Справа №297/5158/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2025 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді ФЕЙІРА О. О., при секретарі судового засідання Геревич Т.С., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування Батівської селищної ради, про позбавлення батьківських прав,-

встановив:

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернувся в Берегівський районний суд Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування Батівської селищної ради, про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги позивачем мотивовано тим, що він є батьком малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З початку 2021 року, відповідачка не цікавиться життям дитини, не відвідує її, жодної матеріальної допомоги на її утримання не надає, не піклується про фізичний та духовний розвиток їх доньки, про її виховання та підготовку до самостійного життя, взагалі не забезпечує їй необхідного харчування, медичного догляду та лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини. З мементу народження дитини відповідачка, будучи її матір`ю, не виявляла інтересу до її життя, не піклувалася про її фізичний та духовний розвиток. Таким чином, відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. ОСОБА_3 постійно перебуває за кордоном та живе власним життям, і така не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_2 .. На даний час він виховує доньку та повністю забезпечує її матеріально. А тому, просив суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленими про день, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, однак остання подала до суду заяву від 12.11.2025, згідно якої просила справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримує, просила позов задоволити (а.с. 107-113).

Відповідачка ОСОБА_3 відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення судового розгляду справи, про розгляд справи без її участі чи відзиву на позов від неї не надходило (а.с. 94-95, 105-106).

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Батівської селищної ради, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак селищний голова Тараненко Д. подав до суду заяву, згідно якої просив справу розглянути без участі представника Батівської селищної ради, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 89).

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком останньої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 30 травня 2019 року (а.с.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частиною 2 ст. 157 СК України встановлено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Пунктом 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Згідно заяви від 12 квітня 2024 року, посвідченої нотаріусом Нотаріальної палати Чеської Республіки - 3 Кочеровою Веронікою за №119V2KRE, відповідачка ОСОБА_3 не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

При ухваленні даного рішення суд враховує, що доводи позивача про те, що він, будучи батьком малолітньої ОСОБА_2 самостійно її виховує та утримує без участі матері, так як остання не спілкується з дитиною, участі у вихованні дитини не приймає, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, виходячи з наступного.

Так, згідно довідки директора Сернянського ЗДО №31/2024 від 20 червня 2024 року, дитина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вересня 2020 року відвідує Сернянський ЗДО. Батько ОСОБА_1 регулярно платить за харчування дитині, та сам без мами виховує дитину та сумлінно приводить її до дошкільно закладу (а.с. 8).

Однак, на думку суду те, що батько дитини платить за харчування дитині, а також приводить її до дошкільного закладу не свідчить про те, що мати дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків, та не бере участі у її вихованні, оскільки таке може бути зумовлене об`єктивними причинами (зайнятісь матері на роботі, хвороба, відсутність транспорту і т.д.).

Також, суд не приймає до уваги довідку старости сіл Серне та Баркасово Батівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області Жидика О. №293 від 28 червня 2022 року, згідо якої ОСОБА_1 виховує свою малолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , один, оскільки така видана 28 червня 2022 року, тобто за півтора року до звернення позивача до суду з даним позовом, та за три роки до розгляду даної справи в суді, а тому, суд не вважає таку достовірним доказом у розумінні ст. 79 ЦПК України, оскільки на підставі вказаної довідки не можна встановити дійсні обставини справи (а.с. 9).

З аналогічних підстав суд вважає недостовірним і рішення виконавчого комітету Батівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області №585 від 10 липня 2023 року (а.с. 13).

На думку суду, звернення позивача з позовом про позбавлення батьківських прав, а також заява матері дитини про відмову від своїх батьківських прав відносно малолітньої доньки, може бути викликана з метою зацікавленості в реалізації та захисту позивачем своїх особистих прав, при цьому використовуючи юридичні наслідки позбавлення матері батьківських прав відносно неповнолітньої дитини.

Разом з тим, як вбачається з висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету №1075 від 21.07.2025 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такий вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 98).

Щодо вказаного висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд приходить до наступного.

Відповідно до частини шостої статті 19 Сімейного кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При цьому, частинами четвертою-п`ятою статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи .

Аналіз наведеної норми права свідчить про те, що висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру.

При цьому, суд також враховує, що вказаний висновок був прийнятий на засіданні комісії без участі відповідачки, тобто матері дитини, і такий прийнятий без врахування пояснень останньої, тільки зі слів батька дитини, який є зацікавлений в результаті розгляду даної справи, та на підставі поданих ним документів.

Верховний суд у своїх постановах від 07 лютого 2022 року у справі №759/3554/20, від 26 липня 2021 року у справі №638/15336/18, від 15 квітня 2021 року у справі №243/13192/19-ц, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21 (провадження № 61-5203св23), від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 (провадження № 61-10115св23), від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18(провадження № 61-13690св20) зазначив, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення або відмову у позові щодо позбавлення одного із батьків батьківських прав, та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку.

Тлумачення вищевказаних положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22 (провадження № 61-16965св23), 22 листопада 2023 року у справі №1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23), 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19).

У справі від 30 червня 2020року (заява № 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2024 року у справі № 404/9387/21 (провадження № 61-13425св23), від 19 лютого 2024 рокуу справі № 159/2012/23 (провадження № 61-15840св23), від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18(провадження № 61-1682св22).

Разом з тим, суд вважає, що вищевказаний висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має тільки рекомендаційний характер, не містить переконливих доводів щодо доцільності позбавлення матері батьківських прав, не містить доводів про свідоме нехтування відповідачкою батьківськими обов`язками, що таке має систематичний чи постійний характер, непроявлення інтересу до дитини, та доводів, що особа матері становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Твердження позивача ОСОБА_1 , що мати не приймає участі у вихованні дитини, а вихованням такої та матеріальним забезпеченям займається батько, так як мати проживає за кордоном, при цьому, як встановлено, має зареєстроване місце проживання в Україні, не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд не пов`язаний висновками певних органів, експертів та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні заявлених у справі доказів та обставин справи. Жоден доказ, у тому числі і висновок органу опіки та піклування, не має для суду наперед встановленої сили. Отже, суд може не погодитись із даним висновком і не взяти його до уваги.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає вказаний висновок недостатньо обґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги позивача безпідставними, не доведеними, такими, що не грунтуються на будь-яких доказах, а є тільки твердженням самого позивач, який зацікавлений в результатах розгляду даної справи, а тому, в задоволенні таких слід відмовити.

Керуючись ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.91 №789-XII, ст. ст.150, 164, 243, 244 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд,-

рішив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування Батівської селищної ради, про позбавлення батьківських прав,- відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Олександр ФЕЙІР