Єдиний унікальний номер справи 333/2689/24
Номер провадження 2/333/3391/25
РІШЕННЯ

іменем України

10 листопада 2025 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя
у складі: за участю: головуючого судді секретаря судового засідання Стоматова Е.Г. Бережної Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (бул. Героїв полку «Азов», буд. 137, м. Запоріжжя, 69091) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги (з централізованого опалення та гарячого водопостачання), -

ВСТАНОВИВ:

22 березня 2024 року, через систему «Електронний суд» позивач КОНЦЕРН «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму грошової заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2018 року по 31січня 2024 року на загальну суму 38 831,97 грн, та судові витрати розмірі судового збору 2422,40 грн.

Позивач в обґрунтування позову вказав, що Концерн «МТМ» являється виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Позивач в період 01 січня 2018 року по 31 січня 2024 року надав відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Проте відповідач свої зобов`язання по оплаті наданих послуг не виконує, у зв`язку з чим унеможливлює своєчасні розрахунки Концерном «МТМ» за спожитий природний газ, що в свою чергу ставить під загрозу безперервність надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Сума заборгованості відповідачів за отримані послуги складає 38 831 гривню 97 копійок. Тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Заочним рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 11 червня 2024 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну Міські теплові мережі заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 січня 2018 року по 31 січня 2024 року в розмірі 38 831 гривню 97 копійок та витрати по сплаті судового збору 2 422 гривні 40 копійок.

17 березня 2025 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява представника заявника адвоката Курдюкова Вячеслава Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про перегляд вище зазначеного заочного рішення суду.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 03 червня 2025 року заочне рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 11 червня 2024 року скасовано. Призначено по справі судове засідання на 01 липня 2025 року о 14 годині 00 хвилин.

09 червня 2025 року від представника відповідача адвоката Курдюкова В.М. через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування зазначено, що позовні вимоги не визнає повністю, в задоволені просить відмовити. Заперечення по суті позовних вимог. 1. Позивачем включено до позовних вимог заборгованість попереднього власника квартири. 2. Позивачем незаконно зараховано поточні платежі з 2018 року на погашення заборгованостей за попередні періоди. 3. Позивач не надав розрахункових показників та тарифів, на основі яких визначено розміри помісячної оплати житлово-комунальних послуг, тому наданий розрахунок є свавільним, неможливо перевірити його достовірність. 4. Порушено правила територіальної підсудності. 5. Порушено строк позовної давності в частині позовних вимог. За твердженням Позивача, в період 01 січня 2018 року по 31 січня 2024 року надав відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Проте відповідач свої зобов`язання по оплаті наданих послуг не виконує, у зв`язку з чим унеможливлює своєчасні розрахунки Концерном «МТМ» за спожитий природний газ, що в свою чергу ставить під загрозу безперервність надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Сума заборгованості відповідачів за отримані послуги складає 38 831 гривню 97 копійок. Разом з тим, відповідач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 з 11.12.2013 р. З цього моменту відповідач добросовісно оплачує всі поточні, надані за цей час позивачем послуги відповідно до виставлених рахунків. Ця обставина підтверджується відповідними платіжними документами. Інші розрахункові документи не збереглися, оскільки відповідач проживає на території, яка з 26.02.2022 р. тимчасово окупована, з чим пов`язані певні логістичні складнощі. Заборгованість за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, яку просить стягнути позивач, виникла ще у попереднього власника квартири, до продажу квартири, не може перекладатися на відповідача, оскільки це не передбачено ні договором набуття права власності на квартиру, ні будь-якими нормативними актами. Більш того, попереднім договором купівлі-продажу від 07.12.2013 р., який укладений за участю представника Агентства нерухомості, передбачений обов`язок попереднього власника квартири до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири погасити заборгованість по квартирі. Для забезпечення цього представник агентства нерухомості утримав грошові кошти в розмірі 4600 доларів США до повного погашення заборгованості, що підтверджується додатком до попереднього договору № 21/1 від 11.12.2013 р. Ці обставини позивачем було узгоджено з відповідачем ще в 2014 році, коли, незважаючи на заборгованість попереднього власника, позивачем було відкрито новий рахунок для здійснення платежів на ім`я відповідача ОСОБА_1 , як нового власника квартири, окремо від попередніх розрахунків по цій квартирі. Тому, якщо, наприклад, позивач зараховував суми, які відповідач оплачував відповідно до поточних нарахувань, на рахунок заборгованості за минулі періоди, це є неправомірно, суперечить фактичним правовідносинам між сторонами і не може бути підставою штучного створення та стягнення заборгованості. Дійсно, як вказує в позові позивач, Договір між сторонами про надання послуг не укладався, проте Концерн «МТМ» надавав відповідачу як споживачу за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідач такі послуги прийняв, від їх отримання не відмовлявся, але ж і оплачував їх в повній мірі. Зокрема, до відзиву додаються відповідні платіжні документи на підтвердження оплати комунальних послуг в розмірі та за періоди, які позивач не відобразив в своєму розрахунку, що викликає обґрунтовані сумніви в достовірності цього розрахунку. Але за послуги, які отримував попередній власник квартири до 2013 року відповідач сплачувати не зобов`язаний і є в цих правовідносинах неналежним відповідачем. Розрахунок суми позову, який додано до позовної заяви містить відомості, що станом на січень 2018 року місяць, з якого починається розрахунок, вже існувала заборгованість на суму 16733,85 гривень. Тому цей розрахунок включає в себе не лише оплату за послуги, нараховані за вказаний період з січня 2018 року, а містить і заборгованість за житлово-комунальні послуги, надані до січня 2018 р. Надані позивачем докази не містять точних відомостей про період, за який утворилась заборгованість, наявна на січень 2018 р., тож не спростовується, що це борг за послуги, які надано попередньому власнику квартири до 2013 р. Зарахування поточних платежів відповідача на оплату заборгованості за попередні періоди, попередніх власників квартири є протиправним. Крім того, в обґрунтування розміру заборгованості позивачем надано лише розрахунок суми позову. Цей розрахунок не містить ні відомостей про розрахункові величини площі квартири, тарифи, нормативні акти, або договори, якими встановлено ці тарифи та порядок розрахунку розміру оплати за надані житлово-комунальні послуги. За відсутності таких відомостей, розрахунок не може бути визнаний об`єктивним, обґрунтованим, а навпаки містить ознаки свавільного визначення розміру заборгованості. Зокрема, суд позбавлений можливості перевірити, чому позивач помісячно нараховував саме такі, як зазначено в розрахунку суми до оплати, чому не меншого, або більшого розміру. Таким чином, Відповідач не визнає позовні вимоги у зв`язку із недоведеністю наявності та розміру заборгованості та періоду, за який вона нарахована і не оплачена. Крім того, позовні вимоги заявлені про стягнення сум грошової заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2018 року по 31січня 2024 року. Щодо частини позовних вимог про стягнення оплати за житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2018 р. по 17.03.2019 р. в задоволені позовних вимог прошу відмовити на підставі ст. 257 ЦК України через сплив строку позовної давності як на час звернення до суду з позовом, так і на час набрання законної сили законом України № 2120-IX від 15.03.2022 - 17.03.2022. р. Дійсно, вказаним законом, який набув законної сили 17.03.2022 р. продовжено строк позовної давності визначений статтею 257 ЦК України. Але продовжений може бути лише той строк який ще не сплив, тобто лише 3 роки від 17.03.2022 р. з 17.03.2019 р. А той строк позовної давності у 3 роки, про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2018 р. по 17.03.2019 р., який сплив на момент набуття законної сили нормативним актом про продовження строку позовної давності (17.03.2022 р.) продовжений бути не може. Таким чином заборгованість в розмірі 21131,16 грн, яка, ніби то існувала згідно наданого позивачем розрахунку, станом на березень 2019 р. не може бути стягнута через пропуск строку позовної давності. Щодо порушення правил підсудності (територіальної юрисдикції). Відповідно до ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Передбачені ст.ст. 28-30 ЦПК підстави підсудності за вибором позивача або виключної підсудності у справі відсутні. Позивач в позовній заяві зазначив недостовірну адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, в якому він ніколи не проживав та не був зареєстрований. Зареєстрованим місцем проживання відповідача є: Запорізька область, Пологівський район, м. Токмак. На даний час воєнний час в Україні не припинено та не скасовано. Розпорядженням Верховного Суду № 49/0/9-22 від 14.09.2022 р. територіальну підсудність Токмацького районного суду Запорізької області визначено за Хортицьким районним судом м. Запоріжжя. Відповідно до постанови Верховного суду від 24 червня 2024 р. у справі № 554/7669/21 визначення територіальної підсудності здійснюється виключно з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи сторони у справі, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення. Таким чином, вказана справа територіально не підсудна Комунарському районному суду м. Запоріжжя, а відноситься до територіальної підсудності Хортицького районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 28 липня 2025 року витребувано від КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» детальний, помісячний, розрахунок заборгованості за період 01 січня 2018 року по 31 січня 2024 року з вказаними сума платежів з розподілом їх, розрахунки показників та тарифів за адресою: АДРЕСА_2 , з врахуванням наданих відповідачем платіжних доручень.

28 липня 2025 року від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про уточнення позовних вимог.

29 липня 2025 року від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення.

05 серпня 2025 року від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання на виконання ухвали про витребування доказів.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 02 жовтня 2025 року прийнято уточнену позовну заяву.

У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

У судове засідання відповідач не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Але у відзиві міститься вимога про розгляд справи без їх участі.

Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши відзив, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 367486841 від 27 лютого 2024 року, , щодо квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_1 з 11 грудня 2013 року.

Договір між сторонами про надання послуг не укладався, у зв`язку із ігноруванням даної пропозиції відповідачем, проте Концерн «МТМ» надавав відповідачу як споживачу за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідач такі послуги прийняв, від їх отримання не відмовлялась.

Фактичне надання цих послуг і відкриття особового рахунку на ім`я споживача слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України «Про теплопостачання» та Правил.

Особовий рахунок в Концерні «Міські теплові мережі» відкритий на ім`я ОСОБА_1 за № НОМЕР_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води, що постачається Концерном «Міські теплові мережі».

Централізоване опалення будинку АДРЕСА_4 здійснюється Концерном «Міські теплові мережі».

Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року „Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 року, виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн „МТМ в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну „МТМ (п. 1.2. Рішення).

Зазначені рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року та № 200 від 28.04.2011 року було офіційно надруковано у офіційному засобі масової інформації Запорізької міської ради - газеті „Запорізька січ.

Правовідносини щодо прав та обов`язків між виконавцем з надання послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення і споживачем, порядок розрахунків за надання послуг, підстави й розмір відповідальності за неналежне виконання обов`язків регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», «Про захист прав споживачів», розд. ІІ кн.. 5 ЦК України, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, іншими нормативними актами, а також умовами укладеного договору.

Відповідно до п. 3 Правил «Надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року (далі за текстом Правила), послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п. 18 Правил, плата за послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення вноситься щомісячно.

Тарифи за послуги з централізованого опалення і підігріву питної води для населення встановлені: Рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради № 39 від 31.01.2011 року та № 465 від 14.12.2012р.; Постановами Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері комунальних послуг № 650 від 06.06.2014р., № 146 від 17.10.2014р. та № 31.03.2015 р.

ОСОБА_1 11.12.2013 р. став власником кв. АДРЕСА_3 . На підставі цього період заборгованості збільшується 11.12.2013 р.-31.01.2024, а заборгованість складає 25 567,43 грн., проте за вищезазначений період часу відповідач оплату за надані послуги не здійснив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, що підтверджується довідкою щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Згідно ч. 3 ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20, ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власник та наймач (орендатор) будинку, квартири споживач послуг зобов`язаний, у тому числі сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом або договором, дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житло-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил.

Відповідно до п.1 Правил «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», ці правила регулюють правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

За таких обставин, з урахуванням наведених норм права зобов`язання по оплаті послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення несе користувач/власник житлового будинку, квартири, як споживач.

Відповідно до ст. 68 ЖК України, наймачі (власники) зобов`язані своєчасно вносити оплату за комунальні послуги.

