Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2025 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

-головуючої судді Черніцької І.М.

-при секретарі судового засідання Кокітко І.В.

сторони в судове засідання не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Великоберезовицької селищної ради про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Великоберезовицької селищної ради про визнання права власності на частину будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті баби ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вимог позивач вказала, що за життя її баба ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла їй все своє майно. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, у тому числі на частку житлового будинку по АДРЕСА_1 . Вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 та частково оформила спадкові права. ОСОБА_2 відмовилась від прийняття обов`язкової частки у спадщині. Інші спадкоємці відсутні

У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок, оформити спадкові права у нотаріальній конторі не має можливості.

Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 лютого 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 березня 2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі співвідповідача ОСОБА_2 .

В судове засідання сторони не з`явились, хоча про час та місце його були повідомлені належним чином. Попередньо представник позивача - адвокат Собчук В.К. подав заяву про слухання справи без їх участі, позов підтримує та просить задовольнити.

Представник Великоберезовицької селищної ради попередньо подав заяву про розгляд справи без їх участі, не заперечують проти задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце була повідомлена у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року значиться як колгоспний двір, головою двору була ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 - дочка, ОСОБА_4 - внук, ОСОБА_1 - внучка, що підтверджується випискою з погосподарської книги №3 з 1991 1995 роки за № 177 від 21 травня 2024 року, виданої Великоберезовицькою селищною радою.

Згідно свідоцтва на право власності на жилий будинок від 30 липня 1990 року, виданого Тернопільською районною радою народних депутатів на підставі рішення виконкому Тернопільської районної Ради Народних депутатів №146 від 25 липня 1990 «Про оформлення права власності на жилі будинки» встановлено, що жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 за АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, що складається з чотирьох членів, головою якого є ОСОБА_3 .

Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 належав до суспільної групи «колгоспний двір», членом якого станом на 15 квітня 1991 року були: ОСОБА_3 голова двору, ОСОБА_2 дочка, ОСОБА_4 - внук та ОСОБА_1 внучка.

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відтак, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 належало по 1/4 частці житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений 20 січня 2005 року секретарем Мишковицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, зареєстрований в реєстрі за №01, яким заповіла все належне їй майно ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 19 липня 2005 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області, України, актовий запис №04.

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, у тому числі на належну їй частку житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

На день смерті ОСОБА_3 разом з нею проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою Великоберезовицької селищної ради за № 173 від 17 травня 2024 року.

Отже, спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняли позивач ОСОБА_5 за заповітом та донька ОСОБА_2 за законом, як особа, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

07 лютого 2005 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведено спадкову справу за №510/2005 року після смерті ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку.

01 вересня 2005 року державним нотаріусом на ім`я позивача видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення сільського господарства п. 1.92 га на території Мишковицької сільської ради.

Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 23 вересня 2024 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку спірного житлового будинку після смерті ОСОБА_3 у зв`язку з відсутність правовстановлюючих документів.

Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 значиться як колгоспний двір, членами якого станом на 15 квітня 1991 року були: ОСОБА_3 голова двору, ОСОБА_2 дочка, ОСОБА_4 - внук та ОСОБА_1 внучка.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Таким чином, кожному члену колгоспного двору ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 належало по 1/4 частині житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1241 ЦК малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

В силу вимог ч.ч. 1,3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

В силу вимог ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина за заповітом, у тому числі на 1/4 частку спірного житлового будинку.

Позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Разом з тим, судом встановлено, що на час відкриття спадщини, дочка спадкодавця ОСОБА_2 досягла пенсійного віку, відтак як непрацездатна донька набула права на обов`язкову частку у спадщині у розмірі половини частки, яка б належала їй у разі спадкування за законом, тобто на 1/8 частину (1/4/2) спірного житлового будинку.

ОСОБА_2 прийняла спадщину у встановленому законом порядку шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується наявними у справі доказами. Відтак, успадкувала 1/8 частку житлового будинку в порядку спадкування за законом обов`язкової частки після смерті матері.

Суд не приймає до уваги наявну у матеріалах спадкової справи заяву ОСОБА_2 про відмову від обов`язкової частки у спадщині після смерті матері ОСОБА_3 , оскільки така заява подана 16 серпня 2005 року, тобто по спливу строку встановлено ст. 1270 ЦК України.

Згідно вимог ст. ст. 1270, 1273 ЦК ОСОБА_2 вправі була відмовитись від обов`язкової частики у спадщині починаючи з 08 лютого 2005 року до 07 серпня 2005 року.

Таким чином, ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 має право на спадкування за заповітом на 1/8 частку 1/4/-1/8) житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

Однак, отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок з надвірними будівлями у нотаріуса позивач не може, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

За змістом вимог ст. 12 ЗУ «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод.

Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ «Про власність», володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.

Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, шляхом визнання за позивачем права власності на 1/8 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 81, 259, 263, 265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 392, 1218, 1233, 1236, 1268-1270 Цивільного кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Великоберезовицької селищної ради про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частину житлового будинку за АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , с. Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Великоберезовицька селищна рада, вул. Ст. Бандери, 26 селище Велика Березовиця, Тернопільського району Тернопільської області, код ЄДРПОУ НОМЕР_4 .

Повне рішення складено 19 серпня 2025 року.

Головуюча суддя І.М. Черніцька