КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Головного управління Національної поліції в Київській області - Фартушної Марії Віталіївни на рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 лютого 2024року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - ГУ НП в Київській області), Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просив відшкодувати з Державного бюджету України на користь позивача 456 329,71 грн майнової шкоди, 100 000,00 грн моральної шкоди, а також стягнути з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що в провадженні Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області перебувало кримінальне провадження № 0001333 від 13.09.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

12.09.2021 року під час огляду місця події було вилучено транспортний засіб марки BMW, модель 3201, тип загальний легковий седан-В, рік випуску - 2012, шасі № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Згідно відповіді Броварського міськрайонного суду Київської області від 07.03.2023 року, клопотання слідчого, прокурора про накладення арешту на транспортний засіб марки BMW, державний номер НОМЕР_2 , станом на день надання відповіді до Броварського міськрайонного суду Київської області не надходили.

Позивач зазначав, що ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 02.05.2023 року у справі № 361/8219/21 зобов`язано службову особу Броварського районного управління поліції ГУ НП в Київській області повернути ОСОБА_1 тимчасово вилучений під час огляду місця події, який проводився 12.09.2021 року, транспортний засіб марки BMW, модель 3201, тип загальний легковий седан-В, рік випуску - 2012, шасі № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .

У зв`язку із невиконанням службовими особами Броварського районного управління поліції ГУ НП в Київській області ухвали слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 02.05.2023 року у справі № 361/8219/21, представником позивача було подано адвокатський запит від 02.06.2023 року із вимогою про надання інформації щодо виконання вказаної ухвали.

Відповідно до листа Броварського районного управління поліції ГУ НП в Київській області від 16.06.2023 року за результатами адвокатського запиту було повідомлено, що для отримання транспортного засобу слід звернутися до майданчика тимчасового утримання транспортних засобів.

Позивач вказував, що на зазначеному майданчику тимчасового утримання транспортних засобів автомобіль марки BMW, державний номер НОМЕР_2 , не виявлено.

Зі слів керівника майданчику ФОП ОСОБА_2 зазначений транспортний засіб начебто був викрадений, а у подальшому останній повідомив, що автомобіль взагалі не був розміщений на зберігання.

Позивач зазначав, що обов`язок зі збереження схоронності та повернення автомобіля марки BMW, державний номер НОМЕР_2 , який був вилучений 12.09.2021 року під час огляду місця події, та на який не було накладено арешт, покладено на посадових осіб Національної поліції України, які після передачі автомобіля на спеціальний майданчик, зобов`язані були зберегти його у такому стані та комплектації, в якому він передавався на майданчик для зберігання автомобілів. Проте внаслідок неправомірних дій, що виразилися у незбереженні тимчасово вилученого майна у рамках кримінального провадження, позивачу було завдано матеріальну шкоду у розмірі 456 329,71 грн відповідно до висновку експерта, складеного за результатом проведеного транспортно-товарознавчого дослідження від 07.09.2023 року № 21730/23-54.

Крім того, внаслідок протиправних дій правоохоронних органів у зв`язку із втратою належного йому майна та необхідності витрачати час на захист свої прав, позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 100 000,00 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 лютого 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 456 329,71 гривень у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди та 10 000,00 гривень у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. В іншій частині позову - відмовлено. В позові ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України - відмовлено. Судовий збір компенсовано за рахунок держави. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1 433,88 гривень у відшкодування судових витрат, пов`язаних із проведенням транспортно-товарознавчого дослідження.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, з апеляційною скаргою в інтересах Головного управління Національної поліції в Київській області звернулась його представник - Фартушна М.В., яка, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення в оскаржуваній частині скасувати та винести нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В доводах апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що в порушення норм процесуального законодавства, суд першої інстанції безпідставно повернув без розгляду відзив на позовну заяву, поданий ГУ НП у Київській області, що призвело до неповного з`ясування обставин справи. Посилається на дотримання відповідачем вимог ч. 3 ст. 162 КАС України, що унормовують порядок подання відзиву на позов.

Вказує також, що навіть у разі встановлення судом підстав для відшкодування позивачеві завданої шкоди органом державної влади (посадовою чи службовою особою), відшкодування такої шкоди має бути проведене не Головним управлінням НП у Київській області, а державою за рахунок коштів Державного бюджету України.

Скаржник також зазначає, що належний позивачу транспортний засіб було законно тимчасово вилучено та доставлено для зберігання на спеціальний майданчик за адресою: вул. Кірова, буд. 15 с. Семенівка Баришівського району Київської області. Вказує, що у відповідності до Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, затвердженого Постановою КМУ від 19.11.2012 року №1104, після фактичної передачі майна на такий майданчик, відповідальність за його фізичне збереження несе безпосередньо суб'єкт зберігання, який є власником або утримувачем цього майданчика.

На момент виникнення спірних правовідносин функціонували спеціальні місця для зберігання транспортних засобів, з якими ГУ НП в Київській області укладають договори про доставлення затриманих транспортних засобів та їх зберігання, зокрема Договір від 01.10.2018 року № 705 з ТОВ «ТАЙМ ЛОГІСТІК».

Відповідно до п. 6.2 вказаного Договору, саме ТОВ «ТАЙМ ЛОГІСТІК» несе повну фінансову відповідальність у випадку втрати, знищення, псування транспортного засобу під час його зберігання.

Вказує на те, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач не довів належними та допустимими доказами протиправність дій ГУ НП у Київській області, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача та завданою шкодою.

Таким чином, на переконання апелянта, вимоги позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відсутні правові підстави для їх задоволення.

Крім того, звертає увагу апеляційного суду на не доведення позивачем обставин щодо завдання йому моральної шкоди протиправними діями ГУ НП у Київській області.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Тесля С.М. наводить заперечення щодо доводів скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

На спростування доводів апеляційної скарги, посилаючись на правову позицію, Верховного Суду, висловлену в аналогічній справі № 757/50534/17, вказує на те, що матеріальну шкоду позивачу завдано внаслідок неправомірних дій посадових осіб національної поліції України, що виразилися у незбереженні тимчасово вилученого майна.

У судовому засіданні представник Головного управління Національної поліції у Київській області - Фартушна М.В. підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Тесля С.М. проти задоволення апеляційної скарги у судовому засіданні заперечував. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача по справі, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступні фактичні обставини по справі.

ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль марки BMW, модель 3201, тип загальний легковий седан-В, рік випуску - 2012, шасі № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданим 10.02.2016 року (том 1 а. с. 18).

Броварським районним управлінням поліції ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадження № 0001333 від 13.09.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, що підтверджується копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (том 1 а. с. 70).

Відповідно до копії протоколу огляду місці події від 12.09.2021 року під час огляду було виявлено та вилучено автомобіль марки BMW, модель 3201, тип загальний легковий седан-В, рік випуску - 2012, шасі № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , який поміщено на штраф майданчика за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 66-68).

Згідно акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 12.09.2021 року автомобіль марки BMW, державний номер НОМЕР_2 , було доставлено для зберігання на спеціальний майданчик, що розташований у с. Семенівка Баришівського району Київської області (том 1 а. с. 69).

Постановою дізнавача сектору дізнання Броварського районного управління поліції ГУ НП в Київській області Курєвич Т.В. про передачу речового доказу на відповідальне зберігання від 07.09.2022 року, речовий доказ у кримінальному провадженні № 0001333 від 13.09.2021 року, а саме автомобіль марки BMW, державний номер НОМЕР_2 , який зберігається на майданчику тимчасового утримання за адресою: АДРЕСА_1 , передати під розписку на відповідальне зберігання адвокату Кузнєцову К.В. у зв`язку із відсутністю підстав зберігання тимчасово вилученого майна, передбачених ч. 2 ст. 167 КПК України (том 1 а. с. 71-72).

Згідно листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 07.03.2023 року, наданого на адвокатський запит представника ОСОБА_1 - адвоката Теслі С.М., клопотання слідчого, прокурора про накладення арешту на транспортний засіб марки BMW, державний номер НОМЕР_2 , у рамках кримінального провадження № 0001333 від 13.09.2021 року станом на день надання відповіді до Броварського міськрайонного суду Київської області не надходили (том 1 а. с. 22).

Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 02.05.2023 року у справі № 361/8219/21 скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Теслі С.М. на бездіяльність дізнавача щодо неповернення тимчасово вилученого майна задоволено; зобов`язано службову особу Броварського районного управління поліції ГУ НП в Київській області повернути ОСОБА_1 тимчасово вилучений під час огляду місця події, який проводився 12.09.2021 року, транспортний засіб марки BMW, модель 3201, тип загальний легковий седан-В, рік випуску - 2012, шасі № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 ( том 1 а. с. 44-46).

02.06.2023 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Теслею С.М. було подано до Броварського районного управління поліції ГУ НП в Київській області адвокатський запит від із вимогою про надання інформації щодо виконання ухвали слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 02.05.2023 року у справі № 361/8219/21 (том 1 а. с. 47-51).

Згідно листа Броварського районного управління поліції ГУ НП в Київській області від 16.06.2023 року за результатами адвокатського запиту було повідомлено, що відповідно до акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 12.09.2021 року автомобіль марки BMW, державний номер НОМЕР_2 , було поміщено для зберігання на спеціальний майданчик що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 52).

Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, складеного за результатом проведеного транспортно-товарознавчого дослідження від 07.09.2023 року № 21730/23-54, на замовлення представника ОСОБА_1 - адвоката Теслі С.М., ринкова вартість автомобіля марки BMW, модель 3201, тип загальний легковий седан-В, рік випуску - 2012, шасі № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , станом на 12.09.2021 року становить 334 166,22 грн. з урахуванням ПДВ, а станом на момент проведення дослідження (06.09.2023 року) - 456 329,71 грн. (том 1 а. с. 73-89).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок неправомірних дій, що виразилися у незбереженні у рамках кримінального провадження тимчасово вилученого майна, позивачу завдано майнову шкоду, розмір якої визначено на підставі висновку експерта за результатами проведеного транспортно-товарознавчого дослідження, який становить 456 329,71 грн.

Крім того, суд першої інстанції встановив, що внаслідок втрати належного позивачу майна йому були спричинені душевні страждання, які полягали у зміні нормального ритму життя, необхідністю витрачати час на захист свої прав, чим позивачу завдано моральну шкоду, розмір якої, з урахуванням засад розумності та справедливості визначено в сумі 10 000,00 грн.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується. Оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом

чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом

у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13

ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала

у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу,

що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176

ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176

ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди вказаними органами діють правила частини шостої цієї статті і завдана шкода відшкодовується

на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил

про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади,

їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади

до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди

та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою,

і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Колегія суддів апеляційного суду відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги про те, що ГУ НП у Київській області не є належним відповідачем у даній справі, з огляду на наступне.

Згідно із частинами другою, четвертою статті 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання

у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй документа вона зобов`язана відшкодувати володільцю витрати, пов`язані з втратою чи знищенням документа та виготовленням його дубліката.

У пункті 20 Порядку № 1104 передбачено, що зберігання речових доказів

у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок

і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно (пункт 27 Порядку).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади,

який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Відповідно до пункту 1 Положення про Національну поліцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня

2015 року № 877, до основних завдань Національної поліції України належить реалізація державної політики у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Крім того, Національна поліція України здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності (підпункт 9 пункту 4 вищевказаного Положення).

Таким чином, з урахуванням наведених норм матеріального права, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність у посадових осіб Національної поліції України обов`язку забезпечити схоронність та повернення транспортного засобу ОСОБА_1 , який є речовим доказом у кримінальному провадженні та який було вилучено й передано для зберігання на спеціальний майданчик, у стані та комплектації, в якій він передавався на майданчик для зберігання автомобілів, розташований по за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, внаслідок неправомірних дій відповідача - ГУ НП у Київській області, що виразилися у незбереженні у рамках кримінального провадження тимчасово вилученого майна, позивачу завдано майнову шкоду, розмір якої становить 456 329,71 грн, який відповідачем не спростовано.

Крім цього, внаслідок втрати майна, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у психологічному переживанні, якого позивач зазнав у зв`язку з втратою автомобіля, зміні нормального ритму життя, необхідністю витрачати час на захист свої прав.

Відповідно до п.п.3,5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Ураховуючи фактичні обставини справи, тривалість моральних страждань позивача та негативні наслідки, які для нього настали у зв`язку з порушенням його прав, а також те, що розмір моральної шкоди не повинен приводити до збагачення, колегія суддів вважає, що визначений місцевим судом вважає що стягнення моральної шкоди розмір моральної шкоди в сумі 10 000 грн є належним і достатнім достатнім для відновлення порушених прав позивача.

З огляду на припис статті 56 Конституції України шкоду, завдану органом державної влади чи його посадовими і службовими особами, відшкодовує саме держава.

За змістом частини другої статті 2 ЦК України одним із учасників цивільних відносин є держава Україна. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). За змістом статті 173 ЦК України, яка має назву «Представники держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад», у випадках і в порядку, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, від імені держави за спеціальними дорученнями можуть виступати органи державної влади.

Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц).

Органи державної влади є частиною апарату держави, виконують виключно її завдання та функції, представляють державу у правовідносинах, для участі в яких наділені відповідними повноваженнями та належними державі матеріальними засобами, зокрема і коштами.

Ураховуючи положення наведених вище норм матеріального права, правових висновків Великої Палати Верховного Суду, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що стягнення шкоди має бути здійснено державою Україна, яку у цій справі представляли компетентні органи, за рахунок коштів Державного бюджету України.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції вимог процесуального законодавства у зв`язку із поверненням без розгляду відзиву на позову заяву, поданого ГУ НП у Київській області не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки відповідно до положень статті 376 ЦПК України вказана обставина не підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо спірних правовідносин, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому вважає дане рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що повинна бути залишена без задоволення.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Національної поліції в Київській області - Фартушної Марії Віталіївни залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 12 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді : С.А. Голуб

Т.А. Слюсар