Статтею 64 ЖК України передбачено, що наймач і всі повнолітні члени сім`ї несуть солідарну майнову відповідальність за зобов`язаннями, пов`язаними з найманням житла.

Крім того, ст. ст. 11, 526 ЦК України договір не є єдиною підставою виникнення правовідносин між сторонами.

В даному випадку підставою для виникнення взаємних прав та обов`язків між сторонами по справі є акти органів місцевого самоврядування: рішення Запорізької обласної ради та виконавчого комітету Запорізької міської ради.

Виходячи з наведених норм матеріального права, суд приходить до висновку, що відсутність договору між позивачем та відповідачем не позбавляє відповідача обов`язку сплачувати комунальні послуги, пов`язані з утриманням майна, яке перебуває у його власності або користуванні.

Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який тривав до 30 червня 2023 року.

Законом України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Крім того на підставі п. 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції з 17 березня 2022 року) вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Так у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України згідно із Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 5-30 год. 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу.

Врахувавши наведені норми, суд дійшов переконання, що для заявлених позивачем вимог за період з з 01.01.2018 р. по 17.03.2019 року строки загальної позовної давності не спливли, оскільки Законами України були внесені зміни до ЦК щодо продовження строків за ст. 257 ЦК на час дії карантинних обмежень та на час введеного в Україні воєнного стану.

Щодо заяви представника відповідача, щодо порушення правил підсудності, то суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (виключна підсудність).

У відповідності до положень п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним.

У справі № 462/7217/18 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від11 липня 2019 року зазначив, що правила статті 30 ЦПК України про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо).

Як зазначено в правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Надання житлово-комунальних послуг з утримання майна нерозривно пов`язане з об`єктом нерухомого майна, зокрема приміщенням, користувачем чи власником якої є відповідач.

Позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17, провадження № 61-30812св18.

У зв`язку з тим, що позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться на території Комунарського району, то не порушено правила підсудності.

Наданий стороною позивача в обґрунтування своїх позовних вимог розрахунок заборгованості складений з чітким зазначенням суми заборгованості за кожен місяць отримання споживачами централізованого опалення, а тому приймається судом та покладається в основу рішення, оскільки будь-якого іншого розрахунку чи обґрунтованого заперечення проти зазначеного розрахунку відповідачем не надано.

Аналізуючи перелічені норми матеріального права, дослідивши письмові докази по справі та перевіривши їх відповідність вимогам ЦК України, взявши до уваги письмову заяву представника позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Концерну Міські теплові мережі до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованих опалення за період 11 грудня 2013 року по 31 січня 2024 року в розмірі 25 567 гривень 43 копійки є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, у разі задоволення позову.

При подачі позовної заяви до суду позивач по справі КОНЦЕРН «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» сплатив судові витрати при розгляді справи: а саме: судовий збір у сумі 2 422 гривні 40 копійок, а тому зазначені витрати згідно вимог ст.. 142 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.526, 611, 625, 1213 ЦК України, ст.ст.67, 68 ЖК України, п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року, ст.ст. 4,12,13,76,81,141,280,289 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (бул. Героїв полку «Азов», буд. 137, м. Запоріжжя, 69091) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (послугу з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води) задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , останнє відоме місце мешкання: АДРЕСА_5 , на користь Концерну Міські теплові мережі (бул. Героїв полку «Азов», буд. 137, м. Запоріжжя, 69091, розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 у Філії АТ «Укрексімбанк» у м. Києві, МФО 322313, ) заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 11 грудня 2013 року по 31 січня 2024 року в розмірі 25 567 гривень 43 копійки /двадцять п`ять тисяч п`ятсот шістдесят сім гривень сорок три копійки/.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , останнє відоме місце мешкання: АДРЕСА_5 ,, на користь Концерну Міські теплові мережі (бул. Героїв полку «Азов», буд. 137, м. Запоріжжя, 69091, № НОМЕР_4 , ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478, ) витрати по сплаті судового збору 2 422 гривні 40 копійок /дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок/.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Повний текст судового рішення складено 10 листопада 2025 року.

Суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя Е.Г. Стоматов