ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/1082/24 Номер провадження 22-ц/814/4039/25Головуючий у 1-й інстанції Павлійчук А. В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П.,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 30 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», третя особа ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2024 року представник по«VOLVO S40» д.н.з. НОМЕР_1 зивача звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги з урахуванням уточненої позовної заяви обґрунтовані тим, що 03.08.2023 року о 15 год. 30 хв. в м. Глобине по вул. Володимирівська, 1, водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «ЗАЗ 110307» д.н.з. НОМЕР_2 , при зміні напрямку свого руху, при заїзді до свого приватного будинку не надала перевагу в русі транспортному засобу «VOLVO S40» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, та скоїла з ним зіткнення, чим порушила п.п. 10.1 та 10.4 ПДР України. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Посадовими особами Управління /Департаменту/ патрульної поліції був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення водієм ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП.

Протокол направлений до суду, справа розглянута судом.

17.01.2024 Постановою Глобинського районного суду Полтавської області (справа 527/1932/23, суддя Левицька Т.В. встановлено, що в діях водія ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, справу закрито.

У результаті ДТП автомобіль «VOLVO S40» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , отримав технічні пошкодження, в зв`язку з чим, власник ТЗ поніс матеріальні збитки, а також моральні, оскільки був позбавлений тривалий час використовувати авто у своїх потребах.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 122 від 11.08.2023 року вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику автомобіля «VOLVO S40» д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, що сталась 03.08.2023 р., дорівнює вартості автомобіля на момент ДТП, та складає 153 789,17 грн. (сто п`ятдесят три тисячі сімсот вісімдесят дев`ять гривень, сімнадцять копійок). Вартість залишків автомобіля після пошкодження в ДТП складає 53 600,16 грн.

У поданій водієм ОСОБА_1 заяві до ПрАТ «СГ «ТАС» про страхове відшкодування, було погоджено розмір страхового відшкодування на суму 96 989,01 грн. Дану суму ПрАТ «СГ «ТАС» погодили, але не виплатили, оскільки водій ОСОБА_3 не притягнута до відповідальності. За проведення автотоварознавчого дослідження, позивачем ОСОБА_1 , сплачено 3000,00 (три тисячі) гривень.

В зв`язку з пошкодженням автомобіля «VOLVO S40» д.н.з. НОМЕР_1 , позивач був позбавлений можливості вести звичний спосіб життя, тривалий час не міг задовольнити свої потреби та потреби членів своєї родини в автотранспорті, оскільки втратив автомобіль на досить тривалий час, так як відповідач ОСОБА_3 затягувала розгляд справи про адміністративне правопорушення, скоєне нею.

В результаті ДТП, ОСОБА_1 , пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, обурення, тривоги та страху за своє здоров`я. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання позивачем життєвого часу (на проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання, не мав можливості користуватися своїм транспортним засобом, внаслідок його пошкодження. Отже, неправомірними діями водія ОСОБА_3 завдана матеріальна та моральна шкода, на відшкодування якої, позивач ОСОБА_1 , має право.

Розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначаю у межах матеріального збитку, понесеного мною в результаті сплачених мною послуг, документально підтверджених витрат: визначення вартості матеріального збитку «VOLVO S40» д.н.з. НОМЕР_1 у сумі 96 989 грн., яку повинна сплатити ПрАТ «СГ «ТАС»; вартість за висновок експертного автотоварознавчого дослідження 122 від 11.08.2023 у сумі 3000 грн., які також має сплатити ПрАТ «СГ «ТАС»; розмір франшизи у сумі 3 200 грн., яку повинна сплатити відповідач ОСОБА_3 .

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 30 липня 2025 року позов представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», за участю третьої особи: ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 99 989,00 грн у відшкодування завданої матеріальної шкоди (в межах ліміту відповідальності).

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу сумі 15 000,00 грн. та витрати на оплату судового збору у сумі 1211,20 грн.

З даним рішенням суду не погодилося ПрАТ «Страхова Група «ТАС» та подало апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 30 липня 2025 року та ухвалити нове рішення, відповідно якого відмовити у задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав неповноти з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності вини ОСОБА_3 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, оскільки в силу ст.1188 ЦК України внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, шкода відшкодовується винною особою.

Акцентує увагу суду, що постанова Глобинського районного суду Полтавської області від 17.01.2024 року жодним чином не встановлює вину ОСОБА_3 у вчиненні ДТП,

Відзив на адресу Полтавського апеляційного суду не надходив.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи сторони та інші особи, які брали участь в розгляді справи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що не притягнення до адміністративної відповідальності винної у ДТП особи, за наявності доказів, які підтверджують її вину, не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пункт 1 ч.2 ст.22 ЦК України відносить до збитків зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч.3 ст.22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 22.1 передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Стаття 29 Закону зазначає, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до правової позиції, сформульованої Верховним Судом у п.56 постанови від 04.07.2018 року у справі №755/18066/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 30), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відтак, Верховний Суд зв`язав факт відсутності обов`язку страховика з виплати страхового відшкодування підставами: настанням випадків, передбачених ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається із матеріалів справи, що ДТП за участі автомобілів «ЗАЗ 110307» д.н.з. НОМЕР_2 та Хонда д.н.з. НОМЕР_3 та «VOLVO S40» д.н.з. НОМЕР_1 сталася внаслідок порушення водієм автомобіля ЗАЗ ОСОБА_3 Правил дорожнього руху України, відтак у ОСОБА_1 , як власника пошкодженого автомобіля, виникло право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті ДТП. Оскільки ОСОБА_1 було відмовлено у відшкодуванні страхових витрат, зважаючи, що їх розмір не перевищує страховий ліміт, його вимоги підлягають задоволенню.

Доводи відповідача щодо недоведеності вини ОСОБА_3 , та наявності порушень ПДР у діях обох водіїв, не беруться судом до уваги, оскільки вказана позиція повинна була підтверджена в суді першої інстанції належними та достатніми доказами. Крім того необхідно було спростувати докази подані позивачем, та дії відповідача, яка визнала свою винну та провела відшкодування різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, не бере до уваги, оскільки вони зводяться з явною незгодою з рішенням суду першої інстанції та ухиленням відповідача від виконання зобов`язання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС"- залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 30 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 05 листопада 2025 року.

Головуючий суддя : ______________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ____________________ С.Б. Бутенко ____________________ О.І. Обідіна