УХВАЛА

27 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 753/3167/24

провадження № 61-12474ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 липня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3

про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка

та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю,

у якому просив суд: встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_2 з 2007 року; визнати за позивачем

у порядку поділу спільного майна право власності на 1/2 частину квартири

АДРЕСА_1 рішенням від 20 червня 2024 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року,

у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовив.

У січні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд

за нововиявленими обставинами рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 20 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю.

Заяву обґрунтовує тим, що у грудні 2024 року йому сталі відомі обставини,

які є істотними для справи і які не були і не могли бути йому відомі під час розгляду цієї справи.

Зазначає, що йому стали відомими та доступними матеріали справи № 2-4/11, у яких зазначається факт відсутності в його володінні нерухомого майна. Вважає, що дана обставина є вагомою для повноціного та справедливого рішення суду,

оскільки підтверджує, що окрім квартири, набутої під час цивільного шлюбу

з ОСОБА_3 , іншого нерухомого майна він не має.

Також у матеріалах справи № 2-4/11 наявні заяви, які були написані особисто ОСОБА_3 та завірені ним, які підтверджують факт його проживання

з відповідачкою з 2004 року за адресою: АДРЕСА_2 . За даною адресою знаходилась квартира, у якій вони проживали до моменту купівлі спірного нерухомого майна, яке придбано за його особисті кошти, також він матеріально займався облаштуванням майна, тому дане майно, за твердженням позивача, слід розцінювати як сумісно набуте майно подружжя.

Крім того, йому стали відомі інші обставини у цій справі, а саме побутові фотографії, які підтверджують факт його проживання однією сім`єю разом з ОСОБА_3 під час та після купівлі спірної квартири, а здійснення ним платежів щодо оплати комунальних послуг по квартирі є прямим підтвердженням фактичного ведення спільного господарства з ОСОБА_3 .

Дарницький районний суд м. Києва ухвалою від 11 березня 2025 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 03 липня 2025 року, відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року за нововиявленими обставинами.

01 жовтня 2025 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку надіслав

до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду

від 03 липня 2025 року у зазначеній справі.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів

у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження

(про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку

про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до частин першої та другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи

від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових

чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно з частиною четвертою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Частиною п`ятою статті 423 ЦПК України визначено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення,

яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові

на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами),

що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини,

що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою

для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише

в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд

не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути

на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункти 7.4-7.5)).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення

для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин

(постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявленими

є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17 (пункт 26)).

Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17 (пункти 27, 28)).

Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог

чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина,

яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 9901/819/18 (пункт 6.38)).

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах (постанови Верховного Суду від 09 серпня 2023 року у справі № 357/10393/19,

від 22 лютого 2023 року у справі № 299/883/17).

Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення. He вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах (постанова Верховного Суду від 20 травня 2019 року у справі № 761/11351/16-ц (провадження № 61-38347св18), постанова Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 299/883/17 (провадження № 61-7687св22), постанова Верховного Суду від 21 червня 2024 року у справі № 752/21538/20 (провадження № 61-5221св24).

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положенням законодавства України та мають бути збалансовані

з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу

до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного

та обов`язкового рішення суду лише тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Таким чином, нововиявленими обставинами є фактичні обставини, які мають істотне значення і які об`єктивно існували на час розгляду справи, але не були відомі і не могли бути відомі особі, яка звертається з заявою про перегляд рішення суду.

Предметом позову у цій справі є вимога ОСОБА_2 про встановлення

факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3

із ОСОБА_2 з 2007 року, визнання за позивачем у порядку поділу спільного майна права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, позов

ОСОБА_2 залишив без задоволення з мотивів недоведеності позовних вимог.

При цьому суди виходили із встановлених фактичних обставин справи.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що обставини, на які посилається заявник, не можуть бути визначені нововиявленими фактами, а переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.

Суд першої інстанції установив що, порушуючи питання про перегляд рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року за нововиявленими обставинами, ОСОБА_2 посилався на те, що йому стали відомі інші обставини у цій справі, а саме: заяви, які були написані особисто ОСОБА_3 (відповідачем у справі) та завірені ним, які підтверджують факт його проживання з відповідачкою з 2004 року; побутові фотографії, які підтверджують факт проживання однією сім`єю разом з ОСОБА_3 під час та після купівлі спірної квартири, а здійснення ним платежів щодо оплати комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 є прямим підтвердженням фактичного ведення спільного господарства з ОСОБА_3 .

На підтвердження обставин, які заявник вважає нововиявленими, ОСОБА_2 надав суду в копіях: адміністративний позов до Іванківського районного суду Київської області від 15 жовтня 2008 року, з уточненнями від 03 листопада

2008 року, у якому він, як позивач за адміністративним позовом, зазначав місце свого проживання: АДРЕСА_2 ; заяву ОСОБА_2 до Іванківської міжрайонної прокуратури Київської області, а також відповідь

з Іванківської міжрайонної прокуратури Київської області від 03 вересня 2007 року, адресовану ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 ; три заяви до сільського голови села Олізарівка Іванківського району за 2007 рік, у яких він як заявник вказував місце свого проживання: АДРЕСА_2 ; заяву до голови КСП 50-річчя жовтня за 2004 рік, у якій він як заявник вказував місце свого проживання: АДРЕСА_2 ; довідку АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження сплати ним, ОСОБА_2 ,

послуг інтернету та інших житлово-комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 , що відповідно до додатку № 1 до довідки, містить період з 28 липня 2022 року по 20 січня 2024 року, два фотознімка.

Суд першої інстанції врахував, що істотними обставинами справи вважаються ті,

які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це передусім ті, що взагалі не були предметом розгляду у вказаній цивільній справі, у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дослідивши обставини, на які послався позивач, як на нововиявлені, дійшов обґрунтованого висновку, що зазначені у документах, які надані до заяви про перегляд

за нововиявленими обставинами судового рішення, обставини були предметом судового дослідження.

Суд першої інстанції вирішив спір на підставі оцінки доказів, як кожного окремо,

так і в сукупності (стаття 89 ЦПК України).

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести

ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази

за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам

в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку

з нововиявленими обставинами (постанова Верховного Суду від 06 травня

2025 року у справі № 752/14296/16-ц, провадження № 61-13460св24).

За наведених обставин Верховний Суд погоджується із висновком судів першої

та апеляційної інстанцій, що зазначені заявником обставини, які він вважає нововиявленими, не можуть бути підставою для перегляду судового рішення

у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Верховний Суд додатково зазначає, що сторони під час розгляду цієї справи реалізували свої процесуальні права на власний розсуд та надали такий обсяг доказів, який вважали достатнім для ухвалення судами рішень. Отже відомості, повідомлені заявником не є нововиявленими обставинами у розумінні частини першої статті 423 ЦПК України.

Також судом апеляційної інстанції правильно зазначено про те, що як обґрунтування заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, так і обґрунтування апеляційної скарги позивача фактично стосуються повторного дослідження обставин, що вже були встановлені судом під час розгляду справи справи

та переоцінки тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду цієї справи, що відповідно до вимог процесуального закону не може бути підставою

для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та фактично зводяться до незгоди ОСОБА_2 з рішенням Дарницького районного суду м. Києва

від 20 червня 2024 року по суті спору, що не є предметом касаційного перегляду.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України» (заява № 4994/04) вказав, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоби, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень

та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали

(крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження,

якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову

у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень вбачається,

що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосування судами норм матеріального права та дотримання норм процесуального права є очевидним

і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені

у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності

та неправильності оскаржених судових рішень, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва

від 11 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 липня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд рішення

за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі,

яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання

та оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров