РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 року, місто Звягель Житомирської області

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Горбатюк І.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Купця Б. Л.

(Справа № 285/3719/24, провадження у справі № 2/0285/118/25)

розглянув у судовому засіданні у загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року до суду звернувся ОСОБА_6 з позовом, якій в подальшому було уточнено його правонаступником ОСОБА_3 , до відповідача ОСОБА_4 в якому правонаступник просить зобов`язати останнього усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні ним земельною ділянкою , що розташована за адресою АДРЕСА_1 , шляхом приведення меж земельних ділянок з кадастровими номерами :00:013:0389, :00:013:0390, які належать на праві власності ОСОБА_4 , у відповідність до межі його земельної ділянки, усунувши накладку на його земельну ділянку та встановивши перерозподіл спірної земельної ділянки відповідно до висновку експерта.

Протокольною ухвалою суду від 25.05.2025 року, в зв`язку із смертю позивача ОСОБА_6 було залучено його правонаступника ОСОБА_3 ..

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_6 зазначав, що він будучи власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 , звернувся до Звягельської міської ради з заявою про погодження меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування будинку по вказаній вулиці. 05 лютого 2024 року на його адресу було надіслано витяг з протоколу згідно якого комісія встановила, що внесені до Державного земельного кадастру розміри ділянки не відповідають розмірам зазначеними у державному акті. В подальшому він звернувся до сертифікованого спеціаліста землевпорядника, якій визначив, що розмір його земельної ділянки, якою він користується, складає 0,0358 га, що не відповідає розміру земельної ділянки зазначеної у державному акті, а сам 0,0719 га. Крім того, спеціалістом було встановлено, що земельна ділянка відповідача, власником якої він є, і яка є суміжної з його земельною ділянкою, з кадастровим номером :00:013:0389, площею 0,0588 га зареєстрована (накладається) на значну частину земельної ділянки яка належить йому на праві власності.

Позивач керуючись ст. 391 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), посилаючись на те, що оскільки він не має можливості користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою в межах визначених державним актом, просить суд позов задовольнити.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.

Від представника відповідача надійшла заява про застосування до позовних вимог строків позовної давності.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити повністю.

Представники відповідача та третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просил у їх задоволенні відмовити, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту.

Вислухавши усні пояснення учасників справи, дослідивши наявні матеріали в справі та давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_6 , правонаступником якого є ОСОБА_3 на підставі державного акту І-ЖТ №049106 від 25 травня 1998 року належала земельна ділянка по АДРЕСА_2 , площею 0,0719 га (т.1 а.с.7).

Встановлено, що відповідачу ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу частини земельної ділянки від 17.04.2018 р. належить земельна ділянка площею 0,0588 га з кадастровим номером :00:013:0389 по АДРЕСА_2 (т.1 а.с.14-17).

Цю частину земельної ділянкі відповідач ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_7 , яку вона успадкувала після смерті ОСОБА_8 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.12.2000 р,, яка належала останній на підставі державного акту серії І-ЖТ №049105, при цьому її загальна площа складала 0,0700 га (т.1 а.с.12,13).

Крім того, судом встановлено, що третій особі ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №803062 від 22.10.2007 р. належить земельна ділянка площею 0,1000, що розташована по АДРЕСА_2 (т.2 а.с.55-57)

Отже, належна відповідачу та третій особі земельні ділянки є суміжними з земельною ділянкою позивача.

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №250117-1_ЮШ від 27.06.2025 року, чи є порушенням меж або накладання земельної ділянки належної ОСОБА_4 , яка розташована за адресою АДРЕСА_3 , кадастровий номер :00:013:0389, на земельну ділянку належну ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 , державний акт І-ЖТ №049106 від 25 травня 1998 року, відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки неможливо (т.2 а.с.16).

Також згідно зазначено висновку, експерт опираючись на дані Державної реєстрації земельних ділянок кадастровий номер :00:013:0390 площею 0,0106 га, кадастровим номером :00:013:0389 площею 0,0588 га, а також дані каталогів координат технічної документації із землеустрою від 2014 року, зробив висновок що сучасна державна реєстрація земельних ділянок не відповідає первинній конфігурації та місцерозташуванню визначених в державних актах серії І-ЖТ №049105 та І-ЖТ №049106, а також не відповідає даним технічної документації 2014 року.

Відповідно до статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до частини другої статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно зі статтею 150 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частин першої та другої статті 55 Закону України «Про землеустрій», встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно зі статтею 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Відповідно до пункту 4 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.

Частинами першою - третьою статті 158 ЗК України встановлено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частина п`ята статті 158 ЗК України).

Позовні вимоги є необґрунтованими з огляду на таке.

За встановленими обставинами справи, між сторонами у справі, які є суміжними землекористувачами, склалася така ситуація, за якої фактичне розташування земельних ділянки не відповідає координатам їх розташування та площам, зазначеним у державних актах на ці земельні ділянки.

Тобто, порушення вимог земельного законодавства мають місце у всіх сторін у цій справі.

Отже, сторонам у справі потрібно усунути технічні помили, допущених під час визначення меж суміжних земельних ділянок, яке проводилось у різний час, відповідно до порядку, визначеному у пункті 4 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр». Встановлення (відновлення) меж земельних ділянок потрібно у зв`язку з неможливістю визначення меж, які б відповідали державним актам, можливо, і шляхом зміни площі, лінійних розмірів та конфігурації земельних ділянок обох сторін. При цьому формування нових земельних ділянок не здійснюється, а лише вносяться зміни до відомостей про нові межі земельних ділянок до Державного земельного кадастру.

Таке встановлення (відновлення) може бути здійснено за згодою сторін як за фактичним використанням, такі за межами, які сторони погодять між собою.

Експерт у своєму висновку з власної ініціативи запропонував варіант перерозподілу земельних ділянок з максимальним наближенням до площ, конфігурації, місця розташування, з врахуванням існуючого порядку користування, що склався виходячи з рівності часток співвласників (т.2 а.с.23)

Тобто, позивач ОСОБА_9 у позасудовому порядку має можливість скористатися визначеним у пункті 4 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» способом відновлення своїх порушених прав, і лише у разі, якщо цей спосіб виявиться недієвим, чи згоди щодо визначення конкретних меж земельних ділянок не буде досягнуто, позивач, як і інші землекористувачі по АДРЕСА_2 , чиї права порушені у результаті невідповідності інформації землевпорядної документації фактичним даним щодо площі, лінійних розмірів та конфігурації земельних ділянок, так і даним, визначеним державними актами, що є порушення вимог земельного законодавства, можуть звернутись до суду за захистом порушених прав.

В судовому засіданні представник відповідача пропонувала представнику позивача скористатися позасудовим врегулюванням спору, шляхом звернення до відповідної землевпорядної організації для приведення меж земельних ділянок у відповідність до їх розмірів та існуючого порядку користування.

Крім того, комісія з розгляду земельних спорів громадян щодо меж земельних ділянок також у своєму рішенні запропонувала ОСОБА_6 вирішити питання щодо меж земельних ділянок з суміжними землекористувачами (т.1 а.с.9)

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З огляду на вищенаведені правові норми, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду.

Порушення відповідачем права власності ОСОБА_9 на землю те доведено.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, позивачем в судовому засіданні не доведено обґрунтування підставності власних вимог, їх відповідності вимогам закону, не представлено доказів на підтвердження вказаних ним обставин, не доведено, які саме права порушені, у зв`язку з чим в заявлених позовних вимогах слід відмовити у зв`язку із необґрунтованістю.

Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Житомирського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 07 листопада 2025 року.

Головуючий