ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 953/3622/23
Номер провадження 22-ц/818/2942/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

представника позивача адвоката Гофельд Г. С.,

представника відповідача адвоката Єрьоменко С. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 березня 2025 року в складі судді Губської Я.В. по справі № 953/3622/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири.

Позов мотивовано тим, що вона є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 .

09 грудня 2022 року було виявлено, що квартира залита водою, у приміщенні першої житлової кімнати, коридору, кухні є руйнування та затікання натяжної стелі на площі приблизно 10 м2. Розмокання коробу з матеріалу ймовірно гіпсокартон по периметру стелі, стіни житлового та нежитлового приміщення. У приміщенні другої житлової кімнати є набухання покрівельного шару підлоги.

12 грудня 2022 року комісією у складі представників виконавців послуг було проведено обстеження її квартири з метою виявлення причини і розміру заподіяної вищезазначеного залиттям шкоди, складено акт про залиття, аварії, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання або холодного водопостачання, затверджений начальником дільниці № 12 КП «Жилкомсервіс». Відповідно до якого причиною залиття є дефект радіаторів приладів опалення у кількості 3 шт. у квартирі АДРЕСА_2 , яка знаходиться на п`ятому поверсі над квартирою АДРЕСА_3 , що належить відповідачці.

Відповідно до звіту від 14 березня 2023 року про визначення розміру матеріальних збитків, що призвели до завдання майнової шкоди власниці 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_4 , вартість відновлювального ремонту вказаної квартири становить 366 726,94 грн, які ОСОБА_2 просила стягнути разом з судовими витрати на її користь.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду, завдану внаслідок залиття квартири у розмірі 366 726,94 грн, судовий збір у розмірі 2933,82 грн, витрати по оплаті висновку спеціаліста в розмірі 3800 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн.

На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 25 березня 2025 року ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Єрьоменко Севастьян Валеріанович, до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне дослідження письмових доказів та встановлення обставин, що мають значення для справи, просила суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким залишити позов без задоволення

Апеляційна скарга мотивована недоведеністю позовних вимог.

Акт від 12 грудня 2022 року не є належним доказом по справі, оскільки складений з порушенням встановленої законом форми, він не містить підписів представників квартир сторін. Вказувала про відсутність висновку комісії щодо встановлення причин залиття та вини особи. Вказаним актом не встановлено чіткої причини залиття квартири позивача, а лише висловлено припущення, що причиною та місцем залиття «ІМОВІРНО» є дефект радіаторів приладів опалення в квартирі АДРЕСА_2 .

Відеозапис місця огляду її квартири, долучено до матеріалів справи з порушенням норм Цивільного процесуального кодексу України, оскільки він був поданий не разом з позовною заяви.

Вказувала, що звіт, складений ФОП ОСОБА_3 від 14 березня 2023 року не є належним доказом розміру збитку Включення в розділ 3 звіту «Опис збитків майна» інформації про роботи виконані у ванній (яка згідно акту від 12 грудня 2022 року не постраждала при залитті) - безпідставно завищило розмір збитків, які вказані у звіті. Звіт було складено 14 березня 2023 року тобто більш ніж через 3 (три) місяці від дати залиття квартири позивача. Також ОСОБА_3 при складенні звіту не було попереджено про кримінальну відповідальність за подання завідомо неправдивого звіту.

Інші учасники справи рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву не скористалися.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача адвокат Єрьоменко С. В., який підтримав апеляційну скаргу, представника позивача адвоката Гофельд Г. С., яка проти скарги заперечувала, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_4 (том 1, а.с.33-34).

Власником квартири АДРЕСА_5 є ОСОБА_1 (том 1, а.с. 118).

Відповідно до акту про залиття, та аварії, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання або холодного водопостачання, затвердженого начальником дільниці № 12 КП «Жилкомсервіс», 12 грудня 2022 року у квартирі АДРЕСА_4 виявлено факт залиття. При зовнішньому огляді з`ясовано, що у квартирі АДРЕСА_3 , яка розташована на другому поверсі, візуально маються наступні наслідки залиття: у приміщенні 1-ої житлової кімнати, коридору, кухні мається руйнування та затікання натяжної стелі на площі приблизно 10 кв.м., розмокання коробу з матеріалу ймовірно гіпсокартон по периметру стелі, стіни житлового та нежитлового приміщення, у приміщенні 2-ої житлової кімнати мається набухання покрівельного шару підлоги з матеріалу ймовірно ламінат на площі приблизно 2 кв.м. Залиття трапилось 09 грудня 2022 року, причина та місце залиття - дефект радіаторів приладів опалення у кількості 3 шт. у квартирі АДРЕСА_6 . Дефект був локалізований представниками КП «ХТМ» 09 грудня 2022 року шляхом злиття системи ЦО житлового будинку. Дефект був усунений представниками КП «ХТМ» 11 грудня 2022 року шляхом відсікання радіаторів приладів опалення, встановлення заглушок на труби системи ЦО у кв. АДРЕСА_2 , та відновлення опалення житлового будинку (том 1, а.с. 35).

Відповідно до звіту, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 14 березня 2023 року, розміру матеріальних збитків, спричинений ОСОБА_2 внаслідок залиття квартири АДРЕСА_4 09 грудня 2022 року, становить 366 726,94 грн з ПДВ (том 1, а.с. 36-94).

Вартість проведення оцінки відповідно до угоди про виконання робіт з незалежної оцінки від 10 березня 2023 року визначена у розмірі 3000 грн (том 1, а. с. 92-93).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15 та частина 1 статті 16 ЦК України).

У пунктах 8, 9 частини 2 статті 19 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина 2 статті 1166 ЦК України).

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди, її розмір, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та спричиненою шкодою.

Згідно з статтею 322 ЦК України тягар утримання майна лежить на власнику майна.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

В додатку № 4 до Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою.

В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

У частинах 1, 3 статті 12, частинах 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Встановивши, що позивачка довела розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття її квартири, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Судова колегія критично оцінює доводи відповідачки про відсутність підстав для відшкодування шкоди, оскільки доказів на спростування відсутності протиправності та вини, а також розміру завданої позивачу майнової шкоди нею не надано.

У постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16, в якій предметом спору було відшкодування збитків, заподіяних внаслідок залиття квартири, викладено правовий висновок щодо застосування статті 1166 ЦК України та вказано, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивачки, ОСОБА_1 заявлено було, як і не надано інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, що є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Щодо відсутності попередження про кримінальну відповідальність оцінювача ОСОБА_3 , то згідно зі змістом оскаржуваного рішення суду першої інстанції суд не надавав оцінки звіту від 14 березня 2023 року саме як висновку експерта, у зв`язку з чим заперечення відповідача щодо неналежності доказу є необґрунтованими.

Доводи ОСОБА_1 щодо відсутності підписів сторін власників квартир в акті не впливають на належність цього доказу та не свідчать про його нечинність, оскільки Акт обов`язково має бути підписаний саме всіма членами комісії, що мало місце при його складанні. Як було встановлено судом першої інстанції позивач, так і відповідач з початку вторгнення РФ в Україну в лютому 2022 року виїхали за кордон та на час залиття в своїх квартирах не проживали.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина