КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

11 листопада 2025 року

м. Київ

апеляційне провадження 22-ц/824/18408/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,

розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Євграфової Є. П. та Левенця Б. Б. від розгляду цивільної справи

№ 759/3585/13-ц Святошинського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 вересня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг в сумі 120 000 грн, а також судові витрати в сумі 1 200 грн, а всього стягнуто 121 200 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10 липня 2024 року клопотання ПАТ «МТБ Банк» про скасування заходів забезпечення позову у даній справі повернуто заявнику без розгляду (провадження 2-зз/759/40/24) (т. 1 а.с. 63-64).

ПП «Раном» оскаржило ухвалу суду першої інстанції від 10.07.2024 шляхом подачі апеляційної скарги.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 жовтня 2025 року, справу визначено для розгляду складу колегії суддів Євграфової Є. П. (суддя-доповідач) Левенця Б. Б. та Саліхова В. В.

31 жовтня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід суддям колегії - Євграфовій Є. П. та Левенцю Б. Б.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року визнано необґрунтованим заявлений ОСОБА_1 відвід суддям Євграфовій Є. П. та Левенцю Б. Б. Передано заяву ОСОБА_1 про відвід суддів для вирішення в порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями заяву про відвід передано судді Соколовій В. В.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2025 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Євграфової Є. П. та Левенця Б. Б. залишено без задоволення. Продовжено розгляд цивільної справи № 759/3585/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, у тому ж складі суду.

07.11.2025 ОСОБА_1 подала повторну заяву про відвід суддів Євграфової Є. П. та Левенцю Б. Б.

В обґрунтування заяви про відвід ОСОБА_1 посилається на те, що судді пов`язані з рейдерами з ОПГ ПАТ «МТБ БАНК» в інших справах, де діяли упереджено з грубим порушенням прав. Судді «не помітили» повну відсутність будь-якого боргу у ПП «Ратмир-Соло», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , і не помітили «подвійне стягнення». Крім того судді «не помітили», що ПАТ «МТБ БАНК» був позбавлений будь-яких прав з 21.09.2018 Постановою від 08.12.2021 у справі 640/12469/21. Також, що вчинено крадіжку квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (вартістю понад 22 500 000 грн) шляхом зміни власника 06.06.2024 у ДРРП, попри відсутність у ПАТ «МТБ БАНК» речових прав. Ця крадіжка відбулася за тією ж схемою, що й привласнення 4-х об`єктів (загальна сума крадіжки понад 1 мільярд гривень). Судді не відкрили та не подивилися на розрахунок і відповіді Національного банку України, де чітко зазначено про відсутність будь-яких кредитних відносин у ПП «Ратмир-Соло», ПП «Раном», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Звертає увагу, що розподіл справи 759/3585/13-ц, на думку заявника, вчинено з порушенням порядку, шляхом виключення інших суддів із розподілу «за винагороду від ОПГ ПАТ «МТБ БАНК». Заявник наполягає на відводі, посилаючись на практику ЄСПЛ, яка вимагає задоволення заяви про відвід, якщо виникає сумнів у безсторонності судді, навіть якщо це об`єктивно нічим не підкріплено, оскільки інакше це розцінюється як порушення права особи на справедливий суд.

Вирішуючи заяву ОСОБА_1 , колегія суддів виходить з наступного.

За приписами статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі (ч. 1 цієї статті). Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу (ч.2 ст.40 ЦПК України).

Відповідно до статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Як зазначив Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості. Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у певній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення ЄСПЛ у справі «Hauschildt проти Данії» від 24 травня 1989 року).

Неупередженість має одночасно існувати як фактично (суб`єктивний тест), так і має бути забезпечена її розумна видимість (об`єктивний тест) (рішення ЄСПЛ у справі «Мікаллеф проти Мальти» від 15 жовтня 2009 року, «Rustavi 2 Broadcasting Company Ltd та інші проти Грузії» від 18 липня 2019 року).

Щодо суб`єктивного критерію, то немає підстав стверджувати, що суддя - доповідач Євграфова Є. П. та суддя Левенець Б. Б. виявили особисту упередженість до заявника. Презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не зявляться докази на користь протилежного. Таких доказів щодо членів колегії суддів немає, оскільки усі твердження заявниці ґрунтуються на її припущеннях та незгоді з попередніми процесуальними діями та рішеннями суддів у справах, де вона приймає участь, що не є належними доказами упередженості.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можуть ставити під сумнів безсторонність суддів. Вирішальним є те, чи можуть бути побоювання заявника щодо відсутності безсторонності у суддів об`єктивно виправданими. Колегія суддів вважає, що доводи заявниці ОСОБА_1 не відповідають цьому критерію, оскільки повторна заява про відвід не містить об`єктивних фактів, які б спростовували презумпцію неупередженості суддів, а лише дублює суб`єктивні побоювання та незгоду з процесуальними рішеннями, які вже були предметом розгляду та відхилення. Зокрема, посилання на «зв`язок суддів з ОПГ», «отримання винагороди» та «злочинну поведінку» є бездоказовими припущеннями та голослівними твердженнями, які не підкріплені жодними належними доказами та не можуть створювати об`єктивних підстав для сумніву. Твердження ж заявниці про те, що судді «не помітили» певні обставини справи та «порушили порядок розподілу», є суб`єктивною інтерпретацією та оцінкою, що не ґрунтується на матеріалах справи. Справа по суті, а саме апеляційна скарга на ухвалу про повернення клопотання, ще не була предметом розгляду колегії суддів, отже, судді не могли сформувати позицію чи проявити упередженість щодо обставин, які мають бути предметом судового дослідження та оцінки. Звинувачення у порушенні автоматизованого розподілу також не підтверджені у встановленому порядку. Такі доводи є лише вираженням категоричної незгоди заявника з потенційним результатом розгляду і не є обставинами, передбаченими статтею 36 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів констатує, що ОСОБА_1 подала заяву для вирішення питання, яке вже було вирішено судом, за відсутності належних нових обставин, що відповідає ознакам зловживання процесуальними правами, визначеними пунктом 1 частини другої статті 44 ЦПК України.

Колегія суддів звертає увагу заявника на те, що учасники справи не можуть використовувати інститут відводу суддів з метою схиляння суду до ухвалення бажаного для них процесуального рішення. Необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді. Аналогічний висновок викладено в ухвалах Верховного Суду: від 6 листопада 2023 року в справі № 761/6087/22, від 24 квітня 2024 року у справі № 444/948/21, від 30 квітня 2024 року в справі № 761/6093/22.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини 2 статті 2 ЦПК України).

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша, четверта статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, або періодична зміна позиції щодо вже заявленого клопотання, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Тобто процесуальні права надано законом особам, які беруть участь у процесі, для сприяння суду під час розгляду справ, їх правильному вирішенню. І кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не із цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, затягування розгляду, створення перешкод опоненту, тощо), вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто використовує його всупереч основним засадам цивільного судочинства, а отже, зловживає ним.

Саме в контексті забезпечення виконання завдання цивільного судочинства діючий ЦПК України надав суду правовий механізм запобігання учасниками справи зловживання процесуальними правами, з чим суд стикається при здійсненні судочинства. Такі дії учасників процесу можна назвати недобросовісними.

Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.05.2018 у справі № 910/1873/17).

Колегія суддів бере до уваги наполягання заявниці на відводі із посиланням на практику Європейського суду з прав людини, яка вимагає задоволення заяви про відвід, якщо у сторони виникає суб`єктивний сумнів у безсторонності судді, навіть якщо такий сумнів об`єктивно нічим не підкріплений. Проте, право на справедливий суд, закріплене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним та не може використовуватися учасниками процесу для виправдання зловживання процесуальними правами. Навпаки, ця ж стаття 6 Конвенції гарантує право на розгляд справи упродовж розумного строку. Оскільки повторне заявлення необґрунтованого відводу, яке ґрунтується на припущеннях, а не на належних доказах, є дією, що об`єктивно спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, такі дії суперечать завданню цивільного судочинства та порушують права інших учасників цього процесу на розгляд справи у розумні строки, що є неприпустимим в контексті вимог Конвенції.

Водночас, колегія суддів зауважує, що у своїй ухвалі від 04 листопада 2025 року, якою першу заяву про відвід було визнано необґрунтованою, суд прямо вказав ОСОБА_1 на те, що сукупність її дій свідчить про недобросовісність у реалізації процесуальних прав та є спрямованою на штучне створення перешкод у розгляді справи апеляційним судом, що містить ознаки зловживання процесуальними правами (пункт 1 частини другої статті 44 ЦПК України).

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що повторне подання ОСОБА_1 заяви про відвід суддів Євграфової Є. П. та Левенця Б. Б. у справі № 759/3585/13-ц є заявленням завідомо безпідставного відводу, що має ознаки зловживання процесуальними правами і є спрямованим на безпідставне затягування розгляду справи. Зазначені дії суперечать завданню цивільного судочинства та мають наслідком залишення такої заяви без розгляду на підставі частини третьої статті 44 ЦПК України.

Частиною 4 статті 44 ЦПК України визначено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ст. 144 ЦПК України).

Згідно ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 144 ЦПК України одним із заходів процесуального примусу є штраф.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 148 ЦПК України у випадку зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 148 ЦПК України у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що апеляційний суд звертав увагу ОСОБА_1 на недопустимість зловживання процесуальними правами, однак вона повторно подала заяву про відвід суддям колегії суддів, яка є аналогічною за змістом попередній і визнана необґрунтованою, що є зловживанням процесуальними правами, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_1 захід процесуального примусу у вигляді штрафу у розмірі 0,3 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908,40 грн, що є зловживанням процесуальними правами, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_1 захід процесуального примусу у вигляді штрафу у розмірі 0,3 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908,40 грн.

Згідно ч. 5 ст. 148 ЦПК України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган, можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Керуючись статтями 44, 144, 148 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Визнати подання 07 листопада 2025 року ОСОБА_1 заяви про відвід суддям Євграфовій Є. П. та Левенцю Б. Б. зловживанням процесуальними правами.

Заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Євграфової Є. П. та Левенця Б. Б. у справі № 759/3585/13-ц залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 за зловживання своїми процесуальними правами на користь держави штраф у розмірі 0,3 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 грн 40коп.

Боржник: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягувач: Державна судова адміністрація України, 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5; .

Строк пред`явлення ухвали до примусового виконання в частині стягнення штрафу становить три місяці, починаючи з наступного дня після набрання нею законної сили.

Ухвала в частині накладення штрафу набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов