РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 285/4013/25

провадження у справі № 2/0285/1882/25

06 листопада 2025 року м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді…..…………...Літвин О. О.,

секретаря……….........................Клечковської М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за правилами спрощеного позовного провадження

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 03.11.2001, від якого мають двох дітей: доньку ОСОБА_3 , 2002 року народження та неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 2011 року народження, визначивши місце проживання останнього разом з нею.

Стверджувала, що відносини з чоловіком не склались, між ними немає взаєморозуміння, мають різні погляди на сімейні відносини, ведення спільного господарства. Відповідач протягом їх сімейного життя ображав та принижував її, застосовував до неї грубу фізичну силу. Шлюбні стосунки припинені, вони проживають окремо, діти поживають з матір`ю. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе.

Позивач в заяві до суду від 02.10.2025 просила розгляд справи проводити без її участі, позовну заяву задовольнити в повному обсязі, проти чого відповідач у своїй заяві від 30.10.2025 не заперечив.

Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.11.2001, від якого мають двох дітей: доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивач та відповідач не змогли створити міцної сім`ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати.

У сім`ї немає перспективи возз`єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає.

Позивач наполягала на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім`ї неможливим через домашнє насильство, від якого вона потерпала від чоловіка, що підтверджується копією постанови від 16.05.2023 №285/2913/23 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП ( вчинення домашнього насильства відносно дружини) та даними термінового заборонного припису серії АА №319565 від 07.05.2023.

Відповідач, в свою чергу, не заперечив проти розірвання шлюбу та погодився з усіма позовними вимогами.

Згідно ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін та їх неповнолітньої дитини.

У позовній заяві позивач просила залишити неповнолітню дитину проживати разом із матір`ю.

Положеннями ст.160 СК України врегульовано право батьків на визначення місця проживання дитини.

Місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків, а яка досягла за спільною згодою останніх та самої дитини (ст.160 СК України). Відповідно до положень ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає; у віці від 10 до 14 років її місце проживання є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше не встановлено за згодою між останніми та самою дитиною.

Враховуючи те, що спільному сину сторін ОСОБА_7 на момент розгляду справи в суді виповнилось повних 14 років, суд не визначає місце його проживання з одним із батьків, оскільки відповідно до ч.3 ст.160 СК України він має право обирати місце проживання на власний розсуд.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

З відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачем при подачі позову.

Керуючись статтями 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб між громадянами України

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

зареєстрований 03.11.2001 відділом реєстрації актів громадянського стану Новоград-Волинського міського управління юстиції Житомирської області,

актовий запис №340.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку оскарження, рішення набирає законної сили за результатом апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги на нього безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуюча суддя О. О. Літвин