Провадження № 2/344/1113/25
У Х В А Л А

11 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Антоняка Т.М.,

секретаря Мрічко Н.І.,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

представника позивача Круця В.М.,

відповідача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача Маруди С.Р.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Івано-Франківськ клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Круця Володимира Мироновича про призначення посмертної судової молекулярно-генетичної експертизи, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту батьківства, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Круць Володимир Миронович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту батьківства.

Представник позивача адвокат Круць Володимир Миронович подав клопотання про призначення у справі посмертної судової молекулярно-генетичної експертизи, на вирішення якої поставити наступне питання: чи є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біологічним батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .?

Проведення зазначеної експертизи представник позивача просить доручити Івано-Франківському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (вулиця Національної Гвардії, 14, Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76000).

Для забезпечення проведення експертизи просить провести ексгумацію трупа померлого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , похованого на кладовищі у с. Чукалівка, м. Івано-Франківськ.

В обґрунтування клопотання заявник покликається на те, що ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області задоволено клопотання про витребування про витребування у В/Ч НОМЕР_1 інформації про те, де містяться зразки біологічного матеріалу (кров/букальний епітелій/кісткова тканина) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув чином); про витребування у МВС України інформації про те, чи міститься в Електронному реєстрі геномної інформації людина ДНК профіль ОСОБА_5 (військовослужбовець, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ); чи є (та де містяться) зразки біологічного матеріалу ОСОБА_5 (військовослужбовець, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Однак, у відповідь було отримано інформацію, що запитувані генетичні зразки не відбиралися. Відповідачі не визнають факту батьківства померлого, а ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, відтак вважає за необхідне призначити у даній справі посмертну судову молекулярно-генетичну експертизу.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали клопотання про призначення посмертної судової молекулярно-генетичної експертизи, з проведенням ексгумації трупа померлого.

Відповідачі та представник відповідача заперечили щодо заявленого позивачем клопотання.

Заслухавши пояснення сторін, провівши обговорення клопотання, дослідивши матеріали справи, суд вважає наступне.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивачка ОСОБА_7 просить встановити факт батьківства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що внести відомості до актового запису № 2473 від 21 листопада 2012 року про народження ОСОБА_6 , вказавши у графі батько « ОСОБА_5 ».

Згідно з ч. 2 ст. 102 ЦПК України, предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Відповідно до ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу положень ч. 2 ст. 76 ЦПК України, ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

При цьому, згідно з ч.ч. 1-2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до частин 1, 3 статті 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно ст. 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: характер і ступінь ушкодження здоров`я; психічний стан особи; вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Згідно з пунктом 2.5.6 «Правил проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6, експертиза спірного батьківства, спірного материнства і підміни дітей може бути проведена у випадку, коли одного з батьків чи дитини немає в живих, але є який-небудь біологічний матеріал від них (пляма крові, виділення, волосся, тощо) чи медична документація із зазначенням групи крові.

Статтею 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 28 Конституції України неприпустимо піддавати особу без її згоди медичним науковим чи іншим дослідам.

Вище вказані норми Основного Закону відповідають і статті 7 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Згідно з положеннями статті 6 Закону України «Про поховання та похоронну справу», усі громадяни мають право на поховання їхнього тіла та волевиявлення про належне ставлення до тіла після смерті. Волевиявлення про належне ставлення до тіла після смерті може бути виражене, зокрема, у: згоді чи незгоді на проведення патолого-анатомічного розтину; згоді чи незгоді на вилучення анатомічних матеріалів для трансплантації та/або виготовлення біоімплантатів. Контроль за виконанням волевиявлення громадян про належне ставлення до їхнього тіла після смерті в частині надання згоди на проведення патолого-анатомічного розтину, згоди чи незгоди на вилучення анатомічних матеріалів для трансплантації та/або виготовлення біоімплантатів здійснюється відповідно до закону. Повнолітня дієздатна фізична особа має право розпорядитися щодо передачі після смерті її тіла чи анатомічних матеріалів науковим або навчальним закладам, закладам охорони здоров`я. Рішення щодо передачі тіла чи анатомічних матеріалів померлого може бути прийнято другим з подружжя або одним з близьких родичів, якщо це не суперечить волевиявленню померлого. Порядок передачі тіла чи анатомічних матеріалів померлого науковим, медичним або навчальним закладам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено у судовому засіданні, батьки померлого (відповідачі по справі) не надають згоду на ексгумацію трупа та передачу біологічних матеріалів їх покійного сина для проведення відповідної експертизи.

Суд враховує, що право на фізичну (тілесну) недоторканість є варіантом права на свободу і особисту недоторканість. Це випливає із прав на повагу до гідності людини, яка є невід`ємною ознакою цивілізованого суспільства. Воно є загальновизнаним на міжнародному рівні.

Крім того, у випадках ексгумації трупів, на думку Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Сольська і Рибицька проти Польщі», заява № 30491/17), необхідно відшукувати механізми поєднання публічних інтересів держави з правами близьких і родичів. Право на повагу до приватного й сімейного життя поширюється й на випадки залишення в спокої тіла людини, яка померла.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Суд вважає, що призначенням судом проведення ексгумації трупа у цивільній справі у разі заперечення родичів померлого про це, буде порушено відносно останніх статтю 8 Конвенції (право на повагу до приватного і сімейного життя), а також не дотримано балансу між інтересами позивачки, яка бажає встановити даний факт для вирішення питання про спадкування, призначення пенсії дитині у зв`язку з втратою годувальника та отриманні пільг й соціальних гарантій та захистом права на повагу до приватного та сімейного життя відповідачів, які доводяться померлому рідними батьками.

Враховуючи обставини справи, чутливість правовідносин, щодо яких виник спір, суд вважає, що заявлене клопотання на даний час є передчасним, а відтак у задоволені клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 103,104, 258-260 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Круця Володимира Мироновича про призначення посмертної судової молекулярно-генетичної експертизи, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст ухвали складено та підписано 11.11.2025 року.