Справа № 369/4931/19
Провадження № 2/369/54/25
РІШЕННЯ

Іменем України

04.11.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі головуючого судді Янченка А.В., за участю секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості (незадоволених вимог кредиторів) із спадкоємця боржника,

В С Т А Н О В И В:

16.04.2019 року позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернулись до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості (незадоволених вимог кредиторів) із спадкоємця боржника.

В обгрунтування позовних вимог зазначили, що 17.02.2014 року ОСОБА_1 було надано в позику ОСОБА_4 суму коштів, яка дорівнювала 11 000 (одинадцяти тисячам) доларів США. У подальшому сума коштів, яка була передана ОСОБА_1 в якості позики, неодноразово змінювалась, і в кінцевому результаті заборгованість ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 склала 42000 (сорок дві тисячі) доларів США. 17.02.2015 року ОСОБА_2 було надано в позику ОСОБА_4 суму коштів, яка дорівнювала 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США. У подальшому сума коштів, яка була передана ОСОБА_2 в якості позики, неодноразово змінювалась, і в кінцевому результаті заборгованість ОСОБА_4 перед ОСОБА_2 склала 16000 (шістнадцять тисяч) доларів США. Підтвердженням надання та одержання коштів у позику є розписки, що складені та підписані ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, внаслідок чого Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою було 04.06.2018 року відкрито спадкову справу №714/2018.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після отримання інформації про смерть ОСОБА_4 та відкриття відносно його спадкової справи подали до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори заяви, в яких відповідно до приписів ст. 1281 Цивільного кодексу України містилися вимоги до спадкоємців померлого щодо повернення коштів, які були позичені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_4 за його життя. Такі заяви була подана в межах передбаченого ст. 1282 ЦК України строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Також, як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Станом на дату смерті заборгованість ОСОБА_4 за розписками перед ОСОБА_1 склала 42000 (сорок дві тисячі) доларів США та перед ОСОБА_2 склала 16000 (шістнадцять тисяч) доларів США. Вимоги кредиторів спадкоємцем, яким є ОСОБА_3 , не задоволено. Тому позивачі просили стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості в сумі 42000 доларів США і судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 6 954 гривні та на користь ОСОБА_2 суму заборгованості в сумі 16000 доларів США і судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2 651 гривня.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.04.2019 р. по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження одноособовим складом суду.

Ухвалою суду від 10.07.2019 р. задоволено клопотання представника позивачів адвоката Савченка Р.С., витребувано з Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи до майна померлого ОСОБА_4 .

21.05.2020р. від представника відповідача ОСОБА_5 адвоката Глазунова І.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, в якому містилися заперечення проти позовних вимог. У відзиві відповідачка стверджувала, що їй не було відомо про наявність боргових документів, виданих померлим чоловіком позивачам. Також відповідачка висловила сумнів у належності почерку, яким написані розписки, її покійному чоловікові. Зазначала, що, на її думку, у позивачів були відсутні фінансові можливості надати в борг ОСОБА_4 зазначені в розписках суми грошових коштів. Також відповідачка вказувала на недоліки розписок, що свідчать про непідтвердження ними факту наявності боргових зобов`язань між померлим та позивачами. Посилалася на пропуск строку звернення позивачів до нотаріуса з вимогами до спадкодавців. На підставі вказаного просила в задоволенні позовних вимог відмовити.

01.02.2021р. представником позивачів адвокатом Логіновим К.Е. подано відповідь на відзив, в якому містилося заперечення щодо доводів відзиву та прохання відхилити відзив як необгрунтований та неправомірний.

У подальшому ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.03.2021 р. задоволено клопотання представника відповідача адвоката Глазунова І.Ю. та витребувано від Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДПС у м. Києві оригінали податкових звітів Черкаського Ігоря Володимировича, РНОКПП НОМЕР_1 , за період його підприємницької діяльності, починаючи з січня 2014р.

Крім того, ухвалою суду від 12.03.2021 р. задоволено клопотання представника відповідача адвоката Глазунова І.Ю. та призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання:

1. ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , чи іншою особою виконано підпис та рукописний текст в розписках, наданих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є доказами у справі № 369/4931/19?

2.Чи виконаний підпис та рукописний текст в розписках, наданих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під впливом «збиваючих» факторів (алкогольного сп`яніння, збудження, захворювання тощо) у незвичайних умовах або незвичайному стані виконавця?

3.До якої статі та групи за віком належала особа, яка виконала підпис та рукописний текст в розписках, наданих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ?

Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Затрати по проведенню експертизи покладено на відповідача ОСОБА_3 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.05.2021р. направлено цивільну справу № 369/4931/19 (провадження № 2/369/255/21) за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості (незадоволених вимог кредиторів) із спадкоємця боржника для проведення по справі судової почеркознавчої експертизи відповідно до ухвали суду від 12 березня 2021 року до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

16 вересня 2021 року до суду надійшло клопотання експерта КНДІСЕ Яни Сухомлин про надання додаткових матеріалів, в якому експерт просила надати вільні зразки підпису та почерку ОСОБА_4 , що наявні в угодах, квитанціях, заявах, різних відомостях, договорах, розписках, банківських відомостях, автобіографії, листах, офіційних документах, документах з місця роботи тощо (у тому числі наближених за часом виконання до досліджуваних документах, тобто за 2012-2017 роки).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.09.2021 року поновлено провадження по справі.

На виконання клопотання експерта представником відповідача адвокатом Глазуновим І.Ю. було надано 18 аркушів з вільними зразками почерку та підпису ОСОБА_4 .

24.10.2021р. на адресу суду надійшов лист Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 18.10.2021р. про залишення ухвали про призначення судової почеркознавчої експертизи без виконання у зв`язку з відсутністю відомостей про оплату експертизи.

Ухвалою від 24.11.2021 року судом повторно призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, провадження на час проведення експертизи зупинено.

11.02.2022 року до суду надійшло клопотання експертів про надання документів окремо від матеріалів справи і надання додатково вільних зразків підпису і почерку ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 07.10.2022 року направлено цивільну справу № 369/4931/19 (провадження № 2/369/255/21) за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості (незадоволених вимог кредиторів) із спадкоємця боржника для проведення по справі судової почеркознавчої експертизи відповідно до ухвали суду від 12 березня 2021 року до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання, аналогічні визначеним судом в ухвалах від 12.03.2021 р. та від 24.11.2021р., провадження по справі зупинено на час проведення у справі судової почеркознавчої експертизи.

25.05.2023 року від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз на адресу суду надійшли матеріали цивільної справи, без виконання у зв`язку з відсутністю відомостей про оплату експертизи.

Ухвалою від 29.05.2023 року суд поновив провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості (не задоволених вимог кредиторів) із спадкоємця боржника.

Згідно з розпорядженням Керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутної Н.О. від 10.10.2023 року щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи № 369/4931/19 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 10.10.2023 року вказану справу передано на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В.

11.10.2023 року суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В., вивчивши матеріали цивільної справи, постановив прийняти справу до свого провадження та призначити її до розгляду в підготовчому засіданні з викликом сторін.

20.03.2024 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області направлено цивільну справу № 369/4931/19 (провадження № 2/369/255/21) за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості (незадоволених вимог кредиторів) із спадкоємця боржника для проведення по справі судової почеркознавчої експертизи відповідно до ухвали суду від 12 березня 2021 року до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання, аналогічні визначеним судом в ухвалах від 12.03.2021р., від 24.11.2021р. та від 07.10.2022р., провадження по справі зупинено на час проведення у справі судової почеркознавчої експертизи.

09.05.2024 року заступник директора Науково-дослідного інституту судових експертиз Б. Теплицький через канцелярію суду зареєстрував клопотання експерта, в якому зазначив про необхідність надання додаткових матеріалів, необхідних для складання висновку експерта, за результатами судової почеркознавчої експертизи, призначеної ухвалою від 20.03.2024 року по справі № 369/4931/19.

Ухвалою від 10.05.2024 року суд поновив провадження у справі, задовольнив клопотання експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Вікторії Чепак про надання додаткових матеріалів, витребував у сторін цивільної справи №369/4931/19 достовірні вільні зразки почерку та підпису ОСОБА_4 в оригіналах різнохарактерних документів: нотаріальних, банківських, з місця роботи або проживання (що можуть міститися у договорах, заявах, деклараціях, розписках, листах, особовій справі, автобіографії, заповітах, довіреностях, квитанціях, наказах, посвідченнях, записниках, зошитах, тощо) за різний період часу, у тому числі наближених за часом виконання до записів у досліджуваних розписках (2014-2016 роки).

02.07.2024 року суд постановив ухвалу, в якій констатував, що сторони достовірні вільні зразки почерку та підпису ОСОБА_4 в оригіналах різнохарактерних документів: нотаріальних, банківських, з місця роботи або проживання (що можуть міститися у договорах, заявах, деклараціях, розписках, листах, особовій справі, автобіографії, заповітах, довіреностях, квитанціях, наказах, посвідченнях, записниках, зошитах, тощо) за різний період часу, у тому числі наближених за часом виконання до записів у досліджуваних розписках (2014-2016 роки) не надали, а відтак у суду відсутня об`єктивна можливість надати судовому експерту витребувані документи. Враховуючи вищевикладене, суд вирішив повторно направити цивільну справу № 369/4931/19 (провадження № 2/369/141/22) за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості (незадоволених вимог кредиторів) із спадкоємця боржника для проведення по справі судової почеркознавчої експертизи відповідно до ухвали суду від 24 листопада 2021 року до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, провадження у справі зупинити на час проведення експертизи.

24.10.2024 року директор Науково-дослідного інституту судових експертиз Олександр Рувін через канцелярію суду зареєстрував лист про залишення ухвали суду без виконання.

Ухвалою від 24.10.2024 року суд постановив поновити провадження у цивільній справі № 369/4931/19 за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості (незадоволених вимог кредиторів) із спадкоємця боржника.

04.02.2025 року судом закрито підготовче провадження у справі №369/4931/19 та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні 11.06.2025р. ОСОБА_1 було надано особисті пояснення у справі та надано відповіді на запитання суду та учасників справи щодо фактичних обставин справи.

У судовому засіданні 22.07.2025р. ОСОБА_2 було надано особисті пояснення у справі та надано відповіді на запитання суду та учасників справи щодо фактичних обставин справи.

У судове засідання 24.09.2025 року позивачі та їх представник не з`явилися. Представник позивачів адвокат Логінов К.Е. через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за відсутності його та позивачів, а також у заяві повідомив, що позовні вимоги позивачі підтримують у повному обсязі та просив суд про їх задоволення.

У судове засідання 24.09.2025 року відповідачка та її представник не з`явилися. Представник відповідачки адвокат Глазунов І.Ю. через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за відсутності його та відповідачки, а також у заяві повідомив, що проти задоволення позовних вимоги позивачів заперечує та просив суд про відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Так, КЦС ВС у Постанові від 30 вересня 2022 року № 761/38266/14 (61-1091св21) роз`яснив, що якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи, і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного.

17.02.2014 року ОСОБА_1 надав у борг ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США. На підтвердження цієї обставини ОСОБА_4 надано ОСОБА_1 власноруч складену розписку в одержанні вказаних коштів у борг. Відповідно до змісту розписки сума грошових коштів, що були одержані ОСОБА_4 в якості позики від ОСОБА_1 , декілька разів змінювалася. Відповідно до останнього запису в розписці заборгованість ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 становить 42 000 (сорок дві тисячі) доларів США.

17.02.2015р. ОСОБА_2 надала в позику ОСОБА_4 суму коштів, яка дорівнювала 15 000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США. На підтвердження цієї обставини ОСОБА_4 надано ОСОБА_2 власноруч складену розписку в одержанні вказаних коштів у борг. Відповідно до змісту розписки сума грошових коштів, що були одержані ОСОБА_4 в якості позики від ОСОБА_2 , декілька разів змінювалася. Відповідно до останнього запису в розписці, датованого 17.08.2016р. заборгованість ОСОБА_4 перед ОСОБА_2 становить 16 000 (шістнадцять тисяч) доларів США.

На підставі ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми (постанови Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц, від10 травня 2022 року у справі № 153/943/19, від 14 вересня 2022 року у справі № 130/82/2015, від28 лютого 2024 року у справі № 369/5625/16-ц).

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц).

З матеріалів справи вбачається надання ОСОБА_4 розписки від 17.02.2014р., за змістом якої ОСОБА_4 17.02.2014р. без примусу отримав від ОСОБА_1 в борг 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США строком на 1 рік. Також у подальшому ОСОБА_4 вносилися численні записи до тексту розписки, засвідчені його підписами, зміст яких свідчить про зміну розміру сум, що були ним одержані в борг, як у бік збільшення та і в бік зменшення первісної суми. Кінцева сума боргу, яка визнана ОСОБА_4 згідно тексту розписки, дорівнює 42 000 (сорока двом тисячам) доларів США.

Також матеріалами справи підтверджується надання ОСОБА_4 розписки від 17.02.2015р., за змістом якої ОСОБА_4 17.02.2015р. без примусу отримав від ОСОБА_2 в борг 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США. Також у подальшому ОСОБА_4 вносилися численні записи до тексту розписки, засвідчені його підписами, зміст яких свідчить про зміну розміру сум, що були ним одержані в борг, як у бік збільшення та і в бік зменшення первісної суми. Кінцева сума боргу, яка визнана ОСОБА_4 згідно тексту розписки, дорівнює 16 000 (шістнадцяти тисячам) доларів США.

Розписки містять підписи ОСОБА_4 , що посвідчують як первісне одержання коштів, так і всі подальші записи про зміну розміру суми заборгованості. Наявність указаних підписів від імені позичальника підтверджує наявність його вільного волевиявлення на одержання зазначених сум у борг та зобов`язання здійснити його повернення позикодавцям.

Суд критично сприймає твердження відповідача ОСОБА_3 про те, що текст розписок написаний іншою особою, ніж ОСОБА_4 , а підписи, вчинені від імені ОСОБА_4 виконані не ним, а іншою особою. Під час розгляду справи судом було задоволено клопотання представника відповідача адвоката Глазунова І.Ю. про призначення судової почеркознавчої експертизи, на розгляд якої було поставлені питання про належність рукописного тексту та підписів, вчинених у розписках, ОСОБА_4 або іншій особі, про стан особи під час виконання нею таких підписів та про встановлення статі та групи за віком особи, що виконувала рукописний текст та підписи на розписках. При цьому судом принаймні 4 (чотири) рази здійснювалося направлення справи до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення вказаної експертизи, однак експертизу так і не було проведено як унаслідок ненадання ОСОБА_3 документів із зразками рукописного тексту та підписів, виконаних ОСОБА_4 , так і в силу не здійснення ОСОБА_3 оплати за проведення експертизи.

Тому матеріали справи не містять належних та достовірних доказів обставини виконання рукописного тексту розписок та підписів, вчинених на них від імені ОСОБА_4 , іншою особою, що усуває можливість виникнення сумнівів в тому, що розписки, видані ОСОБА_4 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виконані та підписані ним і містять його дійсне волевиявлення щодо одержання зазначених у них сум коштів в борг.

Також суд відхиляє заперечення відповідача ОСОБА_3 відносно відсутності у позивачів фінансової можливості надати в борг суми грошових коштів, які вказані у розписках, що перебувають в матеріалах справи. Факт надання та одержання зазначених грошових коштів підтверджується безпосередньо змістом розписок як боргових документів, а з`ясування джерел надходжень коштів, що були надані позивачами, не входить до предмету доказування у справі та не має значення для встановлення правової природи відносин, що склалися між учасниками боргових зобов`язань та які досліджуються судом у цій справі.

Виходячи з досліджених обставин, суд приходить до висновку, що розписка ОСОБА_4 від 17.02.2014р. (в її редакції на час вчинення останнього запису) підтверджує як факт укладення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 договору позики та зміст умов договору, так і факт отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 42000 доларів США.

Так само суд дійшов висновку, що розписка ОСОБА_4 від 17.02.2015р. (в її редакції на час вчинення останнього запису) підтверджує як факт укладення ОСОБА_2 та ОСОБА_4 договору позики та зміст умов договору, так і факт отримання від ОСОБА_4 від ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 16000 доларів США.

При цьому матеріали справи не містять доказів повернення ОСОБА_4 одержаних у позику грошових коштів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . помер. На підставі заяви дружини померлого ОСОБА_3 від 04 червня 2018 року Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою 04.06.2018р. відкрито спадкову справу №714/2018.

За даними спадкової справи №714/2018 14.09.2018р. ОСОБА_1 звернувся до Дванадцятої державної нотаріальної контори із заявою (вх. №2883/02-14 від 14.09.2018р.), в якій виклав вимогу до спадкоємців померлого ОСОБА_4 про повернення позичених ним ОСОБА_4 коштів у сумі 42 000 доларів США 00 центів. 14.09.2018р. ОСОБА_2 звернулася до Дванадцятої державної нотаріальної контори із заявою (вх. №2883/02-14 від 14.09.2018р.), в якій виклала вимогу до спадкоємців померлого ОСОБА_4 про повернення позичених нею ОСОБА_4 коштів у сумі 16 000 доларів США 00 центів. (вх. №2883/02-14 від 14.09.2014р.)

Особу заявників було встановлено, справжність їх підписів перевірено, що підтверджується підписами державного нотаріуса на примірнику кожної із заяв, що перебувають в матеріалах спадкової справи.

Відомостей про інших спадкоємців, крім ОСОБА_3 , а так само і про набуття права на спадщину після смерті ОСОБА_4 , іншими особами, ніж ОСОБА_3 , матеріали справи не містять.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_3 є спадкоємцем після померлого чоловіка ОСОБА_4 .

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що зобов`язання між сторонами у цій справі виникли зі спадкових правовідносин, у зв`язку з пред`явленням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як кредиторами спадкодавця ОСОБА_4 грошових вимог до спадкоємиці ОСОБА_3 .

Відповідно до приписів статті 1281 ЦК України (в редакції, чинній на момент смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 638/1046/14-ц (провадження № 14-12цс24) вказано, що під час вирішення спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника (у тому числі, якщо смерть боржника настала під час розгляду справи у суді) суди для правильного вирішення справи першочергово повинні встановити, чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, тобто чи вчинив кредитор потрібні дії у матеріальних відносинах. Кредитор може пред`явити вимогу до спадкоємців боржника, які прийняли спадщину, відповідно до вимог статті 1281 ЦК України в один із таких способів: 1) безпосередньо спадкоємцю; 2) опосередковано - через нотаріуса за місцем відкриття спадщини (за межами України - через консульську установу). Сплив строків, визначених статтею 1281 ЦК України, має своїм наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже й неможливість вимагати в суді захисту відповідного права.

Суд враховує, що днем відкриття спадщини є 25 квітня 2018 року, шестимісячний строк для пред`явленням вимог кредитора до спадкоємця закінчився 24 жовтня 2018 року. Водночас до спливу цього строку, а саме 14 вересня 2018 року позивачі пред`явили своєї вимоги до спадкоємців померлого ОСОБА_4 , тому суд дійшов висновку, що строк на пред`явлення зазначеної вимоги позивачами дотримано.

Щодо меж відповідальності спадкоємця та тягаря доказування суд указує на наступне. Відповідно до положень статті 1282 ЦК України (в редакції, чинній на момент смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 523/2357/20 (провадження № 14-11цс22) вказано, що «задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Звідси обов`язок спадкоємців боржника перед кредиторами спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункт 98)). Не визначення вартості успадкованого майна не впливає на вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Водночас задовольняючи заяву про заміну учасника справи, боржника у виконавчому провадженні, який помер, його спадкоємцем, суд відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України має визначити розмір боргу, який відповідає частці спадкоємця у спадщині, та вказати, що така заміна здійснюється в межах вартості майна, одержаного у спадщину (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункт 109))».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 552/4892/19, викладено висновок, що «спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок погасити заборгованість спадкодавця, проте виключно у межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у погашенні заборгованості у разі смерті позичальника за рахунок спадкового майна, яке приймають у спадщину спадкоємці боржника. Такий принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому, ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану у зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20 зазначено, що «ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна».

У постанові Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 669/446/17 (провадження № 61-8415св21) зазначено, що «у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Отже, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку статті 1282 ЦК України. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України».

У постанові Верховного Суду від 19 березня 2025 року у справі № 201/8538/16-ц (провадження № 61-3117св24) вказано, що спадкоємець, який прийняв спадщину та набув у власність спадкове майно, зобов`язаний погасити заборгованість спадкодавця, проте виключно у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Саме суд при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника встановлює необхідні для цього обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у встановлені строки; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; дійсний розмір вимог кредитора; частки спадкоємців у спадщині; обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця. До обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника. Якщо спадкоємець (спадкоємці) заперечує проти вимог кредитора спадкодавця щодо меж його відповідальності за зобов`язаннями спадкодавця, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен такий спадкоємець, оскільки, з огляду на характер спірних правовідносин, кредитор не завжди може визначити яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна. Тому не допускається відмова в позові з тих підстав, що позивачем не надано відповідних доказів. В такій ситуації, задовольняючи позов кредитора до спадкоємця, суд в резолютивній частині рішення зазначає дійсний розмір заборгованості, який відповідає частці спадкоємця у спадщині, та встановлює, що її належить стягнути у межах вартості майна, одержаного ним у спадщину. Цим суд встановлює порядок виконання рішення про стягнення заборгованості спадкодавця.

В цій справі судом установлено, що 21 грудня 2018 року державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Черноморченко О.В. було видано ОСОБА_3 як спадкоємиці померлого ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №3-975. Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з (однієї другої) частки житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 , який належав померлому на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_2 , виданого виконкомом Софіївсько-Борщагівської сільської ради 14.04.2006р., згідно з рішенням виконкому Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 12 квітня 2006 року №57 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації 14 квітня 2006р., реєстраційний номер №14481654, номер запису: 1350, в книзі: 4, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Апишковою З.І., приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області 31 жовтня 2013 року, номер запису про право власності 3173750, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24. Житловий будинок в цілому, зазначений на плані під літ. «А», житловою площею - 230, 4 (двісті тридцять цілих і чотири десятих) кв.м., загальною площею - 592, 5 (п`ятсот дев`яносто дві цілих і п`ять десятих) кв.м., з наступними будівлями: навіс під літ. «Б», огорожа 1-3, замощення 4, підпірна стіна 5, свердловина 6.

Також 21 грудня 2018 року державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Черноморченко О.В. було видано ОСОБА_3 як спадкоємиці померлого ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №3976. Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з (однієї другої) частки земельної ділянки в селі Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, від площі 0, 1397 га, кадастровий номер :01:022:0003, яка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ №070744, виданого Києво-Святошинським районним відділом земельних ресурсів 04 грудня 2003 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №2731, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Апишковою З.І., приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області 31 жовтня 2013 року, номер запису про право власності 3175167, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Однак відповідачем у справі ОСОБА_3 не виконано свого процесуального обов`язку з доведення вартості успадкованого майна, жодних доказів його дійсної вартості не надано. Крім того, будь-яких заперечень, обгрунтованих неможливістю виконати вимоги кредиторів спадкодавця за рахунок успадкованого нею майна, що відповідає її частці як спадкоємця у спадщині, відповідачем не заявлялося.

Щодо виконання зобов`язання в іноземній валюті суд вказує на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про валюту та валютні операції» визначено поняття іноземна валюта та національна валюта.

Так, поняття іноземна валюта вживається в такому значенні: а) грошові знаки грошових одиниць іноземних держав у вигляді банкнот, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави або групи іноземних держав, а також вилучені або такі, що вилучаються з обігу, але підлягають обміну на грошові знаки, що перебувають в обігу; б) кошти на рахунках у банках та інших фінансових установах, виражені у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях (зокрема у спеціальних правах запозичення), що належать до виплати в іноземній валюті; в) електронні гроші, номіновані у грошових одиницях іноземних держав та (або) банківських металах.

Поняття національна валюта (гривня) вживається в такому значенні: а) грошові знаки грошової одиниці України - гривні у вигляді банкнот, монет, у тому числі обігових, пам`ятних та ювілейних монет, і в інших формах, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території України, а також вилучені або такі, що вилучаються з обігу, але підлягають обміну на грошові знаки, що перебувають в обігу; б) кошти на рахунках у банках та інших фінансових установах, виражені у гривні; в) електронні гроші, номіновані у гривні.

Статтею 524 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Вищевикладена позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

В зв`язку з вищевикладеним, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до спадкоємця ОСОБА_4 ОСОБА_3 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір, сплачений ними при зверненні до суду відповідно до положень ст.133, 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 10, 12, 19, 81, 83, 141, 258-260, 263-265, 273-279, 352, 354, 355Цивільного процесуального кодексу України суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості (незадоволених вимог кредиторів) із спадкоємця боржника - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (адреса місця реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) суму заборгованості за розпискою від 17 лютого 2014 року в розмірі 42 000 (сорок дві тисячі) доларів США 00 центів в межах вартості частки спадкового майна ОСОБА_4 , яке одержане у спадщину.

Стягнути з ОСОБА_3 (адреса місця реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 6 954 (шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири) гривні 00 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 (адреса місця реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) суму заборгованості за розпискою від 17 лютого 2015 року в розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) доларів США 00 центів. в межах вартості частки спадкового майна ОСОБА_4 , яке одержане у спадщину.

Стягнути з ОСОБА_3 (адреса місця реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) 2 651 (дві тисячі шістсот п`ятдесят одна) гривню 00 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено: 04.11.2025 року.

Суддя А.В. Янченко