КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 листопада 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 травня 2025 року, ухвалене у складі судді Хромової О.О. у м. Київ у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» про стягнення нараховано, але не виплаченої заробітної плати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В липні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з ДП «Укртелефільм» на свою користь 165594,77 грн. невиплаченої суми заробітної плати перед звільненням, що включає суми всіх виплат, які належать працівнику за законом, а також колективним та трудовим договором, а також заборгованість із виплати середнього заробітку за час затримки з 09 червня 2016 року по день ухвалення рішення, в тому числі за період з 09 червня 2016 року по 21 червня 2024 року заборгованість у розмірі 588994,35 грн.

Позов мотивував тим, що працював у ДП «Укртелефільм» з 30 червня 2009 року по 08 серпня 2016 року на посаді першого заступника генерального директора з посадовим окладом 9016 грн. та звільнився з посади згідно наказу № 09-к від 08 серпня 2016 року. Розрахунок при звільненні проведений не був, заборгованість по заробітній платі становить 165594,77 грн., що визнано відповідачем, оскільки підприємством була подана відомість на виплату заборгованості по заробітній платі станом на 01 січня 2018 року, підписана головою комісії з перетворення Авраховим Т.Г. та головним бухгалтером Пеховою С.В. , згідно якої станом на 01 січня 2018 року заборгованість у зазначеному розмірі досі існувала.

Так, вказана сума, зазначена у відомості, підлягала виплаті позивачу, однак не була депонована, оскільки після 2018 року відповідач припинив реагувати на наявність заборгованості. Також позивачем вживались заходи для врегулювання вказаного питання, зокрема 11 червня 2024 року був направлений адвокатський запит щодо отримання інформації на рахунок виплати працівникові всіх належних сум при звільненні відповідно до ст. 116 КЗпП України. Відповідач з метою уникнення відповідальності протиправно не надав інформацію щодо здійснення розрахунку з відповідачем у день звільнення.

Зважаючи на вину відповідача у нездійсненні розрахунку перед позивачем, наявні правові підстави для нарахування середнього заробітку за весь період затримки розрахунку.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 травня 2025 року позов частково задоволено, стягнуто з ДП «Укртелефільм» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 12015,82 грн. без урахування обов`язкових платежів і зборів та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 12015,82 грн., а також в дохід держави стягнуто з відповідача судовий збір в розмірі 239,96 грн., в решті позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині розміру невиплаченої заробітної плати, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення в частині розміру невиплаченої заробітної плати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача 165594,77 грн. невиплаченої заробітної плати.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що мотивом прийняття оскаржуваного рішення були дані, отримані з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу. Згідно мотивувальної частини судового рішення, судом були зазначені всі нарахування заробітної плати ОСОБА_1 з боку Укртелефільму в період з 1 кварталу 2016 року по 4 квартал 2017 року. В той же час судом першої інстанції, незважаючи на відображення всіх сум, наданих уповноваженим органом ДПС України, виведено невірну калькуляцію сум. Різниця між нарахованими сумами та фактично виплаченим доходом становить 250799,55 грн. - 45091,75 грн. = 205707,80 грн. Різниця між нарахованим та фактично виплаченим податком 44978,41 грн. - 7951,19 грн. = 37027,22 грн. (сума податку не підлягає оплаті). Таким чином, сума заборгованості становить 205707,80 грн. (сума невиплаченої заробітної плати) - 37027,22 грн. (сума несправленого податку) = 168680,58 грн. суми заборгованості по заробітній платі.

Пояснював, що відповідачем не надано весь обсяг нарахованих доходів у 2017 році. Так, відповідачем з метою приховання сум нарахованих доходів позивачу, які були надані в його електронному кабінеті, надано лише податковий розрахунок за 1, 2, 3 квартали, незважаючи на той факт, що рік містить у собі 4 квартали. В зв`язку з даною обставиною ухвалою суду від 13 листопада 2024 року було витребувано інформацію з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків щодо ОСОБА_1 за 2017 рік. Вказане витребування було здійснено за заявою відповідача з метою заперечення факту нарахування цих сум, а тому отримання запитуваної інформації від органу ДПС об`єктивно не може заперечуватись з боку вказаної сторони, як ініціатора отримання цієї інформації.

Зазначав, що розмір позовних вимог був заявлений в межах розміру, зазначеного у відомостях, наданих органом ДПС, так як не перевищував розмір заборгованості, з`ясований в подальшому судом.

Так, позивачем було заявлено частину заборгованості по заробітній платі від всієї нарахованої суми, і заявлено розмір 165594,77 грн., зазначений у відомості по виплаті заробітної плати від 01 січня 2018 року, оскільки підприємство здійснювало нарахування заборгованості частинами, про що також вказують відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків.

Посилався на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 31 січня 2022 року в справі № 910/18557/20, вказував, що судом першої інстанції всупереч вказаних висновків не було проведено правильного розрахунку згідно відомостей з реєстру, оскільки калькуляція проведена невірно.

Зазначав, що позивач не вийшов за межі розміру нарахованої заробітної плати, під час судового процесу не збільшував і не зменшував розмір позовних вимог, а лише наполягав на виплаті лише частини із загальної суми нарахованої заробітної плати в розмірі 165594,77 грн. в межах позовних вимог. При цьому жоден з доказів, наданих відповідачем на підтвердження нарахування заборгованості із заробітної плати, не був взятий до уваги судом першої інстанції, оскільки ці докази були недостовірними та не стали підставою для ухвалення рішення. Відповідачем було надано низку доказів із зазначенням сум, які не кореспондуються між собою, що вказує на недостовірність доказів.

Вказував, що відповідачем були фальсифіковані власні докази, оскільки вони вказують на те, що впродовж процесу роботодавцем подається різна сума заборгованості, яка взята з єдиною електронної бази, яка жодним чином не може містити різні числові еквіваленти, зважаючи, що дана база є єдиною електронною системою. Крім того, фальсифікація даних також підтверджена ГУ ДПС у м. Києві у відповіді на запит від 13 листопада 2024 року, в якій уповноважений за ведення реєстру орган надав інші числові еквіваленти суми нарахованої та фактично виплаченої заробітної плати.

