Справа №345/4939/25
Провадження № 2/345/2218/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

06.11.2025 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі судді Миговича О.М. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і без проведення судового засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Шевченко Наталія Павлівна до ТзОВ «Карпатнафтохім» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В

Представниця позивачки ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатнафтохім» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових в розмірі 102 273,60 грн. за період з 01.08.2024 по 31.01.2025.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Карпатнафтохім». 31.07.2024 позивачка була звільнена з роботи за власним бажанням, згідно з ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України. Під час її знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата починаючи з вересня 2023 по 31.07.2024. У зв`язку з наявністю боргу позивачка неодноразово зверталася до суду із заявами про видачу судового наказу про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати. Судовим наказом Калуського міськрайонного суду від 03.04.2024 у справі №345/2133/24 стягнуто з ТзОВ «Карпатнафтохім» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з вересня 2023 року по лютий 2024 року в сумі 37562,18 гривень. Судовим наказом Калуського міськрайонного суду від 28.10.2024 у справі № 345/6023/24 стягнуто з ТзОВ «Карпатнафтохім» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з березня 2024 року по липень 2024 року у сумі 76 704,29 грн.

05.06.2025 та 13.06.2025 на виконання судового наказу від 03.04.2024 у справі №345/2133/24 ТзОВ «Карпатнафтохім» частково виплатило ОСОБА_1 заборгованість у сумі 20 656,60 грн. та 6440,89 грн. відповідно.

Таким чином, частково фактичний розрахунок з ОСОБА_1 підприємством було проведено не 31.07.2024, як цього вимагає Закон, а вже після її звільнення з роботи 05.06.2025 та 13.06.2025, що підтверджується банківськими виписками по картковому рахунку позивачки. Просила стягнути із відповідача середній заробіток за час затримки виплати розрахункових при звільненні за період з 01.08.2024 по 31.01.2025.

05.11.2025 представником позивачки ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» подано заяву про зміну предмету позову, яка мотивована тим, що згідно довідки від 20.10.2025, середньоденний заробіток ОСОБА_1 у ТОВ «Карпатнафтохім», виходячи із розрахунку за травень 2024 та червень 2024 року становить 774 грн. 80 коп. Кількість робочих днів за період з 01.08.2024 по 31.01.2024 становила 132 дні (22 дні серпень 2024, 21 день вересень 2024, 23 дні жовтень 2024, 21 день листопад 2024, 22 дні грудень 2024, 23 дні січень 2025).

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 102 273,60 грн. (1030,00 грн. середньоденний заробіток 132 дні).

З огляду на викладене просила стягнути із відповідача середній заробіток за час затримки виплати розрахункових при звільненні за період з 01.08.2024 по 31.01.2025 у розмірі 102 273,60 грн.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.09.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подавав, будь яких інших клопотань та заяв від відповідача до суду подано не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

Представниця позивачки 05.11.2025 подала до суду заяву в якій зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов слід задоволити, з наступних підстав.

Дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав.

Так, відповідно до копії витягу з Наказу генерального в.о. директора ТзОВ «Карпатнафтохім» Оленюк В.Я. №415-К від 31.07.2024 року позивачку ОСОБА_1 звільнено з посади апаратника очищення стічних вод (промислових) (з ведення технологічного процесу) четвертого розряду відділення біохімічного очищення промислових стічних вод управління забезпечення виробництв з 31.07.2024 року за власним бажанням (ст.38 КЗпП України).

Згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із відповідачем ТзОВ «Карпатнафтохім», 31.07.2024 її було звільнено з роботи за власним бажанням, згідно зі ст. 38 КЗпПУ на підставі наказу №415-К від 31.07.2024.

Відповідно до довідки ТзОВ «Карпатнафтохім» №4/1-161 від 20.10.2025, середньоденний заробіток ОСОБА_1 у ТОВ «Карпатнафтохім», виходячи із розрахунку за травень 2024 та червень 2024 року становить 774 грн. 80 коп. (а.с.29).

Судовим наказом Калуського міськрайонного суду від 03.04.2024 у справі №345/2133/24 стягнуто з ТзОВ «Карпатнафтохім» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з вересня 2023 року по лютий 2024 року в сумі 37562,18 гривень. Судовим наказом Калуського міськрайонного суду від 28.10.2024 у справі № 345/6023/24 стягнуто з ТзОВ «Карпатнафтохім» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з березня 2024 року по липень 2024 року у сумі 76 704,29 грн.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі ст.30 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із змісту ст.117 КЗпП України вбачається, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-64цс13, згідно із ч. 1 ст.117КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду від 08 лютого 2022 року, справа № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21, середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

При стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України, суд керується постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п. 8 розд. ІV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньо годинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Як встановлено, станом на день ухвалення рішення у справі фактичний розрахунок відповідачем з позивачкою не проведено.

Згідно довідки від 20.10.2025, середньоденний заробіток ОСОБА_1 у ТОВ «Карпатнафтохім», виходячи із розрахунку за травень 2024 та червень 2024 року становить 774 грн. 80 коп. Кількість робочих днів за період з 01.08.2024 по 31.01.2024 становила 132 дні (22 дні серпень 2024, 21 день вересень 2024, 23 дні жовтень 2024, 21 день листопад 2024, 22 дні грудень 2024, 23 дні січень 2025).

Оскільки відповідно до вимог ст.117 КЗпП з вини власника не було виплачено належних звільненому позивачу сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, суд вважає, що вимога про стягнення середнього заробітку за період з 01.08.2024 по 31.01.2025 є підставною, кількість робочих днів становить 132.

Отже, середній заробіток за вказаний період, що підлягає стягненню, становить 102 273,60 грн. (774,80 грн. х 132 робочі дні), без утримання податків й інших обов`язкових платежів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а тому позовні вимоги в даній частині є обґрунтованим та підлягають задоволенню.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 968,96 грн., що підтверджується наданою квитанцією (а.с.7), а тому із відповідача на користь позивача слід стягнути вказану суму судового збору за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

На підставі викладено, керуючись ст. 43 Конституції України, ст. 23 ЦК України, ст.ст. 94, 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст.ст.1,21Закону України «Про оплату праці», Порядку обчислення середньої заробітної плати,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 268, 280-282, 289, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

Позов задоволити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРПАТНАФТОХІМ» (адреса: вул. Промислова, 4 м. Калуш Івано-Франківської області, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.08.2024 по 31.01.2025 включно в сумі 102 273,60 грн. з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРПАТНАФТОХІМ» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 968,96 грн. судового збору.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя