.А. отримала копію листа Приморського відділу ДВС у м.Одесі №119325, яким було відмовлено у закінченні виконавчого провадження №77424446 та у скасуванні постанови про стягнення виконавчого збору. Скарга на дії державного виконавця була направлена до суду 01.08.2025 року, тобто з дотриманням строку, встановленого ч.1 ст. 449 ЦПК України.

Судом досліджено, що Одеський апеляційний суд у постанові від 10.10.2024у справі №522/13652/20 дійшов висновку про часткове задоволення позову Приморської окружної прокуратури м. Одеси, поданого в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

У постанові від 22.06.2020 у справі № 922/2155/18 Верховний Суд підкреслив, що обсяг обов`язку відповідача обмежується предметом судового розгляду та змістом резолютивної частини рішення.

У резолютивній частині постанови Одеського апеляційного суду від 10.10.2024 суд зобов`язав ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку площею 14 кв. м (машино-місце № 201)

Відповідно до п.5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність).

Згідно ч.2 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні процесуальні права щодо здійснення всіх передбачених законом процесуальних дій та обов`язків.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справу виключно за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у випадках, передбачених законом.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2022 року в справі № 602/1455/20 (провадження № 61-475св22)).

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що дії державного виконавця, спрямовані на спонукання ОСОБА_1 до демонтажу металевого навісу, опор чи огородження, не відповідають суті судового рішення по справі №522/13652/20.

Постанова Одеського апеляційного суду від 10.10.2024 року у справі №522/13652/20, чітко визначає спосіб захисту порушеного права - звільнення земельної ділянки площею 14 кв.м (машино-місце №201). Будь-яких вимог щодо демонтажу споруд, навісів чи парканів у резолютивній частині судового рішення не міститься.

Щодо посилань скаржника на ухвалу Одеського апеляційного суду від 13.03.2025 року у справі №522/11809/20 суд зазначає наступне.

Колегія суддів при розгляді заяви у вищезазначеній справі дійшла висновку, що заява про роз`яснення постанови не обґрунтована, оскільки постанова Одеського апеляційного суду від 13.02.2025 є достатньо чіткою щодо обов`язку звільнення земельної ділянки, а наявність навісу не є перешкодою для виконання тих обов`язків, які покладені на боржника.

Таким чином, посилання на зазначену ухвалу як на обґрунтування невизначеності способу виконання рішення є безпідставними. Аналіз змісту ухвали Одеського апеляційного суду від 13.03.2025 року у справі №522/11809/20 підтверджує, що суд апеляційної інстанції розцінив рішення суду як таке, що не потребує додаткового роз`яснення.

Відповідно до статті 1 ЗУ "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 13 ЗУ "Про виконавче провадження", під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених вказаним Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 18 Закону ЗУ "Про виконавче провадження", на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами частини 5 статті 26 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з частинами 1, 3 статті 27 Закону Про виконавче провадження виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 ЗУ Про виконавче провадження, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до частина 9 статті 27 Закону Про виконавче провадження виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 ЗУ Про виконавче провадження, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26, повинен перевірити факт виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню перевірка має бути проведена не пізніше третього робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 фактично самостійно виконала рішення Одеського апеляційного суду від 10.10.2024 року у справі №522/13652/20 в частині обов`язку щодо звільнення машино-місця №201, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , до моменту відкриття виконавчого провадження №77424446, яке було відкрито 11.03.2025 року.

Отже, відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 ЗУ Про виконавче провадження державний виконавець повинен був закінчити виконавче провадження та згідно частини 9 статті 27 Закону України Про виконавче провадження, скасувати постанову про стягнення виконавчого збору у зв?язку з добровільним виконанням рішення до відкриття виконавчого провадження.

У даному випадку невиконання державним виконавцем обов`язку щодо закриття виконавчого провадження є порушенням норм чинного законодавства та бездіяльністю зі сторони державного виконавця Приморського відділу ДВС Вітріченка Ігоря Андрійовича.

-Щодо вимог про зобов?язання державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Вітріченка Ігоря Андрійовича винести постанову про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 11.03.2025 року, винесену при здійснені виконавчого провадження №77424446., то суд відмовляє в ії задоволенні, т.я. заявлено передчасно.

За встановлених обставин суд вважає, що скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 2, 12, 13, 447-1, 448, 449 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Вітріченка Ігоря Андрійовича, яка полягає у невчиненні дій щодо закінчення виконавчого провадження №77424446, відкритого 11.03.2025 року, відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку із самостійним виконанням ОСОБА_1 вимог виконавчого документа до відкриття вказаного виконавчого провадження.

Зобов`язати державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Вітріченка Ігоря Андрійовича закінчити виконавче провадження №77424446 з виконання виконавчого листа №522/13652/20 від 15.01.2025 року, що був виданий Приморським районним судом м.Одеси.

У задоволені решти вимог відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 10.11.2025.

Суддя Р. Д. Абухін