Справа № 615/2058/25
Провадження № 2/615/415/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Логвінова А.О.,

за участю секретаря судового засідання Партоли О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Валки Харківської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 615/2058/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

за участю учасників судового процесу:

представника відповідача Яковенко О.Г.,

В С Т А Н О В И В:

Стислий зміст (виклад) позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»(далі по тексту - позивач, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал») звернулось до Валківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_1 ), у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 4179407 від 24 травня 2021 року у розмірі 33 318,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 4179407 в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 8 000,00 грн, строком на 30 днів з 24 травня 2021 року до 23 червня 2021 року.

У порушення умов договору про споживчий кридит про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, ОСОБА_1 зобов`язання за договором належним чином не виконав, в результаті чого має заборгованість в розмірі 33 318,00 грн, а саме: 7 600,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 24 118,00 грн заборгованість за відсотками; 1 600,00 грн заборгованість за комісією.

27 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 78-МЛ, відповідно до умов якого позивач набув права грошової вимоги до відповідача за договором споживчого кредиту № 4179407 від 24 травня 2021 року.

Стислий зміст (виклад) заяв по суті справи.

18 серпня 2025 року від представника відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування заперечень проти позову, викладених у відзиві, представник відповідача зазначила, що матеріали справи не містять належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту виконання кредитодавцем свого обов`язку за кредитним договором в частині надання відповідачу кредитних коштів, що своєю чергою свідчить про відсутність заборгованості. На підтвердження проходження відповідачем ідентифікації під час укладення кредитного договору позивачем було надано довідку про ідентифікацію. Вказаним документом начебто підтверджується ідентифікація відповідача під час укладення кредитного договору, зазначено що акцепт договору здійснювався шляхом підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора. Зазначена довідка складена безпосередньо позивачем, а тому не може вважатися належним доказом проходження ідентифікації відповідачем, в той же час матеріали справи не містять інших доказів надсилання відповідачу одноразового ідентифікатора, його отримання та застосування саме відповідачем. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Крім того зазначено, що умови договору про сплату позичальником на користь позивача винагороди (комісії) за надання фінансового інструменту, тобто за дії, які позивач здійснює на власну користь є несправедливим, суперечать принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Згідно із розрахунком заборгованості за кредитом, позивачем 24 травня 2021 року було нараховано комісію за оформлення кредиту у розмірі 1 600,00 грн, 27 липня 2021 року було двічі нараховано комісію за пролонгацію по 400,00 грн у загальній сумі 800,00 грн. З огляду на вищевикладене, положення, якими такі нарахування передбачені є недійсними, а самі нарахування протиправними. Також, відповідно до умов кредитного договору, сума нарахованих процентів за користування кредитними коштами, станом на дату спливу визначеного договором строку кредитування, повинна складати 3 600,00 грн. У свою чергу, нарахування комісій, як і нарахування відсотків здійснювалось поза межами строків кредитування, що є протиправним.

09 вересня 2025 року від представника позивача надійшли пояснення, у яких він просить позов задовольнити.

У поясненнях зазначив, що електронний договір відповідає вимогам статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Оскільки він має всі обов`язкові реквізити, дозволяє ідентифікувати відповідача як суб`єкта, що його підписав, і є доступним для перегляду та збереження. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором виконує функцію обов`язкового реквізиту електронного документа, який дозволяє ідентифікувати підписанта. До договору про споживче кредитування може бути включена умова щодо сплати комісії. Встановлення банком у кредитному договорі комісії не суперечить закону. Умова договору щодо обов`язку сплачувати комісійну винагороду згідно кредитної заборгованості недійсною визнана не була. За таких обставин «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» як позивач має право вимагати стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі щодо комісійної винагороди. Пунктом 1.4. договору визначено, що терміном повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту, процентів за користування кредитом є 23 червня 2021 року. Водночас, п. 2.3. договору передбачає його пролонгацію як на пільгових, так і стандартних умовах. Пункт 2.3.1.1. передбачає пролонгацію на пільгових умовах, зокрема, позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті товариства miloan.ua за посиланням https://miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредитування та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Тобто, в даному випадку, кожен день пролонгації є новою датою повернення кредиту. Матеріали справи містять докази, які свідчать про виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту після закінчення строків встановлених договором, тобто після 23 червня 2021 року. Відповідно, останній продовжив користуватись кредитними коштами, а тому пролонгація дії кредитного договору відбулась автоматично, що відповідає п. 2.3 договору.

14 жовтня 2025 року до суду надійшли пояснення представника відповідача, у яких представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягненняі 16 118,00 грн заборгованості за відсотками та 1 600,00 грн заборгованість за комісією.

У додаткових поясненнях посилається на те, що заявлені позивачем суми компенсацій, є непропорційно великими відносно суми тіла кредиту за договором (сума нарахованих процентів складає майже 300 % від суми тіла кредиту), що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також суперечить вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неприпустимості встановлення у договорі несправедливих умов.

Аргументи (позиції) учасників справи.

Представник позивача, повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, у судове засідання не з`явився. Направив до суду клопотання, у якому позов підтримав, просить задовольнити та проводити розгляд справи за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях.

Рух справи.

Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 22 липня 2025 року прийнято позовну до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

24 травня 2021 року ОСОБА_1 дистанційно в електронній формі заповнив Анкету-заяву на кредит № 4179407, відповідно до якої погоджені наступні умови кредитування: сума кредиту 8 000,00 грн; строк 30 днів; комісія за надання кредиту 20,00 % одноразово; процентна ставка 1,50 % за кожен день користування (а.с. 25 зворот).

24 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 4179407, який підписаний ОСОБА_1 електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора (надалі кредитний договір) (а.с. 26 зворот 30).

Положеннями п. 1 кредитного договору встановлено, що позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3. договору надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4. договору термін.

Умовами договору визначено, що сума кредиту становить 8 000,00 грн, строк кредиту 30 днів з 24 травня 2021 року до 23 червня 2021 року.

Комісія за надання кредиту 1 600,00 грн, яка нараховується за ставкою 20,00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Проценти за користування кредитом 3 600,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2., 2.3. договору.

Згідно п.п. 2.2., 2.3. нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3 договору.

Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2. процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3., запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п 1.6. Договору. Якщо визначена п 1.5.2. процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п. 2.3.1.2. продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. договору. Стандартна (базова) процентва ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов?язань позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонґації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, не означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6. та процентною ставкою визначеною п. 1.5.2. договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгації) нарахування процентів за користування кредитом припиняється.

Продовження вказаного в п. 1.3. договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах, наступним чином.

Пролонгація на пільгових умовах:

Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством (далі - правила), що розміщені на веб-сайті товариства miloan.ua за посиланням https://miloan.ua/s/documents і є невід?ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.

Пролонгація на стандартних (базових) умовах:

Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).

Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6. договору.

Згідно розділу 6 договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який генерується та надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність комбінацію цифр і літер або тільки цифр, або тільки літер) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту).

Відповідно до графіку платежів за договором про споживчий кредит № 4179407 від 24 травня 2021 року, дата платежу 23 червня 2021 року, розмір кредиту 8 000,00 грн, розмір процентів 3 600,00 грн, розмір комісії за надання кредиту 1 600,00 грн, що разом становить 13 200,00 грн (а.с. 30 зворот).

З довідки про ідентифікацію, клієнт ОСОБА_1 здійснив підпис договору із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором J98912 24 травня 2021 року (а.с. 32).

Згідно відомостей анкети-заяви на кредит, договір підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 24 травня 2021 року о 02:40:20 (а.с. 25 зворот 26).

Відповідно до листа Акціонерного товариства «ПриватБанк» від 08 вересня 2025 року, на ім`я ОСОБА_1 , реєстраційний номер обілкової картки платника податків: НОМЕР_1 , а банку емітовано карту № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ), на яку здійснено переказ коштів 24 травня 2021 року у розмірі 8 000,00 грн, із зазначенням інформації про платника: viplata zaima Miloan, що також підтверджується платіжним дорученням № 47032300 від 24 травня 2021 (а.с. 32 зворот, 103).

Як зазначено позивачем, заборгованість за договором про споживчий кредит № 4179407 від 24 травня 2021 року складає 33 318,00 грн, а саме: 7 600,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 24 118,00 грн заборгованість за відсотками; 1 600,00 грн заборгованість за комісією.

Відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення, складених Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», ОСОБА_1 нараховано комісію у розмірі 1 600,00 грн; відсотки згідно п. 1.5.2. договору за період з 25 травня 2021 року по 23 червня 2021 року у розмірі 3 600,00 грн; відсотки згідно п.п. 1.6., 2.3.1.2. договору за період з 25 червня 2021 року по 29 серпня 2021 року 24 278,00 грн; комісія за пролонгацію 800,00 грн (а.с. 33-34).

Також, згідно вказаної відомості вбачається, що 27 липня 2021 року здійснено сплату процентів по кредиту у розмірі 3 760,00 грн; сплату тіла кредиту у розмірі 400 грн.

27 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 78-МЛ, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4179407 від 24 травня 2021 року на загальну суму 33 318,00 грн, з яких: 7 600,00 грн сума заборгованості за сумою кредиту; 24 118,00 грн сума заборгованості за відсотками; заборгованість за комісією 1 600,00 грн, що також підтверджується витягом з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 78-МЛ від 27 жовтня 2021 року (а.с. 34 зворот 39).

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частинами 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

За змістом вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі, а відповідно частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про електронну комерцію».

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений порядок укладення електронного договору. Зокрема, відповідно до частини 3 цієї статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Частинами 4 та 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.

За правилами ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір № 4179407 від 24 травня 2021 року містить основні істотні умови, характерні для таких видів договорів, зазначено суму кредиту, дату її видачі, строк повернення грошових коштів, розмір процентів, умови кредитування.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи договір підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

За вказаних обставин суд вважає встановленим факт укладення відповідачем договору про споживчий кредит № 4179407 від 24 травня 2021 року.

Посилання представника відповідача про те, що відповідач не отримував кредитні кошти спростовуються листом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», згідно якого на ім`я ОСОБА_1 , реєстраційний номер обілкової картки платника податків: НОМЕР_1 , банком емітовано карту № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ), на яку здійснено переказ коштів 24 травня 2021 року у розмірі 8 000,00 грн, із зазначенням інформації про платника: viplata zaima Miloan, що також підтверджується платіжним дорученням № 47032300 від 24 травня 2021 (а.с. 32 зворот, 103).

За змістом положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення, складено Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», ОСОБА_1 нараховано комісію у розмірі 1 600,00 грн; відсотки згідно п. 1.5.2. договору за період з 25 травня 2021 року по 23 червня 2021 року у розмірі 3 600,00 грн; відсотки згідно п.п. 1.6., 2.3.1.2. договору за період з 25 червня 2021 року по 29 серпня 2021 року 24 278,00 грн; комісія за пролонгацію 800,00 грн (а.с. 33-34).

Також, згідно вказаної відомості вбачається, що 27 липня 2021 року здійснено сплату процентів по кредиту у розмірі 3 760,00 грн; сплату тіла кредиту у розмірі 400 грн.

Відповідно до вказаної відомості, станом на 29 серпня 2021 року ОСОБА_1 , з урахуванням погашення платежів за відсотками та тілом кредиту, мав заборгованість у розмірі 33 318,00 грн, з яких: 7 600,00 грн сума заборгованості за сумою кредиту; 24 118,00 грн сума заборгованості за відсотками; заборгованість за комісією 1 600,00 грн.

