УХВАЛА

05 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 629/5946/24

провадження № 61-13347 ск25

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 грудня 2024 року, постанову Харківського апеляційного суду від 02 липня 2025 року та додаткову постанову Харківського апеляційного суду від 03 жовтня 2025 року у справі за позовом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «4-27» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по внескам з управління багатоквартирним будинком,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 02 липня 2025 року, позов ОСББ «4-27» задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСББ «4-27» суму заборгованості по внескам на управління будинком за період з 01 травня 2020 року по 31 серпня 2024 року в розмірі 13 555,30 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 грудня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 02 липня 2025 рокуз підстав, передбачених пунктом1 частини другої статті394 ЦПК України. Вказана ухвала мотивована тим, що зазначена справа є малозначною відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Постановою Харківського апеляційного суду від 03 жовтня 2025 року заяву ОСББ «4-27» про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСББ «4-27» судові витрати на надання правничої допомоги під час апеляційного перегляду справи в розмірі 1 750,00 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 грудня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 02 липня 2025 рокуз підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті394 ЦПК України.

27 жовтня 2025 року ОСОБА_1 подав на електронну адресу Верховного Суду касаційні скарги на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 грудня 2024 року, постанову Харківського апеляційного суду від 02 липня 2025 року та додаткову постанову Харківського апеляційного суду від 03 жовтня 2025 року, у яких просив їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Мотиви та висновки Верховного Суду в частині оскарження рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 грудня 2024 року та постанови Харківського апеляційного суду від 02 липня 2025 року

Пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

У силу вказаної імперативної норми процесуального права повторне касаційне оскарження судового рішення заборонено, а тому у відкритті касаційного провадження в частині оскарження рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 грудня 2024 року та постанови Харківського апеляційного суду від 02 липня 2025 року необхідно відмовити.

Таке процесуальне обмеження, передбачене пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України щодо повторної подачі касаційної скарги після відмови у відкритті касаційного провадження на те саме судове рішення, є загальним для всіх суб`єктів, що узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а відтак не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, враховуючи наведене, а також те, що ОСОБА_1 вже звертався до Верховного Суду із касаційними скаргами на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 грудня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 02 липня 2025 року, за результатом розгляду яких судом касаційної інстанції відмовлено у відкритті касаційного провадження ухвалами Верховного Суду від 19 вересня та 07 жовтня 2025 року, відсутні правові підстави для розгляду поданої ОСОБА_1 касаційної скарги в частині оскарження рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 грудня 2024 рокута постанови Харківського апеляційного суду від 02 липня 2025 року, а тому у відкритті касаційного провадження в цій частині слід відмовити з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України.

Мотиви та висновки Верховного Суду в частині оскарження додаткової постанови Харківського апеляційного суду від 03 жовтня 2025 року

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (пункт 1 частини шостої, частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Верховний Суд у цій справі (провадження № 61-11832ск25) в ухвалі від 19 вересня 2025 року вже зазначив, що ця справа є малозначною відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України, тому судові рішення у малозначній справі, за відсутності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню.

Враховуючи зазначене вище, додаткова постанова Харківського апеляційного суду від 03 жовтня 2025 року, яка є невід`ємною частиною рішення, яким спір в справі вирішено по суті, що узгоджується з висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі № 753/18459/15-ц, не підлягає касаційному оскарженню відповідно до положень частини третьої статті 389 ЦПК України.

19 липня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах»

За приписами пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що малозначними справами є ті, де ціна позову неперевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 2024 рік це 90 840,00 грн).

Оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом у вересні 2024 року, Верховний Суд відхиляє як безпідставні посилання на те,що ця справа не може бути малозначною в силу вимог закону.

Разом з тим, заявник в касаційній скарзі посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки існує проблема доступу до правосуддя у малозначних справах. Верховний Суд, враховуючи предмет позову та доводи заявника, викладені у касаційній скарзі, які фактично зводяться до необґрунтованості судового рішення та необхідності переоцінки доказів, що згідно з статтею 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції, з такими твердженнями заявника не погоджується і вважає їх необґрунтованими. Заявником не наведено переконливих доводів стосовно того, у чому саме полягає фундаментальне значення саме цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Посилання заявника на випадок, передбачений підпунктом «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судове рішення у такій справі підлягає касаційному оскарженню є безпідставними, оскільки касаційна скарга не містить інформації, при розгляді якої саме іншої справи, заявник позбавлений можливості відповідно до положень ЦПК України спростувати обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням.

Також заявник посилається на те, що ця справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, оскільки апеляційний суд прийняв незаконне судове рішення про стягнення з нього боргів, які будуть зростати в геометричній прогресії.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження. Зазначені заявником доводи зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішення про стягнення судових витрат та не свідчать про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.

Вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає загальнодержавне значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчий процес (референдум), обороноздатність держави, її суверенітет, найвищі соціальні цінності, визначені Конституцією України, тощо.

Проте, заявником не доведено, а колегією суддів не встановлено значного суспільного інтересу до справи № 629/5946/24 в контексті наведених вище критеріїв чи її виняткового значення для особи, яка подала скаргу. Поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа має для нього виняткове значення.

Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в цій справі, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження в частині оскарження додаткової постанови Харківського апеляційного суду від 03 жовтня 2025 року.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження в частині оскарження додаткової постанови Харківського апеляційного суду від 03 жовтня 2025 року слід відмовити.

Оскільки у відкритті касаційного провадження відмовлено, клопотання ОСОБА_1 , що додані до касаційної скарги, вирішенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктами 1, 3 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 грудня 2024 року, постанову Харківського апеляційного суду від 02 липня 2025 року та додаткову постанову Харківського апеляційного суду від 03 жовтня 2025 року у справі за позовом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «4-27» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по внескам з управління багатоквартирним будинком.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара