Єдиний унікальний номер судової справи: 490/1632/25
Провадження № 22ц/812/1850/25 Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

17 листопада 2025 року м. Миколаїв Справа № 490/1632/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

переглянувши в апеляційному порядку у спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 серпня 2025 року, ухвалене у складі головуючого судді Шолох Л.М., у приміщенні цього суду в м. Миколаєві, повне судове рішення складено 08 серпня 2025 року, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Кеш Ту Гоу» (далі ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіза кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 24 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» (далі ТОВ «Займер») та ОСОБА_1 укладено електронний договір № 179508 про надання фінансового кредиту, за умовами якого позичальнику надано кредит в сумі 2 000 грн 00 коп., зі сплатою процентів за користування кредитними коштами.

ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

28 жовтня 2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 28 жовтня 2021 року до договору факторингу №01-28/10/2021, ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 .

За викладених обставин, позивач просив стягнути з відповідача 10 440 грн заборгованості за договором № 179508 про надання фінансового кредиту від 24 лютого 2021 року, з яких: 2 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 8440 грн прострочена заборгованість за процентами, а також понесені судові витрати.

Представником позивача Пархомчуком С.В. подано заяву про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, у якій він просив стягнути з відповідача витрати за надані послуги професійної правничої допомоги в рамках розгляду справи у сумі 10500 грн.

У відзиві на позов ОСОБА_1 , заперечуючи проти позову, посилався, як на сплив позовної давності, так і недоведеність набуття позивачем права вимоги, а також необґрунтоване нарахування процентів поза межами строку кредитування.

Витрати на правничу допомогу позивача вважав неспівмірними із складністю справи та наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 серпня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» заборгованість за кредитним договором №179508 від 24 лютого 2021 року в сумі 10 440,00 грн, з яких: простроченої заборгованості за сумою кредиту 2000,00 грн; прострочена заборгованість за процентами в розмірі 8440,00 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» судовий збір в сумі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Займер» (первісний кредитодавець) виконало умови договору укладеного з ОСОБА_1 та надало відповідачу кредитні кошти, відповідач отримав ці кошти, однак не виконав своїх зобов`язань щодо їх повернення, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 440,00 грн, яка підлягає стягненню з відповідача.

Суд відхилив доводи відповідача про сплив позовної давності, оскільки право вимоги за цим договором у позивача виникло 28 жовтня 2021 року, із цим позовом до суду він звернувся 07 березня 2025 року. При цьому врахував, що Прикінцевими та перехідними положеннями Цивільного кодексу України визначено, що строки позовної давності продовжувалися на час дії карантину та на час дії воєнного стану. З урахуванням зазначеного, строк позовної давності позивачем не пропущено.

Не погодившись з рішення суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що первісний кредитор мав право нараховувати проценти за кредитним договором лише в строк кредитування. Також зазначав, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази про виконання ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» обов`язку про оплату згідно з договором факторингу ціни договору у передбачені строки. При цьому, у матеріалах судової справи відсутні докази приймання-передачі документації сторонами договору, що також свідчить про порушення порядку оформлення відступлення права Вимоги. Враховуючи вищенаведене, факт укладення договору факторингу від 28 жовтня 2021 року № 01-28/10/2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» та перехід до позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором вважав, що не є доведеним. Одночасно акцентував увагу, що, жодних взаємовідносин із ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» не мав. Про заміну кредитора жодних повідомлень не отримував. Грошової суми у вказаному розмірі нікому не винен. Позивач не довів наявність у нього права вимоги за кредитним договором № 179508 від 24 лютого 2021 року, а отже, не довів порушення свого права. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, зазначив, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначав, що вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що 24 лютого 2021 року між ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 укладенодоговір про надання фінансового кредиту № 179508, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 2 000 грн строком на 30 днів, тобто до 25 березня 2021 року, з стандартною процентною ставкою 2% на добу, тип процентної ставки - фіксована (п.п. 1.1-1.3 Договору).

Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (п. 1.4 Договору). Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (п. 2.3 Договору).

На виконання умов Договору ТОВ «Займер» за посередництвом ТОВ «Платежі онлайн», перераховано на реквізити платіжної банківської картки, вказаної відповідачем у Розділі 7 Договору (Реквізити та підписи сторін), грошові кошти у розмірі 2000 грн.

Згідно інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» від 10 січня 2025 року на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 2 000 грн за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 , що є доказом видачі кредитних коштів.

Згідно наданої позивачем виписки заборгованість відповідача за Договором становить 10440 грн, з яких: 2 000 грн - заборгованість за кредитом; 8 440 грн - заборгованість за процентами.

28 жовтня 2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28 жовтня 2021 року до договору факторингу №01-28/10/2021, ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1

12 листопада 2021 року позивачем на адресу ОСОБА_1 була направлена вимога про виконання зобов`язань за кредитним договором, проте станом на дату подачі позову зазначена вимога була залишена відповідачем без виконання.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому згідно з статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).

В силу частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з вимогами частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України).

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, а тому у позивача, який є новим кредитором згідно з договором факторингу, виникло право вимоги до ОСОБА_1 про стягнення боргу у заявленому розмірі, який доведений дослідженими доказами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що у позивача, який є новим кредитором згідно з договором факторингу, виникло право вимоги до ОСОБА_1 .

З досліджених доказів вбачається, що 24 лютого 2021 року ТОВ «Займер» та відповідач уклали договір про надання фінансового кредиту №179508, який був вчинений в електронній формі. Відповідач підписав його одноразовим ідентифікатором. У цей же день він отримав від ТОВ «Займер» 2 000 грн кредитних коштів.

28 жовтня 2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 .

Таким чином, ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитних договорів, що були укладені між первісним кредитором та ОСОБА_1 .

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність доказів переходу права вимоги від первісного ТОВ «Займер» до нового кредитора ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу», колегія суддів звертає увагу заявника на п.п 6.1 п.6 Договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року згідно якого загальний розмір Портфеля заборгованості боржників, права вимоги до яких відступаються, складає 355 346 652, 97 грн, а згідно п.п. 6.2.3. п.6 цього ж Договору права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами цього договору. В разі невиконання фактором вимог п.7.2. договору, договір вважається неукладеним, при цьому в разі невиконання фактором зобов`язання щодо сплати другої частини ціни продажу, договір вважається неукладеним, а клієнт повертає фактору першу частину ціни продажу, сплачену відповідно до п.7.2. договору. Відступлення права вимоги за цим договором здійснюється без згоди боржників (п. 6.2.4).

У розділі Платежі цього Договору передбачено, що Фактор здійснює оплату клієнту шляхом перерахування 1 444 834 грн 08 коп., така оплата здійснюється двома платежами (по 50%) протягом 5 та протягом 20 робочих днів з дати підписання сторонами цього договору.

Ці умови договору факторингу сторонами були виконані. В матеріалах справи наявні копії платіжних доручень від 02 листопада 2021 року та від 23 листопада 2021 року про оплату за відступлення права вимоги по договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року згідно реєстру боржників додаток №1 від 28 жовтня 2021 року.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем переходу до нього права вимоги від первісного кредитора ТОВ «Займер».

Водночас щодо стягнення процентів за користування кредитом колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові від 05 квітня 2023 року Велика Палата Верховного Суду у справі №910/4518/16 зробила висновок про те, що «надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання».

Укладаючи 24 лютого 2021 року електронний договір № 179508 про надання фінансового кредиту між сторонами було узгоджено наступні умови:

Згідно з пунктом 1.1. договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 2000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Кредит надається строком на 30 днів, до 25 березня 2021 року. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу. Кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної картки, вказаної клієнтом (пункти 1.2., 1.3., 1.4. договору).

Пунктом 3.3.3 договору визначено, що клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту.

Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту, матеріали справи не містять.

Як вбачається з виписки з особового рахунку за кредитним договором, позивачем нарахована заборгованість відповідача за кредитним договором за період з 24 лютого 2021 року по 04 грудня 2025 року, яка становить 10 440 грн, із яких - 8 440 грн заборгованість за процентами.

Разом з тим, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Враховуючи, що кредит надавався строком на 30 днів до 25 березня 2021 року (строк кредитування), то ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість нарахованих та несплачених процентів за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Отже розмір процентів відповідно до умов договору, який підлягає стягненню з відповідача, становить 1 200 грн за період з 24 лютого по 24 березня 2021 року, виходячи з розрахунку: 2 000 грн (тіло кредиту) х 2 % (відсоткова ставка) х 30 днів (строк кредиту).

Вимог про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, зокрема прострочення сплати суми кредиту та нарахованих процентів згідно з частиною другої статті 625 ЦК України позивач не заявляв.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив вказані докази у справі та не надав їм належної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідач процентів, які були нараховані поза межами, погодженого сторонами договору кредиту, строку кредитування.

Таким чином рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову. Відповідно за договором про надання фінансового кредиту № 179508 від 24 лютого 2021 року з відповідача підлягає стягненню 3 200 грн, з яких: 2 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 1200 грн заборгованість за процентами.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

У частині третій статті 137 ЦПК України вказано, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19(провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц(провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18(провадження №61-44217св18).

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 №23рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19).

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витратна оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Під час подання позову ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» сплатило 2422 грн судового збору.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 10500 грн в суді першої інстанції до позовної заяви долучено: договір про надання правничої допомоги від 29 грудня 2023 року, додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги від 27 грудня 2024 року.

Враховуючи співмірність наданих адвокатом Пархомчуком С.В. послуг зі складністю справи, витраченим адвокатом часом, обсягом наданих послуг - надання консультації, складання та подача позовної заяви з відповідними доказами, ціною позову, взявши до уваги клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції вважав, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 5 000 витрат на правничу допомогу.

Оскільки позовні вимоги ТОВ ФК «Кеш Ту Гоу» задоволено на 30,65 % (3299 грн/ 10440 грн*100), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 742,38 грн (30,65 % х 2 422 грн) у відшкодування судового збору та 1 532,50 грн (30,65% х 5000 грн) у відшкодування витрат на правничу допомогу, а всього 2 274, 88 грн.

За подання апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 сплатив 3633 грн 60 коп. судового збору, які просив стягнути з позивача.

Апеляційну скаргу сторони відповідача задоволено на 69,35 %, відповідно з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 2 519,90 (69,35 % х 3633 грн 60 коп.) грн судового збору за подання апеляційної скарги.

З урахуванням положень частини десятої статті 141 ЦПК України, з ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 245, 02 (2 519,90 грн - 2274, 88 грн) грн понесених останнім судових витрат.

Керуючись статтями 367, 376, 382 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 серпня 2025 року скасувати, та ухвалити нове рішення.

Позов ТОВ «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» () заборгованість за кредитним договором № 179508 від 23 лютого 2021 року в розмірі 3 200 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 2 000 грн та заборгованості зі сплати процентів в сумі 1 200 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 245, 02 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 17 листопада 2025 року.