Окрім того, з вказаної відомості вбачається, що відповідачем 27 липня 2021 року була здійснена оплата комісії за пролонгацію у розмірі 400,00 грн, нарахування якої не передбачено кредитним договором, а тому сплачену суму у розмірі 400,00 грн суд відносить в рахунок сплати за тілом кредиту.

Як було встановлено термін повернення кредиту становить 23 червня 2021 року.

Відповідно до умов кредитного договору, строк кредитування збільшується у разі продовження користування кредитними коштами, однак не більше ніж 60 днів.

Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6. договору.

Як було встановлено, у строк 23 червня 2021 року кредит не був повернутий, відповідно строк кредитування був збільшений.

Разом з цим, згідно відомості про щоденні нарахування, Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» здійснювалось нарахування відсотків до 29 серпня 2021 року включно, тоді як збільшення строку кредитування не може перевищувати 60 днів, тобто у даному випадку до 22 серпня 2021 року включно.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини 2 статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини 2 статті 1057 цього Кодексу.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина 2 статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Суд зазначає, що уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Отже, припис абзацу другого частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).

За таких обставин, розмір відсотків, які підлягають стягненню з відповідача повинні розраховуватись за період з 24 травня 2021 року по 22 серпня 2021 року включно:

- за період з 24 травня 2021 року по 23 червня 2021 року за ставкою 1,5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, що становить 3 600,00 грн;

- за період з 24 червня 2021 року по 22 серпня 2021 року за стандартною (базовою) процентною ставкою 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, що становить 17 858,00 грн.

Таким чином, встановлені судовим розглядом обставини свідчать про те, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 4179407 від 24 травня 2021 року щодо повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, що в свою чергу стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що заявлені позивачем суми компенсацій, є непропорційно великими відносно суми тіла кредиту за договором (сума нарахованих процентів складає майже 300% від суми тіла кредиту), що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також суперечить вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неприпустимості встановлення у договорі несправедливих умов, адже проценти за правомірне користування кредитними коштами за своєю природою не є компенсацією за невиконання зобов`язань, їх розмір узгоджений сторонами, та позичальник, укладаючи кредитний договір, на власний розсуд погодився саме з таким розміром процентної ставки, підписав кредитний договір без зауважень та не скористався своїм правом на відмову від договору.

Що стосується стягнення комісії за надання кредиту, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 1.5.1. комісія за надання кредиту становить 1 600,00 грн, яка нараховується за ставкою 20,00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини 1статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Між тим, оскільки кредитний договір не містить переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються та за які була встановлена комісія за видачу кредиту, відповідна умова кредиту є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) та постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 344/3078/23 (провадження № 61-15548св23) щодо оцінки правомірності встановлення у кредитному договорі умови про щомісячну плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Отже, сума комісії у розмірі 1 600,00 грн стягненню з відповідача не підлягає.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З аналізу долучених до матеріалів справи доказів підтверджений факт відступлення права грошової вимоги на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

На час розгляду справи судом відповідач не надав даних, що свідчать про добровільне погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитними договорами у добровільному порядку.

За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 4179407 від 24 травня 2021 року у розмірі 28 658,00 грн, з яких 7 200,00 грн сума заборгованості за сумою кредиту; 21 458,00 грн сума заборгованості за відсотками.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При зверненні до суду з цим позовом Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» сплачено 2 422,40 грн судового збору за подання позову (позов подано через систему Електронний Суд), що підтверджується платіжною інструкцією кредитного переказу коштів № 14218 від 04 липня 2025 року (а.с. 16).

Приймаючи до уваги, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 083,59 грн (28658 / 33 318 х 2 422,40 = 2 083,59).

Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22).

У вказаних постановах Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Сторона спору у договорі зі своїм адвокатом може визначати будь-яку ціну адвокатських послуг. Проте, суд, за результатами розгляду справи, здійснюючи розподіл судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний враховувати критерії, визначені законом.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 рокуу справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19),від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження№ 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі№ 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 рокуу справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21).

В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн до матеріалів справи в тому числі надано копії: договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та адвокатським об`єднанням «Апологет», за умовами якого вартість наданих послуг правничої допомоги за 1 кредитну справу становить 8 000,00 грн (а.с. 43); акта № 427 наданих послуг від 06 липня 2025 року, згідно якого адвокатським об`єднанням «Апологет» надані послуги правничої допомоги до боржника ОСОБА_1 (а.с. 43 зворот); детального опису від 06 липня 2025 року наданих послуг до акта № 427 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, згідно яких були надані наступні послуги: усна консультація клієнта тривалістю 00 год 30 ха; ознайомлення з матеріалами кредитної справи тривалістю 02 год 00 хв; погодження правової позиції тривалістю 00 год 30 хв; складання позовної заяви 03 год 30 хв, та всього 06 год 30 хв (а.с. 44).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача посилається на те, що сума витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованою, неспівмірною із складністю справи, а також ціною позову, та є такою, що не відповідає критерію розумності. Зазначила, що дана категорія справ відноситься до справ незначної складності, не потребує від адвоката опрацювання великої кількості матеріалів, складання великої кількості юридичних документів, складання документів значної складності, ціна позову складає 33 318,00 гривень, в той же час заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката становить 8 000,00 гривень, що є об`єктивно непропорційним. Адвокатське об`єднання «Апологет» в особі адвоката Усенко М. І. здійснює представництво позивача, який спеціалізується на наданні послуг кредитування, зокрема у сфері стягнення проблемної кредитної заборгованості, на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року. Відповідно до п. 1.3. договору, права надаються для комплексного супроводу судових справ зі стягнення заборгованості за Кредитними договорами, право вимоги щодо якої належить клієнту. Зазначені обставини свідчать про довготривалу, комплексну та систематичну співпрацю клієнта та адвоката та системну участь адвоката у подібних справах з ідентичними обставинами. Таким чином, зазначена кількість годин витрачених адвокатом на надання правової допомоги у конкретній справі є значно завищеною, не відповідає реальним обставинам.

Керуючись критеріями, визначеними частиною третьою статті 141 ЦПК України, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому зменшенню, а саме до 5 000,00 грн, який відповідає критерію реальності адвокатських послуг та критерію обґрунтованості їхнього розміру, такі витрати мають характер необхідних і пропорційні із складністю справи та виконаною адвокатським об`єднанням роботою.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що позов підлягає частковому задоволенню, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 300,67 грн (28 658 / 33 318 х 5 000 = 4 300,67 грн).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн та надати відповідачу строк п`ять днів після ухвалення рішення по справі для подання до суду доказів на підтвердження суми, понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Отже, суд вважає доцільним призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати, у яке викликати учасників судового процесу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 141, 259, 264-265, 268, 273, 351-352, 354-355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 4179407 від 24 травня 2021 року у розмірі 28 658 (двадцять вісім тисяч шістсот п`ятдесят вісім) грн 00 коп, з яких сума заборгованості за кредитом 7 200 (сім тисяч двісті) грн 00 коп; сума заборгованості за відсотками 21 458 (двадцять одна тисяча чотириста п`ятдесят вісім) грн 00 коп.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 083 (дві тисячі вісімдесят три) грн 59 коп, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 300 (чотири тисячі триста) грн 67 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», місцезнаходження: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корп. 28, .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати пов`язані з розглядом справи на 20 листопада 2025 року о 11 год 45 хв у залі судових засідань в приміщенні Валківського районного суду Харківської області, розташованому за адресою: вул. Харківська, 4, м. Валки, Харківська область.

Встановити відповідачу ОСОБА_1 строк для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат до 19 листопада 2025 року.

Повне судове рішення складено 13 листопада 2025 року.

Суддя А.О. Логвінов