Також, згідно довідки про нарахування коштів ОСОБА_1 від 08 вересня 2024 року № 22, вказаний працівник працював на підприємстві з 30 червня 2009 року по 01 серпня 2016 року, однак компенсацію за невикористані відпустки нараховано лише з 01 липня 2015 року по 01 серпня 2016 року. Вказані обставини свідчать, що працівнику не було компенсовано дні невикористаної відпустки за період майже шести років. Вказана обставина не була спростована відповідачем, оскільки ним не надано жодного розрахункового документу, який би підтверджував здійснення розрахунку всіх належних сум згідно ст. 116 КЗпП України, при цьому оскарження сум, наявних у податкових відомостях, обумовлюється виключно на протиправній відмові відповідача у наданні відомостей у період з 30 червня 2009 року по 01 липня 2015 року. Долучені відповідачем розрахункові відомості також містять лише періоди з лютого 2015 року по червень 2017 року і не можуть бути належними доказами, оскільки не містять відомостей про кількість днів використаної відпустки працівником за весь період роботи.

Всупереч наведених обставин судом першої інстанції в рішенні зазначено, що розмір компенсації за невикористані відпустки за період роботи позивачем не оспорювався. Вказане не відповідає дійсності, оскільки у відповіді на відзив позивачем було зазначено про нездійснення роботодавцем компенсації за невикористані відпустки понад 6 років, про що вказує довідка роботодавця.

В той же час Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року в справі № 821/1083/17 зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти всі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення, в тому числі компенсація за невикористані дні відпустки. Під час спростування факту відсутності заборгованості по заробітній платі відповідач зобов`язаний був надати відомості про нарахування відпускних за весь період з 30 червня 2009 року по 01 серпня 2016 року, натомість відповідачем було подано виключно розрахункові відомості виключно за 2016 рік, що вказує, що розмір нарахованих сум працівником не був спростований відповідачем.

Вказував, що Верховний Суд досліджував питання використання відомостей податкових органів та виклав у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 243/5469/17 позицію, згідно якої відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця.

Таким чином, у разі відсутності у роботодавця доказів виплати заробітної плати працівнику (також в частині компенсації невикористаної відпустки), а саме за період з 30 червня 2009 року по 01 липня 2015 року слід застосовувати відомості з ДПСУ з повною інформацією всіх нарахованих сум працівникові, враховуючи вказану практику Верховного Суду.

Натомість, суми нарахованої заробітної плати, відображені у відомостях з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та сума, яку Укртелефільм подав в касу для оплати на підставі відомості на виплату заборгованості по заробітній платі станом на 01 січня 2018 року заперечувались відповідачем виключно на підставі припущень. Так, відповідачем були долучені до матеріалів справи заяви про вчинення злочину від 23 липня та 04 квітня 2018 року, 12 лютого 2024 року, проте сам по собі факт направлення заяв про вчинення злочину не може мати преюдиційного значення та не може вказувати на підробку всієї документації, тим більш тієї, яка знаходиться в офіційних державних реєстрах. Позивачем підтверджено, що інформація про нарахування заробітної плати здійснювалась за допомогою офіційних електронних реєстрів через електронний цифровий підпис, а тому втрата фізичної печатки жодним чином не може відігравати значення при вирішенні даного спору. Жодне кримінальне провадження не було відкрите за фактом фальсифікації відомості. Станом на теперішній час обвинувальний акт не скерований до суду. Крім того, за результатами перевірки Державної аудиторської служби України також не можна дійти висновку про неправомірність нарахувань заробітної плати, оскільки вказаний орган повідомив про неможливість проведення перевірки з підстав знищення Укртелефільмом документації, а відтак жодних висновків вказаний орган не міг надати.

Вказував, що порушення норм матеріального права підтверджується тим, що судом не було застосовано практику Верховного Суду щодо використання відомостей з податкових органів при стягненні заборгованості по виплаті заробітної плати, викладеної в постанові від 28 березня 2018 року в справі № 243/5469/17, оскільки інформація, витребувана від податкового органу, була зазначена в оскаржуваному рішенні в невірній калькуляції. Крім того, судом до калькуляції включалися всі виплачені суми роботодавцем, натомість суми нарахованої зарплати в повному обсязі не були включені, хоча згідно постанови Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 243/5469/17 суть довідки податкового органу полягає у проведення співмірності нарахованої і фактично виплаченої заробітної плати.

Крім того, відповідно до п.п. 70.3.3 ПК України до інформаційної бази Державного реєстру включаються такі дані про фізичних осіб: сума нарахованих та/або отриманих доходів. З огляду на викладене, принцип розрахунку є законодавчо визначеним, а відтак застосування власної калькуляції судом першої інстанції є незаконним та вказує на порушення норм матеріального права.

Нездійснення судом проведення розрахунку у співставній різниці між нарахованою сумою та фактично виплаченою також є порушенням п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України в зв`язку з нез`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, що є підставою для його скасування.

Від відповідача ДП «Укртелефільм» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, наводив власні спростування доводів позивача.

Вказував, що судом з`ясовані всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, всебічно досліджені всі докази щодо факту перебування позивача у трудових відносинах з підприємством відповідача, обставини звільнення позивача із займаної посади та обставини виплати належних позивачу сум.

Зокрема, надана оцінка змісту наказу про звільнення від 08 серпня 2016 року та перевірено відповідність даного наказу вимогам трудового законодавства в частині зобов`язань бухгалтерії провести остаточний розрахунок та виплатити компенсацію за невикористану відпустку 31 календарний день (робочий період з 01 липня 2015 року по 01 серпня 2016 року). Судом належним чином встановлено та перевірено факт нарахування позивачу компенсації за невикористаної відпустки в кількості 31 календарний день в розмірі 9167,63 грн., що відображено у розрахунковому листку за серпень 2016 року, розрахунковій відомості за серпень 2016 року та у довідці за формою ОК-7 від 01 листопада 2023 року. Суд підставно звернув увагу, що протягом 8 років розмір нарахованої та виплаченої компенсації за невикористані відпустки за період роботи позивачем не оспорювався.

Звертав увагу, що судом першої інстанції належним чином перевірено, із наданням оцінки кожному доказу, зокрема розрахунковим відомостям по заробітній платі позивача, податкової звітності підприємства, наданим довідкам підприємства, що сформовані на підставі даних первинного бухгалтерського обліку, суми заборгованості підприємства відповідача перед позивачем, яка на дату звільнення складала 41829,48 грн., з якої відповідач у 2017 році виплатив позивачу заборгованість у розмірі 29813,66 грн., а тому залишок невиплаченої заборгованості по заробітній платі станом на дату розгляду справи складає 12015,82 грн. без урахування податків і зборів.

Звертав увагу, що під час формування позовних вимог позивачем не включено в суму погашеної заборгованості підприємства заборгованість, яка була погашена підприємством після його звільнення та яку він отримав в 2017 році в розмірі 29813,66 грн. Саме тому дані розрахунків відповідача з позивачем щодо оплати боргу за минулі періоди перед позивачем (невизнання факту погашення) були предметом судового дослідження.

Під час дослідження доказів судом також встановлено, що з податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку ДП «Укртелефільм» за 3 квартал 2016 року: сума нарахованого доходу позивачу складає 11140,23 грн., виплачено 0 грн., сума нарахованого/утриманого податку 2005,24 грн./0,00 грн., заборгованість 11140,23 грн., податок 2005,24 грн.

Звертав увагу, що наведені вище докази містять інформацію щодо стану розрахунку з позивачем на 3 квартал 2016 року вже після дати його звільнення. Суд, ухвалюючи рішення в цій частині позовних вимог, детально проаналізував всі докази та заперечення сторін, надані ними на підтримку своїх тверджень, релевантну судову практику Верховного Суду, що відображено у мотивувальній частині рішення суду.

Звертав увагу, що в процесі розгляду справи ним надавалися заперечення, ставилися питання до позивача та надавалася власна оцінка щодо доказу, яким є додаток № 1 «Відомість на виплату заборгованості по ЗП працівникам станом на 01.01.2018 р.», складений з двох окремих копій різних документів, не пов`язаних між собою, неналежної якості, не засвідчений належним чином, за формою перший лист є додатком до відомості до виплати у касі заробітної плати.

Звертав увагу, що відповідачем надавалася оцінка щодо джерела набуття цього доказу та його походження, оскільки за посвідченням вказаного доказу позивач не звертався.

Вказував, що відповідно до п. 18 розділу ІІ Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні передбачено, що установа/підприємство має право зберігати в касі готівку для виплат, які належать до фонду оплати праці та здійснюються за рахунок готівкової виручки, якою установлений ліміт каси протягом трьох робочих днів з дня настання строків цих виплат у сумі, зазначеній у переданих до каси відомостях на виплату готівки (далі - видаткова відомість) (додаток 1).

Також відповідачем надавалося пояснення щодо двох нерозбірливих підписів на останній сторінці документу, які не є тотожними першим підписам на початку додатку, а також пояснення щодо обставин звернення ліквідаційної комісії до правоохоронних органів за фактом підроблення офіційних документів підприємства. Останні звернення (заяви про злочин підроблення) датовані 31 жовтня 2023 року.

Звертав увагу, що посадовими особами ліквідаційної комісії підприємства за фактом підроблення колишніми працівниками підприємства документів бухгалтерської звітності (виготовлення підроблених довідок) подані численні заяви в правоохоронні органи, а в судах цивільної юрисдикції протягом 4 років відбувалися судові процеси щодо скасування судових наказів (незаконно нараховані суми заробітної плати необмеженому колу колишніх працівників підприємства на підставі підроблених довідок, що підписані неповноважною особою та підробленого штатного розкладу). Докази наведеного та наголошеного залучені до матеріалів справи (справа № 755/13042/18, 755/12651/18, 755/19146/18, 755/5938/18).

На підтвердження наголошених обставин відповідачем були залучені власні розрахунки та докази до відзиву, в котрих визначена сума боргу перед позивачем за даними відповідача і яка є відмінною від заявленої до стягнення суми, які були детально проаналізовані судом на предмет їх належності та достовірності.

Наголошував, що судом при ухваленні рішення зважено на те, що у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про факти звернення позивача до відповідача з метою погодження у встановленому законодавством порядку доказу, а саме відомості на виплату заборгованості по заробітній платі. На підтвердження наведеної позиції позивачем не надано пояснення щодо джерела здобуття вказаного доказу, про відсутність якого на підприємстві заявлено відповідачем, що не може не викликати сумнів у правдивості цього доказу та джерела його походження.

Щодо форми та змісту доказу відповідач звертав увагу суду, що за своєю формою, порядком оформлення та посвідчення вказаний документ не може бути визнаний належним, повним та достовірним доказом, оскільки не ідентифікований як документ бухгалтерської звітності підприємства, позаяк не відповідає вимогам оформлення документів, відповідно до стандартів оформлення документів (відсутність кутової печатки та реєстраційного номеру, різні підписи, різні підписанти) ДСТ4163-2003 (вимоги до оформлення документів).

Також даний доказ не містить ознак належно засвідченої копії для набрання нею юридичної сили в установленому порядку, зокрема, відповідно до п. 8 наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях» від 18 червня 2015 року № 1000/5.

Також відомість здобута у невідомий для відповідача спосіб, оскільки позивач з часу свого звільнення жодного разу не звертався до відповідача з офіційним запитом щодо надання документів та їх засвідчення, проте за правилами організації діловодства на підприємстві, підприємство не має права видавати будь-які документи, у випадку відсутності оригіналу.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ніким не оскаржується та не є предметом апеляційного перегляду.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 про виплату заробітної плати, суд першої інстанції виходив із того, що станом на дату звільнення заборгованість ДП «УСТФ «Укртелефільм» перед позивачем складала 41 829,48 грн, у 2017 році відповідач виплатив ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 29 813,66 грн, а тому залишок невиплаченої заборгованості по заробітній платі станом на дату розгляду справи складає 12 015,82 грн, без урахування обов`язкових податків і зборів.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» від 30 червня 2009 року № 17к прийнято ОСОБА_1 на посаду першого заступника генерального директора студії з 01 липня 2009 року (а. с. 27 т. 1).

Наказом Державного комітету телебачення та радіомовлення України від 14 листопада 2012 року № 207-к покладено виконання обов`язків генерального директора Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» на ОСОБА_1 , першого заступника генерального директора цієї ж студії з 15 листопада 2012 року до призначення на цю посаду іншої особи у встановленому законодавством порядку (а. с. 26 т. 1).

Наказом Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» від 22 липня 2016 року № 04-к знято обов`язки в.о. генерального директора з ОСОБА_1 з 22 липня 2016 року, наказано ОСОБА_1 приступити до виконання обов`язків на посаді першого заступника генерального директора з посадовим окладом згідно штатного розкладу (а. с. 130 т. 1).

Згідно заяви ОСОБА_1 на ім`я генерального директора студії «Укртелефільм», останній просив звільнити його з посади з 01 серпня 2016 року (а. с. 132 т. 1).

01 серпня 2016 року ОСОБА_1 звільнений із посади за власним бажанням на підставі наказу № 09-к від 08 серпня 2016 року (а. с. 43 т. 1).

На а. с. 131 т. 1 знаходиться копія наказу Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» від 08 серпня 2016 року № 09-к про звільнення ОСОБА_1 з 01 серпня 2016 року, яким також доручено бухгалтерії провести остаточний розрахунок та виплатити компенсацію за невикористану відпустку 31 календарний день (робочий період з 01 липня 2015 року по 01 серпня 2016 року).

Наказом Державного комітету телебачення та радіомовлення України від 21 грудня 2017 року № 519 припинено ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» шляхом перетворення у ПАТ «Укртелефільм», створено комісію з перетворення підприємства та затверджено її персональний склад згідно з додатком до цього наказу (а. с. 60 - 61 т. 1).

Згідно додатку № 1 до наказу № 519, головою комісії призначений Аврахов Т.Г. , члени комісії ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 (а. с. 62 - 63 т. 1).

Також надано Наказ Державного комітету телебачення і радіомовлення України від 06 квітня 2018 року № 211 «Про внесення змін до наказу Держкомтелерадіо від 21 грудня 2017 року № 519», яким внесено зміни до пункту 2 наказу Державного комітету телебачення і радіомовлення України від 21 грудня 2017 року № 519 «Про перетворення державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» у Публічне акціонерне товариство «Укртелефільм»», затвердивши персональний склад комісії з перетворення підприємства у новій редакції, а також в пункті 3 наказу слова «припинення підприємства до 30 березня 2018 року» замінено словами «припинення підприємства згідно плану перетворення підприємства, затвердженого наказом Держкомтелерадіо від 15 січня 2018 року № 22 «Про затвердження плану перетворення ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» у ПАТ «Укртелефільм»».

Додаток до Наказу Держкомтелерадіо від 06 квітня 2018 року № 211 містить оновлену інформацію про персональний склад комісії з перетворення ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм».

Зміни до персонального складу комісії з перетворення ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» також було внесено на підставі наказу Державного комітету телебачення і радіомовлення України від 16 січня 2020 року № 1 «Про внесення змін до наказу Держкомтелерадіо від 21 грудня 2017 року № 519» та на підставі наказу Держкомтелерадіо від 16 лютого 2022 року № 76 «Про внесення змін до наказу Держкомтелерадіо від 21 грудня 2017 року № 519».

До матеріалів справи також долучено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14 травня 2024 року (код 59) за кодом ЄДРПОУ юридичної особи - 02841347, щодо ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм», де зазначено, що юридична особа перебуває в стані припинення. Строк, визначений засновниками (учасниками) юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішенням про припинення юридичної особи, для заявлення кредиторами своїх вимог - 27 лютого 2018 року.

Відповідачем надано копії розрахункових листків за 2015 рік, згідно яких в лютому 2015 року нараховано 2369,52 грн., борг за підприємством на кінець місяця 1906,04 грн., в березні 2015 року виплачено 1906,04 грн., у вересні 2015 року нараховано 9780,12 грн., борг за підприємством на кінець місяця 7867,13 грн., у жовтні 2015 року нараховано 9761 грн., борг за підприємством на кінець місяця 15718,87 грн., у листопаді 2015 року нараховано 3197,99 грн., виплачено 15718,87 грн., борг за підприємством на кінець місяця 2094,10 грн., в грудні 2015 року виплачено 1975,01 грн., борг за підприємством на кінець місяця 119,09 грн. (а. с. 135 - 142 т. 1).

В розрахунковому листку за листопад 2015 року нарахована оплата відпустки в розмірі 11351,64 грн. (а. с. 141 т. 1).

Згідно розрахункових листків за 2016 рік, за січень 2016 року нараховано 15278,09 грн., виплачено 7976,69 грн., борг за підприємством на кінець місяця 4606,77 грн., в лютому 2016 року нараховано 9671 грн., виплачено 4487,68 грн., борг за підприємством на кінець місяця 7904,24 грн., за березень 2016 року нараховано 1492,10 грн., борг за підприємством на кінець місяця 8986,29 грн., у квітні 2016 року борг за підприємством на кінець місяця 8986,29 грн., в травні 2016 року нараховано 9724,64 грн., борг за підприємством на кінець місяця 16814,63 грн., в червні 2016 року нараховано 9801,50 грн., борг за підприємством на кінець місяця 24704,84 грн., в липні 2016 року нараховано 1972,60 грн., борг за підприємством на кінець місяця 26292,78 грн., за серпень 2016 року нараховано 9167,63 грн., борг за підприємством на кінець місяця 33672,73 грн., у вересні - грудні 2016 року борг за підприємством на кінець місяця 33672,73 грн. (а. с. 144 - 155 т. 1).

В розрахунковому листку за серпень 2016 року нарахована компенсація відпустки в розмірі 9167,63 грн. (а. с. 151 т. 1).

Також відповідачем надано копії розрахункових відомостей організації за 2015 - 2016 роки (а. с. 156 - 179 т. 1), податковий розрахунок сум доходу (форма 1ДФ) за 2015 - 3 квартал 2017 року (а. с. 180 - 211 т. 1).

З податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку ДП «УСТФ «Укртелефільм» за 1 квартал 2015 року встановлено, що сума нарахованого доходу ОСОБА_1 складає 2 369,52 грн., виплачено - 2 369,52 грн, сума утриманого податку: 342,63 грн./342,63 грн. (заборгованість відсутня).

З податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку ДП «УСТФ «Укртелефільм» за 2 квартал 2015 року відомостей про ОСОБА_1 не встановлено.

З податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку ДП «УСТФ «Укртелефільм» за 3 квартал 2015 року відомостей про ОСОБА_1 не встановлено.

З податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку ДП «УСТФ «Укртелефільм» за 4 квартал 2015 року встановлено, що сума нарахованого доходу ОСОБА_1 складає 22 739,11 грн., виплачено - 22 739,11 грн., сума утриманого податку: 3 766,43 грн./3 766,43 грн. (заборгованість відсутня).

З податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку ДП «УСТФ «Укртелефільм» за 1 квартал 2016 року встановлено, що сума нарахованого доходу ОСОБА_1 складає 26 441,19 грн., виплачено - 15 278,09 грн., сума утриманого податку: 4 593,90 грн./2 584,54 грн. (заборгованість - 11 163,10 грн., податок - 2 009,36 грн).

З податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку ДП «УСТФ «Укртелефільм» за 2 квартал 2016 року встановлено, що сума нарахованого доходу ОСОБА_1 складає 19 526,15 грн., виплачено - 0,00 грн., сума утриманого податку: 3 514,71 грн./0,00 грн. (заборгованість - 19 526,15 грн., податок - 3 514,71 грн.).

З податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку ДП «УСТФ «Укртелефільм» за 3 квартал 2016 року встановлено, що сума нарахованого доходу ОСОБА_1 складає 11 140,23 грн., виплачено - 0,00 грн., сума нарахованого/утриманого податку: 2 005,24 грн./0,00грн. (заборгованість - 11 140,23 грн., податок - 2 005,24 грн.).

З податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку ДП «УСТФ «Укртелефільм» за 4 квартал 2016 року відомостей про ОСОБА_1 не встановлено.

З податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку ДП «УСТФ «Укртелефільм» за 1 квартал 2017 року відомостей про ОСОБА_1 не встановлено.

З податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку ДП «УСТФ «Укртелефільм» за 2 квартал 2017 року встановлено, що сума нарахованого доходу ОСОБА_1 складає 0,00 грн., виплачено - 4 968,94 грн., сума утриманого податку: 0,00 грн./894,41 грн.

З податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку ДП «УСТФ «Укртелефільм» за 3 квартал 2017 року встановлено, що сума нарахованого доходу ОСОБА_1 складає 0,00 грн., виплачено - 17 391,30 грн., сума утриманого податку: 0,00 грн./3 130,43 грн.

Згідно довідки ДП «Укртелефільм», середня заробітна плата ОСОБА_1 складає 278,51 грн. з розрахунку сум доходу за червень-липень 2016 року в розмірі 11140,23 грн. та кількості 40 робочих днів за останні відпрацьовані місяці (а. с. 212 т. 1).

Також відповідачем ДП «Укртелефільм» складено довідку по нарахуванню та виплаті доходів ОСОБА_1 , за даними кадрової та бухгалтерської документації, а саме накази по підприємству, розрахункові листки по заробітній платі, позивач обіймав посаду в/о генерального директора з посадовим окладом з 01 січня 2015 року по 30 липня 2015 року - 8852 грн., з 01 серпня 2015 року по 01 серпня 2016 року посадовий оклад складав 9671 грн., з 22 липня 2016 року по 01 серпня 2016 року обіймав посаду першого заступника генерального директора. ОСОБА_1 звільнений 01 серпня 2016 року за власним бажанням. При звільненні позивачу була нарахована компенсація за невикористану відпустку в кількості 31 календарний день з 01 липня 2015 року по 01 серпня 2016 року. Також позивачу надавалась відпустка без збереження заробітної плати за власний рахунок з 07 липня 2016 року по 07 серпня 2016 року. Інформацію про суми нарахованого та сплаченого підприємством доходу взято з поданих до органів доходів і зборів офіційних звітів за формою № 1 ДФ «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку» за період з 01 січня 2015 року по 31 серпня 2017 року. За даними вищенаведених звітів за формою № 1 ДФ, станом на 01 січня 2016 року борг по заробітній платі перед працівником ОСОБА_1 відсутній.

За 2016 рік позивачу було нараховано дохід в сумі 57107,57 грн., виплачено доходу 15278,09 грн., заборгованість на 31 грудня 2016 року складала 41829,48 грн. За період з 01 січня 2017 року по 30 вересня 2017 року позивачу було виплачено дохід в сумі 22360,24 грн. Заборгованість перед позивачем за даними податкової звітності підприємства станом на 01 жовтня 2017 року склала 19469,24 грн., враховуючи податки ПДФО 3504,46 грн., військовий збір 292,04 грн., до виплати 15672,74 грн.

13 лютого 2025 року відповідачем ДП «Укртелефільм» складено уточнену довідку по нарахуванню та виплаті доходів ОСОБА_1 , згідно якої заборгованість по заробітній платі на момент звільнення складала 41829,48 грн., за період після звільнення, а саме у 3 кварталі 2017 року, ОСОБА_1 було виплачено заборгованість по заробітній платі в сумі 29813,66 грн. Заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 за даними бухгалтерської документації та податкової звітності підприємства станом на 01 січня 2018 року склала 12015,82 грн., враховуючи податки ПДФО 2162,85 грн., військовий збір 180,24 грн., сума, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 після утримання податків, складає 9672,73 грн. (а. с. 235 т. 2).

Крім того, відповідачем надано копії заяв про злочини до органів поліції за 2018 рік, 2023, 2024 роки, у яких повідомлено про службову недбалість посадових осіб, протиправне використання звільненими працівниками підприємства печаток підприємства, його бланків та їх послідуючий збут для отримання особистої незаконної вигоди, використання завідомо підроблених документів, зловживання службовим становищем (а. с. 214 - 233 т. 1).

За змістом листа Державної аудиторської служби України від 05 лютого 2018 року на адресу голови комісії з перетворення ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм», за відсутності бухгалтерських та господарських документів органи державного фінансового контролю не можуть провести контрольний захід (а. с. 234 т. 1).

ОСОБА_1 надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 26 жовтня 2023 року, згідно якого за період з 1 кварталу 1998 року по 3 квартал 2016 року ОСОБА_1 отримував доходи від ДП УСТФ «Укртелефільм», а саме:

в 3 кварталі 2009 року нараховано доходу (заробітна плата) 17332 грн., виплачено 13802 грн., в 4 кварталі 2009 року нараховано 29051,16 грн., виплачено 32850,97 грн., в 1 кварталі 2010 року нараховано та виплачено 23612,11 грн., в 2 кварталі 2010 року нараховано та виплачено 29596,26 грн., в 3 кварталі 2010 року нараховано та виплачено 27085,65 грн., в 4 кварталі 2010 року нараховано та виплачено 40910,61 грн., в 1 кварталі 2011 року нараховано та виплачено 26705,55 грн., в 2 кварталі 2011 року нараховано та виплачено 29839,29 грн., в 3 кварталі 2011 року нараховано та виплачено 18963,28 грн., в 4 кварталі 2011 року нараховано та виплачено 21862,52 грн., в 1 кварталі 2012 року нараховано та виплачено 27138,54 грн., в 2 кварталі 2012 року нараховано та виплачено 26826,74 грн., в 3 кварталі 2012 року нараховано та виплачено 28387,45 грн., в 4 кварталі 2012 року нараховано та виплачено 42141,27 грн., в 1 кварталі 2013 року нараховано та виплачено 26799,39 грн., в 2 кварталі 2013 року нараховано та виплачено 19384,09 грн., в 3 кварталі 2013 року нараховано та виплачено 32417,96 грн., в 4 кварталі 2013 року нараховано та виплачено 29556 грн., в 1 кварталі 2014 року нараховано та виплачено 20489,64 грн., в 2 кварталі 2014 року нараховано та виплачено 10809,42 грн., в 3 кварталі 2014 року нараховано та виплачено 4562,42 грн., в 1 кварталі 2015 року нараховано та виплачено 2369,52 грн., в 4 кварталі 2015 року нараховано та виплачено 22739,11 грн., в 1 кварталі 2016 року нараховано 26441,19 грн., виплачено 15278,09 грн., в 2 кварталі 2016 року нараховано 19526,15 грн., виплачено 0 грн., в 3 кварталі 2016 року нараховано 11140,23 грн., виплачено 0 грн. (а. с. 15 - 20 т. 1).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 1 по 4 квартали 2017 року, витребуваних на запит суду, в 2 кварталі 2017 року ДП УСТФ «Укртелефільм» було виплачено ОСОБА_1 дохід під назвою «заробітна плата» в розмірі 4968,94 грн., перераховано податок 894,41 грн., в 3 кварталі 2017 року виплачено заробітну плату в розмірі 17391,30 грн., перераховано податок 3130,43 грн., в 4 кварталі 2017 року нараховано дохід під назвою «заробітна плата» в розмірі 193 691,98 грн., виплачено заробітну плату в розмірі 7453,42 грн., нараховано податок 34864,56 грн., перераховано податок 1341,62 грн. (а. с. 200 т. 2).

Згідно Форми ОК-7 Індивідуальні відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України, з датою формування виписки 01 листопада 2023 року, ОСОБА_1 страхувальником ДП «Укртелефільм» за 2011 рік нараховано 100760,64 грн., за 2012 рік - 121104 грн., за 2013 рік 108157,44 грн., за 2014 рік 35861,48 грн., за 2015 рік 30625,72 грн., за 2016 рік 51590,48 грн. (а. с. 164 - 165 т. 2).

Відомості щодо нарахування ОСОБА_1 заробітку/доходу за 2017 рік у Формі ОК-7 відсутні.

На а. с. 21 - 24 т. 1 знаходиться копію Додатку № 1 до положення про ведення касових операцій у національній валюті України «Відомість на виплату заборгованості по заробітній платі працівникам студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» станом на 01 січня 2018 року за грудень 2017 року, відповідно до якої сума, що підлягає виплаті ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , складає 165 594,77 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За положеннями статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно статті 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

За приписами статті 24 цього Закону у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013, щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону №108/95-ВР Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано в законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також вказав, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти всі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

У частині першій статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин, втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати. Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, від 08 лютого 2023 року у справі № 757/23764/20-ц, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Згідно з частинами другою, третьою статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша статті 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Згідно з пунктом 51.1 статті 51 ПК України платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов`язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків.

Підпункт «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України визначає, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

Крім того, відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб надаються страхувальникам та/або застрахованій особі на паперових носіях за формою згідно з додатком 1 (ОК-5) або додатком 2 (ОК-7) до цього Положення.

У постановах Верховного Суду від 23 листопада 2022 року в справі № 757/58583/19-ц, від 08 лютого 2023 року в справі № 757/23764/20-ц, від 24 квітня 2024 року в справі № 757/56163/19-ц, від 30 жовтня 2024 року в справі № 219/4691/21 викладено правовий висновок, що згідно з положеннями статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача від процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум.

Працівник є слабшою ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (така позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19), сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.

Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Так, з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 26 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_1 , який було надано позивачем разом із позовом, судом першої інстанції встановлено, що за період з 1 кварталу 1998 року по 4 квартал 2016 року (дата формування 26 жовтня 2023 року № 2655-23-04816), ОСОБА_1 отримував доходи від юридичної особи ДП «УСТФ «Укртелефільм» починаючи з 3 кварталу 2009 року, дата прийому на роботу - 01 липня 2009 року, дата звільнення - 01 серпня 2016 року.

З відомостей встановлено, що у 1 кварталі 2016 року сума нарахованого доходу становить 26 441,19 грн, виплаченого - 15 278,09 грн (різниця - 11 163,10 грн), сума нарахованого податку - 4 593,90 грн, сума перерахованого податку - 2 584,54 грн (різниця - 2 009,36 грн), у 2 кварталі 2016 року сума нарахованого доходу становить 19 526,15 грн, виплаченого - 0,00 грн (різниця - 19 526,15 грн), сума нарахованого податку - 3 514,71 грн, сума перерахованого податку - 0,00 грн (різниця - 3 514,71 грн), у 3 кварталі 2016 року сума нарахованого доходу становить 11 140,23 грн, виплаченого - 0,00 грн (різниця - 11 140,23 грн), сума нарахованого податку - 2 005,24 грн, сума перерахованого податку - 0,00 грн (різниця - 2 005,24 грн).

Таким чином, станом на дату звільнення, 01 серпня 2016 року, заборгованість за нарахованою, але не виплаченою заробітною платою, становила 41 829,48 грн, сума не перерахованого податку - 7 529,31 грн.

Також суд першої інстанції перевірив, що при звільненні позивачеві ОСОБА_1 нараховано компенсацію за невикористану відпустку в кількості 31 календарний день за період з 01 липня 2015 року по 01 серпня 2016 року у розмірі 9 167,63 грн, що відображено у розрахунковому листку за серпень 2016 року, розрахунковій відомості за серпень 2016 року та у довідці за формою ОК-7 від 01 листопада 2023 року, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 1 кварталу 2017 року по 4 квартал 2017 року щодо ОСОБА_1 , надані на виконання вимог ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року, судом також встановлено, що у 2 кварталі 2017 року ДП «УСТФ «Укртелефільм» виплачено на користь ОСОБА_1 дохід у розмірі 4 968,94 грн, перераховано податку - 894,41 грн.

У 3 кварталі 2017 року ДП «УСТФ «Укртелефільм» виплачено на користь ОСОБА_1 дохід у розмірі 17 391,30 грн, перераховано податку - 3 130,43 грн.

У 4 кварталі 2017 року ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» нараховано ОСОБА_1 дохід у розмірі 193 691,98 грн, перераховано - 7 453,42 грн, нараховано податку - 34 864,56 грн, перераховано податку - 1 341,62 грн.

Таким чином, у 2017 році ДП «УСТФ «Укртелефільм» виплатило на користь ОСОБА_1 заборгованість у сукупному розмірі 29 813,66 грн.

Крім того, дослідивши Індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка за формою ОК-7) від 01 листопада 2023 року щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції встановив, що підприємство ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» нараховувало доходи ОСОБА_1 та сплачувало страхові внески за нього, відомості надано за період з 2011 року по грудень 2016 року включно.

Судом перевірено, що інформація про щомісячно нарахований дохід відповідає інформації, зазначеній у розрахункових листках та розрахункових відомостях, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд відхиляє як необгрунтовані доводи апеляційної скарги, що жоден із доказів, поданих відповідачем на підтвердження нарахування заборгованості із заробітної плати, не був взятий до уваги судом першої інстанції, оскільки ці докази були недостовірними.

Крім того, суд першої інстанції надав належної правової оцінки наданій позивачем на підтвердження своїх вимог копії Додатку № 1 до положення про ведення касових операцій у національній валюті України «Відомість на виплату заборгованості по заробітній платі працівникам студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» станом на 01 січня 2018 року за грудень 2017 року, відповідно до якої сума, що підлягає виплаті ОСОБА_1 складає 165594,77 грн. Врахувавши, що оригіналу вказаного документу позивачем не надано, відомостей про осіб, у яких перебуває оригінал такого документу, не зазначено, клопотання про витребування оригіналу не заявлено, суд першої інстанції вмотивовано відхилив цей доказ.

Отже, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, проаналізувавши всі доводи сторін, дослідивши та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справах доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, не спростованого доводами апеляційної скарги, що оскільки станом на дату звільнення заборгованість ДП «УСТФ «Укртелефільм» перед позивачем складала 41 829,48 грн., у 2017 році відповідач виплатив ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 29 813,66 грн., тому залишок невиплаченої заборгованості по заробітній платі станом на дату розгляду справи складає 12 015,82 грн. без урахування обов`язкових податків і зборів.

Апеляційний суд не може погодитися з помилковими доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції виведено невірну калькуляцію нарахованих та фактично виплачених сум, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, з датами формування від 26 жовтня 2023 року № 2655-23-04816 та від 16 грудня 2024 року № 2615-2024-0007698, згідно яких різниця між нарахованими 250799,55 грн. та фактично виплаченими 45091,75 грн. складає 205707,80 грн., а різниця між нарахованим 44978,41 грн. та фактично виплаченим 7951,19 грн. податок складає 37027,22 грн., тому сума заборгованості, на думку позивача, має становити 205707,80 грн. - 37027,22 грн. = 168680,58 грн. суми заборгованості по заробітній платі.

Такі розрахунки позивача зроблені з урахуванням відображеної у відомостях з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків від 16 грудня 2024 року № 2615-2024-0007698 суми доходу в розмірі 193691,98 грн. в 4 кварталі 2017 року (а. с. 200 т. 2).

Разом із тим, позивачем не доведено наявності права на отримання вказаних сум, враховуючи, що станом на дату звільнення 01 серпня 2016 року такий дохід не був йому нарахований, а у відповідача ДП «УСТФ «Укртелефільм» після звільнення ОСОБА_1 не було передбачених законом підстав продовжувати нараховувати йому заробітну плату в зв`язку з припиненням трудових правовідносин.

Крім цього, сума доходу в розмірі 193691,98 грн. не була відображена у відомостях з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, з датою формування від 26 жовтня 2023 року № 2655-23-04816, які подавалися самим ОСОБА_1 разом із позовною заявою, та у Індивідуальних відомостях про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка за формою ОК-7) станом 01 листопада 2023 року, із яких вбачається, що заробітна плата нараховувалась ОСОБА_1 саме по 3 квартал 2016 року.

Отже, відомості з двох державних реєстрів у їх сукупності підтверджують правильність здійснення обрахунку заборгованості заробітної плати судом першої інстанції в розмірі саме 12 015,82 грн. без урахування обов`язкових податків і зборів, а наведені позивачем розрахунки правильності цих висновків не спростовують.

Посилання позивача на документ під назвою «Відомість на виплату заборгованості по заробітній платі працівникам студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» як обґрунтування заявлених вимог про стягнення частини заборгованості по заробітній платі в розмірі 165594,77 грн. від всієї нарахованої суми, яка підтверджена відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, оскільки у позовній заяві ОСОБА_1 не заявляв, що позовні вимоги ним пред`являються лише на частину заборгованості, і оскільки всупереч ч. 6 ст. 95 ЦПК України оригінал даного доказу позивачем надано не було, а наявна в матеріалах справи копія поставлена відповідачем і судом під сумнів.

Апеляційний суд відхиляє посилання позивача в апеляційній скарзі, що в довідках по нарахуванню та виплаті доходів ОСОБА_1 від 08 серпня 2024 року та від 13 лютого 2025 року відповідачем зазначалися різні суми заборгованості - 15672.74 грн. та 9672,73 грн., що, на думку позивача, вказує на недостовірність проведеного відповідачем розрахунку та порушення вимог доказування, визначеного ст. 81 ЦПК України, з огляду на те, що судом першої інстанції здійснено самостійні розрахунки щодо розміру заборгованості на підставі первинних документів, наявних в матеріалах справи, а отже розбіжності сум, наведені ДП «УСТФ «Укртелефільм» в процесуальних заявах по суті справи щодо розміру заборгованості, які були ними уточнені в зв`язку з виявленою помилкою, не впливають на правильність висновків суду.

Доводи апеляційної скарги, що відповідачем було сфальсифіковано власні докази, є нічим не підтвердженими припущеннями, які ґрунтуються на помилці в наведеній відповідачем калькуляції у довідці відповідача від 08 серпня 2024 року по нарахуванню та виплаті доходів ОСОБА_1 , яка не вплинула на законність та обґрунтованість судового рішення, та відхиляються апеляційним судом.

Аргументи позивача, що надані відповідачем розрахункові листи не містять інформації про оплату за відпустки, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, позаяк у розрахунковому листку за листопад 2015 року нарахована оплата відпустки в розмірі 11351,64 грн. (а. с. 141 т. 1), а в розрахунковому листку за серпень 2016 року нарахована компенсація відпустки в розмірі 9167,63 грн. (а. с. 151 т. 1).

Апеляційний суд відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не були компенсовані дні невикористаної відпустки за період майже 6 років з 30 червня 2009 року по 01 липня 2015 року, з огляду на те, що такі підстави позову не були ним заявлені у позовній заяві, позивачем не вказувалося, що ним не було використано право на щорічну оплачувану відпустку у період перебування з відповідачем у трудових правовідносинах, не зазначалася кількість днів невикористаної відпустки, у разі наявності такої, позивачем не наводилося в позові обґрунтованого розрахунку компенсації за невикористану відпустку, і в подальшому підстави позову ним не змінювалися.

Доводи апеляційної скарги, що про нездійснення роботодавцем компенсації за невикористані відпустки понад 6 років вказує надана роботодавцем довідка, яка свідчить про компенсацію невикористаних відпусток лише за рік, незважаючи на безперервний стаж працівника з 30 червня 2009 року, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом, зважаючи на те, що відсутність у довідці інших періодів відпусток свідчить про фактичне їх використання працівником, а не про нездійснення компенсації, як помилково вказує позивач, і доказів протилежного ним не надано.

За даних обставин апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що під час доведення факту відсутності заборгованості по заробітній платі, зокрема спростування наявних сум у податкових відомостях, відповідач зобов`язаний був надати відомості про нарахування відпускних за весь період.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє посилання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року в справі № 821/1083/17, згідно яких під належними працівникові сумами необхідно розуміти всі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо), оскільки рішення суду першої інстанції наведеним правовим висновкам не суперечить.

Крім того, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення та визначенні розміру заборгованості по заробітній платі було використано дані як з Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка за формою ОК-7), так і відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, посилання позивача в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 28 березня 2018 року в справі № 243/5469/17 про те, що відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця. Судове рішення ухвалене фактично з урахуванням цих висновків та не суперечить їм.

Апеляційний суд не приймає посилання позивача в апеляційній скарзі, що саме по собі подання відповідачем заяв про злочини у 2018 та 2024 роках не має преюдиційного значення і не може вказувати на підробку всієї документації, яка знаходиться в офіційних державних реєстрах, і що за результатами перевірки Державної аудиторської служби України також не можна дійти висновку про неправомірність нарахувань заробітної плати, з огляду на те, що надані відповідачем докази на підтвердження вказаних обставин при визначенні розміру заборгованості по заробітній платі судом не оцінювалися і на правильність висновків суду по суті позову жодним чином не вплинули.

Таким чином, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що інформація, витребувана від податкового органу, була зазначена в оскаржуваному рішенні в невірній калькуляції, суми нарахованої зарплати в повному обсязі до цієї калькуляції судом не були включені, розрахунок у співставній різниці між нарахованою та фактично виплаченою сумою не проведено.

У частині вирішення судом позовних вимог про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні рішення суду першої інстанції ніким не оскаржується і не предметом апеляційного перегляду.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, висновків суду першої інстанції не спростовують, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки суду першої інстанції, яким була надана належна правова оцінка, зводяться до переоцінки доказів та незгоди із судовим рішенням і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 травня 2025 року в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 12015,82 грн. без урахування обов`язкових податків і зборів залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 06 листопада 2025 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.