УХВАЛА

10 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 589/4255/17

провадження № 61-13684ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які не брали участі у розгляді справи, на ухвалу Сумського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Богданівської сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом

до Богданівської сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 17 січня 2018 року позов ОСОБА_3 задовольнив.

Визначив ОСОБА_3 додатковий строк тривалістю два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 ,

яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, особи, які не брали участь у справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскаржили його в апеляційному порядку.

Апеляційну скаргу мотивували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла

ОСОБА_5 , яка є матір`ю ОСОБА_3 , за життя нею було складено заповіт на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за яким вона заповіла їм усе своє майно.

Стверджують, що при оформленні спадщини після смерті ОСОБА_5 їм стало відомо про судову справу № 589/4255/17, у якій оскаржуваним рішенням ОСОБА_3 визначено додатковий строк на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 . Вказують, що наявний у матеріалах справи заповіт ОСОБА_4 від 30 травня 1994 року викликає у них сумніви щодо достовірності, оскільки на копії заповіту, яка міститься у матеріалах справи, було виявлено прихований посвідчувальний напис, зроблений секретарем Богданівської сільської ради 26 лютого 2007 року.

Наголошували на тому, що у справі № 589/4255/17 ОСОБА_3 не було залучено як третьою особою ОСОБА_5 , у зв`язку з чим вона не могла надати свої аргументи, висловити свою позицію та не була обізнана щодо вирішення питання поновлення строку для прийняття спадщини ОСОБА_3 .

Також апелянтам стало відомо про справу № 589/4607/20, у якій ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом про встановлення факту належності 1/2 частини житлового будинку за померлим ОСОБА_7 та визнання за нею права власності на 1/2 частину будинку у порядку спадкування за законом. У цій справі ОСОБА_3 не погодився з позовними вимогами матері та зазначив,

що ОСОБА_5 мала право успадкувати лише 1/4 частину житлового будинку

за законом після смерті ОСОБА_7 , інша 1/4 частина будинку має належати його бабі - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апелянти вважають, що вони як спадкоємиці за заповітом після смерті ОСОБА_5 мають право на апеляційне оскарження рішення суду у справі № 589/4255/17, оскільки воно безпосередньо впливає на їхні спадкові права. Зазначають,

що ОСОБА_3 , отримавши додатковий строк для прийняття спадщини

на підставі «фальсифікованої» копії заповіту (що містить прихований посвідчувальний напис та має невідповідності у вигляді лінії згину лише

на зворотному боці), неодноразово використовував цей документ у різних судових справах, включаючи справу № 589/4607/20, де оспорював право власності своєї матері на спадкове майно, а тепер претендує на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_5 , що прямо зачіпає їх майнові права.

Сумський апеляційний суд ухвалою від 16 жовтня 2025 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області 17 січня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_3 до Богданівської сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини закрив.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що оскарженим судовим рішенням

не вирішувалось питання про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_1

та ОСОБА_2 , що згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України,

є підставою для закриття апеляційного провадження.

03 листопада 2025 року особи, які не брали участі у справі, ОСОБА_1

та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник - адвокат Солдаткін О. С., через підсистему «Електронний суд» надіслали до Верховного Суду касаційну скаргу

на ухвалу Сумського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року у зазначеній справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17 січня 2018 року безпосередньо стосується майнових прав та інтересів заявників, а тому суд апеляційної інстанції прийшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_5 не є спадкоємицею після смерті

ОСОБА_4 , отже у заявників права на спадщину після померлої

ОСОБА_4 не виникло, у зв`язку з чим закрив апеляційне провадження

на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів

у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження

(про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку

про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства,

які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини другої статтею 129 Конституції України однією

з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право

на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (частина перша статті 17 ЦПК України).

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси (частина третя статті 18 ЦПК України).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦК України).

Аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок,

що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи,

а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків (постанови Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17

та від 29 січня 2024 року у справі № 750/13149/21).

Тобто особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють

або припиняють їх права та/або обов`язки, або породжують для них правові наслідки.

Необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права

на апеляційне оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.

Питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватися

з урахуванням конкретних обставин справи та змісту судового рішення.

Судове рішення, оскаржене не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав

про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права,

що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав

і обов`язків.

Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Такі висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі

від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15, а також Верховним Судом

у постановах від 04 червня 2020 року у справі № 522/7758/14 та від 20 травня

2024 року у справі № 0827/11217/2012.

Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі,

і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі № 750/13149/21).

Як вбачається з доводів касаційної скарги, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилаються на те, що вони є спадкоємцями за заповітом після смерті їх баби ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилаються на те, що за життя 14 вересня

2021 року ОСОБА_5 склала заповіт, за яким заповіла своїм онукам

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 все своє майно.

Апеляційний суд установив, що Шосткинський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 12 квітня 2021 року встановив факт належності на праві власності

за життя ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , 1/2 частки житлового будинку з господарськими спорудами за АДРЕСА_1 , загальною площею 84,5 кв. м, позначений на плані земельної ділянки літерою «А-1» з верандою «а», верандою «а1»

з відповідною часткою господарських будівель на нього у вигляді вбиральні «Б», сараю «В», ганку «г», ганку «г1», літньої кухні «Д», прибудови до літньої кухні «д», сараїв «Е», «Э», гаражів «Ж», «З», вбиральні «И», літньої кухні «К», прибудови

до літньої кухні «Л», погрібів «Пг», «Пг1», хвірток «N1», «N2», «N3», «N4», огорожі «N5», «N6».

Визнав за ОСОБА_5 право власності на 1/4 частку житлового будинку

з господарськими спорудами за АДРЕСА_1 , загальною площею 84,5 кв. м, позначений на плані земельної ділянки літерою «А-1» з верандою «а», верандою «а1» з відповідною часткою господарських будівель на нього у вигляді вбиральні «Б», сараю «В», ганку «г», ганку «г1», літньої кухні «Д», прибудови до літньої кухні «д», сараїв «Е», «Э», гаражів «Ж», «З», вбиральні «И», літньої кухні «К», прибудови до літньої кухні «Л», погрібів «Пг», «Пг1», хвірток «N1», «N2», «N3», «N4», огорожі «N5», «N6», в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 прийняли спадщину після ОСОБА_7 шляхом вступу у володіння спадковим майном. Після смерті ОСОБА_4 спадщину за заповітом прийняв її онук

ОСОБА_3 .

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

про реєстрацію права власності вбачається, що ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 вересня 2021 року на праві приватної спільної часткової власності належить 1/4 частини житлового будинку

з господарськими спорудами за АДРЕСА_1 .

Таким чином суд апеляційної інстанції установив, що ОСОБА_5

не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , а тому у ОСОБА_1

та ОСОБА_2 , які є спадкоємцями за заповітом після смерті ОСОБА_5 , права на спадщину після померлої ОСОБА_4 не виникло.

Відтак, з огляду на викладене колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку,

що рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 квітня 2021 року питання про права та інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_2

не вирішувалось.

Встановивши, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу

у справі, в якій вони не брали участі, на судове рішення, яким не вирішувалось питання про їх права, інтереси чи обов`язки, тому суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про закриття апеляційного провадження на підставі

пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Постановляючи ухвалу про закриття апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції діяв у межах своїх повноважень та у визначений процесуальним законом спосіб.

Наведені в касаційній скарзі доводи касаційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні заявниками норм процесуального права та висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають,

а спрямовані на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі

№ 373/2054/16-ц вказано, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися

в оцінку доказів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення

у справі «Пономарьов проти України» та ін.) повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок

та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Наведені норми закону та позиція Верховного Суду дають підстави для висновку про законність оскаржуваних судових рішень.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження,

якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку

про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення вбачається,

що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо

їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскарженого судового рішення, тому колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які не брали участі

у розгляді справи, на ухвалу Сумського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Богданівської сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі,

яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання

та оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров