ПОСТАНОВА

Іменем України

07 листопада 2025 року м. Кропивницький

справа № 398/1378/25

провадження № 22-ц/4809/1501/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Солвентіс» на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 липня 2025 року у складі головуючого судді Подоляк Я. М.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» (рішенням №1778 Єдиного учасника Товариства з обемежою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» від 01 липня 2025 року змінено назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Солвеніс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №1037745, від 21 квітня 2020 року у сумі 22 350,00 гривень, понесені позивачем витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 2 422,40 гривень та 6 000,00 гривень в рахунок понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21 квітня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1037745 за заявою відповідача на отримання кредиту, яку він подав на офіційному сайті ТОВ «Мілоан», у формі електронного правочину, шляхом підписання електронним підписом - одноразовим ідентифікатором, що був надісланий відповідачу СМС-повідомленням, про прийняття пропозиції укласти кредит у формі електронного правочину.

Перед укладенням кредитного договору відповідач отримав проєкт цього договору разом з додатками в електронному вигляді в особистому кабінеті, ознайомився з усіма його умовами та Правилами, що розміщені на веб-сайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору. За умовами кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором, однак свої зобов`язання не виконав у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість.

10 липня 2020 року на підставі договору факторингу №01/07 ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги за кредитним договором №1037745 від 21 квітня 2020 року та, відповідно, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1

24 січня 2022 року ТОВ «Діджи Фінанс» на підставі договору факторингу №1/15 відступило ТОВ «ФК «Пінг-Понг» право вимоги за кредитним договором №1037745 від 21 квітня 2020 року та, відповідно, ТОВ «ФК «Пінг-Понг» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.

Позивачем, який набув право грошової вимоги, на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі № 1037745 від 21 квітня 2020 року направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору № 1037745 від 21 квітня 2020 року.

Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором, а тому має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Пінг Понг» в сумі 22 350,00 грн, з яких: 5 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 16 600,00 грн - заборгованість за відсотками, 750,00 грн - заборгованість за комісією.

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 липня 2025 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт укладення договору між первісним кредитором та відповідачем, перерахування грошових кошти відповідачу в розмірі, визначеному умовами кредитного договором, отримання відповідачем кредитних коштів, переходу права грошової вимоги позивача до відповідача саме за цим договором.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Солвентіс» подало до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення заочного рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 липня 2025 року та ухвалення нового рішення про задоволення позових вимог.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що 21 квітня 2020 року, що за власним волевиявленням, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, відповідач подав заявку на отримання кредиту №1037745 через особистий кабінет на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» за адресою: https://miloan.ua/. Зі змісту заявки на отримання кредиту та укладеного кредитного договору вбачається, що відповідач при її оформленні зазначив свої особисті дані: прізвище, ім`я, по батькові, ідентифікаційний номер, рік народження, номер мобільного телефона та електронної адреси, паспортні дані, домашню адресу, освіту, місце роботи та щомісячні доходи. Позивач вважає, що зазначені дані могли бути повідомлені лише особисто позичальником при укладенні кредитного договору. Анкета-заява на кредит також містить інформацію про процес оформлення та розгляду заяви, зокрема про такі дії: заповнення заяви, автоматичну перевірку, перевірку у базі кредитних історій, скоринг, перевірку у базі кредитних історій, обробку, підписання договору. Хронологія вчинення дій щодо укладення договору у формі електронного правочину, інформація з інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Мілоан» про надсилання SMS на номер відповідача та інформацією з електронного файлу (LogFile застосування коду) щодо підтвердження підписання позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір у формі електронного правочину містяться у Розділі 6 Кредитного договору «Порядок укладення договору». Таким чином, відповідачу було надіслано від первісного кредитора електронне повідомлення (SMS) на номер телефону НОМЕР_1 , з одноразовим ідентифікатором, який, при введенні відповідачем, підтверджує прийняття умов кредитного договору

З урахуванням зазначеного, стверджує, що позивачем до матеріалів справи долучено належні та допустимі докази укладення договору про споживчий кредит № 1037745 від 21 квітня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .

Щодо ненадання позивачем самого одноразового ідентифікатора, позивач пояснив, що при зверненні до суду із даним позовом був позбавлений можливості надати одноразовий ідентифікатор, оскільки такий ідентифікатор міститься в особистому кабінеті позичальника на офіційному сайті первісного кредитора, і може бути наданий виключно первісним кредитором.

Вказав, що платіжне доручення № 18431923 від 21 квітня 2020 року містить усі необхідні для перерахування коштів реквізити сторін, дату здійснення операції, платіжну систему, чітке призначення платежу, а тому є належним доказом перерахування коштів на рахунок відповідача.

Щодо висновків суду про відсутність права вимоги до боржника зазначено, що у позовній заяві та доданих матеріалах помилково зазначено: «Витяг з Додатку до Договору факторингу №01/07 від 24.01.2022 року», тоді як правильно: «Витяг з Додатку до Договору факторингу №01/07 від 10.07.2020 року». Зазначена описка є суто технічною і виникла ненавмисно при оформленні документів, не була виявлена під час подання позову до суду першої інстанції, та жодним чином не впливає на дійсність правовідносин з переходу прав вимоги за кредитним договором

Щодо клопотання позивача про долучення нових доказів.

В апеляційній скарзі позивачем заявлено клопотання, в якому останній просить встановити додатковий строк для подання до матеріалів справи доказів, а саме: технічних файлів щодо фіксації поетапної верифікації/ідентифікації, укладення та підписання відповідачем договору про споживчий кредит № 1037745 від 21 квітня 2020 року. Поновити ТОВ «ФК «Солвентіс» процесуальний строк для подання доказів до матеріалів цивільної справи, а саме: - Скріншот із застосунку Viber, як доказ належності номера мобільного телефону відповідачу; - Копію письмового запиту ТОВ «ФК «Солвентіс» до ТОВ «Мілоан» за № від 31 липня 2025 року з підтвердженням його отримання; - Витяг Реєстру права вимог до Договору факторингу №01/07 від 10.07.2020 (а.с.102).

01 вересня 2025 року представником позивача подано до апеляційного суду клопотання про долучення доказів, в якому зазначено, що 12 серпня 2025 року на електронну скриньку представника позивача отримано від первісного кредитора ТОВ «Мілоан» відповідь на письмовий запит за №, що включає в себе: - фото позичальника з паспортом завантажене до особистого кабінету на сайті ТОВ «Мілоан»; - хронологію вчинення дій щодо укладення кредитного договору.

В обгрунтування клопотання зазначено, що дані докази не могли бути подані позивачем раніше до суду першої інстанції з об`єктивних причин, а саме - через відсутність у позивача доступу до відповідного доказу, оскільки сервери, апаратне та програмне забезпечення, засоби захисту інформації, мережеві компоненти тощо, за допомогою яких функціонує інформаційно-телекомунікаційна система первісного кредитора - ТОВ «Мілоан», перебувають у виключному володінні останнього, а надання таких доказів не передбачено умовами укладеного договору відступлення права вимоги (факторингу). У зв`язку з цим такі докази були відсутні на момент звернення до суду з позовною заявою.

Ознайомившись із заявленими клопотаннями колегія суддів вважає, що відсутні підстави для їх задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові Верховного Суду від 24 липня 2024 року у справі № 646/857/18 (провадження № 61-5330 св 24) констатовано: «Верховний Суд зазначає, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі та підтвердження їх відповідними доказами. Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник, який подає такі докази). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Отже, тлумачення положень частини четвертої статті 365, 367 ЦПК України дає можливість виснувати, що суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний розгляд справи, може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа, з доведених нею поважних причин, не мала можливості подати до суду першої інстанції. Разом з тим, вирішуючи питання стосовно прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, суд апеляційної інстанції зобов`язаний мотивувати свій висновок у відповідній ухвалі або в ухваленому судовому рішенні. Крім того, у разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 1-5 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особа, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Відповідно до частини 8 статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Вищенаведеними нормами закону передбачено строки подання письмових доказів до суду першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 367 ЦПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення принципу правової визначеності (постанова Верховного Суду від 21 серпня 2023 року у справі № 552/7368/21, провадження № 61-455св23).

Обґрунтовуючи неможливість подання витягів з реєстрів, товариство вказувало, що з об`єктивних причин, а саме - через відсутність у позивача доступу до відповідного доказу, оскільки сервери, апаратне та програмне забезпечення, засоби захисту інформації, мережеві компоненти тощо, за допомогою яких функціонує інформаційно-телекомунікаційна система первісного кредитора - ТОВ «Мілоан», перебувають у виключному володінні останнього, а надання таких доказів не передбачено умовами укладеного договору відступлення права вимоги (факторингу). У зв`язку з цим такі докази були відсутні на момент звернення до суду з позовною заявою.

На думку колегії суддів, вказані обставини не свідчать про поважність причин неподання доказів суду першої інстанції, а тому останні не приймаються до уваги як нові докази під час перегляду оскаржуваного рішення.

Отже, підстави для задоволення заявленого клопотання відсутні, а тому в задоволенні клопотання про долучення доказів слід відмовити.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції у даній справі.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

За твердженням позивача, 21 квітня 2020 року ОСОБА_1 подав Анкету-заяву на кредит №1037745 на сайті miloan.ua, в Анкеті-заяві зазначена інформація: сума кредиту - 5000,00 грн, строк - 16 днів з 21 квітня 2020 року, дата повернення кредиту 07 травня 2020 року, сума до повернення 7 350,00 грн, комісія за надання кредиту 750,00 грн, проценти за користування кредитом 1 600,00 грн нараховуються за ставкою 2,0% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Позичальник - ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13-14).

21 квітня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №1037745 (індивідуальна частина).

Згідно умов вказаного договору: сума кредиту 5 000,00 грн (п.1.2), кредит надається строком на 16 днів з 21 квітня 2020 року (п.1.3); термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 07 травня 2020 року (п.1.4); орієнтовна загальна вартість кредиту для позивальника становить 7 350,00 грн (п.1.5); комісія за надання кредиту 750,00 грн, яка нараховується за ставкою 15,00 відсотків від суми кредиту одноразово (п.1.5.1). Проценти за користування кредитом: 1 600,00 грн, які нараховуються за ставкою 2.00 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, тип процентної ставки: фіксована (п.1.5.2).

Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 Договору).

Відповідно до п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок позичальника.

Пунктом 2.2.1 вказаного договору передбачено, що позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.п. 1.5.1-1.5.2 ,1,6 Договору.

Згідно п. 2.2.2 Договору нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату фактичного повернення кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п.2.2.3 Договору.

Умовами п. 2.2.3 кредитного договору встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4, якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена в п.1.5.2 процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку, встановлену п.1.6 договору (за умовами акцій, програм лояльності, тощо). Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання позичальником умов цього договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти за користування кредитом з дня наступного за днем визначеним п.1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів в період правомірного користування кредитом є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний період під час прострочення, це означає, що в період правомірного користування кредитом позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Якщо після настання дати встановленої п.1.4 Договору позичальник продовжуватиме користуватись кредитом, проценти за стандартною (базовою) ставкою будуть нараховуватись протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено товариством в односторонньому порядку. При цьому сторони погодили, що після зупинення товариством в односторонньому порядку нарахування процентів товариство вправі в будь-який момент без погодження з позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням товариства.

Згідно пунктом 6.1 договору його укладено в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства.

Згідно з пунктом 6.3 Договору приймаючи пропозицію Товариства про укладення цього кредитного Договору, Позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому.

Пунктом 6.4 Договору передбачено, що укладення Товариством Кредитного договору з Позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що цей договір складається с правил та індивідуальної частини, набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п. 2.1 цього Договору, та діє до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань (а.с.25-30).

На підтвердження перерахування коштів позивачем надано копію платіжного доручення №18431923 від 21 квітня 2020 року, згідно якого ТОВ «Мілоан» перерахувало ОСОБА_1 на картковий рахунок № НОМЕР_3 грошові кошти в сумі 5 000,00 грн, призначення платежу: кредитні кошти від ТОВ «Мілоан» згідно договору №1037745 (а.с.53).

10 липня 2020 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Мілоан» було укладено Договір факторингу №01/07, за яким ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором (а.с.32-40).

Відповідно до Витягу з додатку до Договору факторингу №01/07 від 24 січня 2022 року до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №1037745 від 21 квітня 2020 року в розмірі 22 350,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5 000,00 грн, заборгованість за відсотками - 16 600,00 грн; заборгованість за комісією 750,00 грн (а.с.10).

24 січня 2022 року між ТОВ «Діджі Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» було укладено Договір факторингу №1/15, згідно якого ТОВ «ФК «Пінг-Понг» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Діджі Фінанс» за плату, а ТОВ «Діджі Фінанс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Пінг-Понг» свої права грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги (п. 1.1 Договору факторингу №1/15) (а.с.45).

Згідно з витягом з додатку до Договору факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року, ТОВ «ФК «Пінг-Понг» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №1037745 від 21 квітня 2020 року в розмірі 22 350,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5 000,00 грн, заборгованість за відсотками - 16 600,00 грн; заборгованість за комісією 750,00 грн (а.с.4).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав про те, що 21 квітня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №1037745, який підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором, який був направлений йому повідомлення (SMS).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив про недоведеність факту укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем, перерахування грошових коштів відповідачу в розмірі, визначеному умовами кредитного договором,отримання відповідачем таких кредитних коштів, переходу права грошової вимоги до позивача саме за цим договором. Зокрема суд зазначив, що анкета заява від 21 квітня 2020 року, графік платежів та кредитний договір №1037745 від 21 квітня 2020 року не містять підпису відповідача. Докази використання чи накладення електронного підпису в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Закон України "Про електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, всупереч викладеному, надані позивачем договір про споживчий кредит №1037745 від 21 квітня 2020 року, анкета-заява до договору та графік платежів не містять електронного підпису відповідача у вигляді одноразового ідентифікатора. Крім того, позивач не надав доказів направлення одноразового ідентифікатора SMS повідомленням на мобільний номер відповідача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивач не довів належними та допустими доказами факту укладення між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 кредитного договору від 21 квітня 2020 року №1037745 на умовах, зазначених у позові.

Апеляційний суд не бере до уваги, долучене позивачем платіжне доручення, із зазначенням неповного номера банківської картки, оскільки належність цієї картки відповідачеві не доведено.

Крім того, у п.2.1. наданого позивачем кредитного договору не міститься інформація про вказаний позичальником картковий рахунок, на який він просив перерахувати кошти.

Частиною 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Так, 10 липня 2020 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Мілоан» було укладено Договір факторингу №01/07, за яким ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором (а.с.32-40).

Разом з тим, у матеріалах справи відсутній Реєстр прав вимоги до Договору факторингу №01/07 від 10 липня 2020 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджі Фінанс», що позбавляє можливості встановити факт переходу права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджі Фінанс» та, як наслідок, в подальшому до ТОВ «ФК «Пінг-Понг».

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду про недоведеність обставин і підстав, на які позивач посилається в обгрунтування своїх вимог до відповідача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.

З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення, підстави для розподілу судових витрат, передбачені ст. 141 ЦПК - відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Солвентіс» залишити без задоволення.

Заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повна постанова складена 07.11.2025.

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко

О. І. Чельник