Номер провадження: 22-ц/813/3786/25
Справа № 512/879/24
Головуючий у першій інстанції Брюховецький О.Ю.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Савранського районного суду Одеської області від 17 грудня 2024 року, постановлену Савранським районним судом Одеської області у складі: судді Брюховецького О.Ю. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні і володінні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в:

Предметом апеляційного перегляду є ухвала Савранського районного суду Одеської області від 17 грудня 2024 року, якою відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та володінні земельною ділянкою (а.с. 28-29зв.).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає оскаржувану ухвалу незаконною, просить скасувати ухвалу Савранського районного суду Одеської області від 17 грудня 2024 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Доводами апеляційної скарги є те, що відповідно до матеріалів справи № 512/861/15-ц, на яку посилається суд першої інстанції, позивач ОСОБА_1 була лише користувачем спірної земельної ділянки, а у теперішній справі № 512/879/24 позивачка є вже власником спірної земельної ділянки відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав, індексний номер № 363384510. Таким чином, як вважає скаржник, інший правовий статус позивача вже як власника спірної земельної ділянки є і іншою підставою позову у справі № 512/879/24, ніж підстава позову у справі № 512/861/15-ц (а.с. 32-35).

Ухвалами Одеського апеляційного суду (у складі колегії суддів: Назарової М.В. (суддя-доповідач), суддів Таварткіладзе О.М., Коновалової В.А.) від 24.01.2025 та 12.03.2025 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду (а.с. 45-46, 60).

Від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона відповідача просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки на даний час у провадженні Савранського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа № 512/180/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - Приватне підприємство «Геозем - 8», Савранська селищна рада Одеської області та державний реєстратор Савранської селищної ради Одеської області Рибчак Катерина Сергіївна, про скасування рішення про державну реєстрацію земельної ділянки та запису у поземельній книзі. В даному позові, як зазначає відповідач, ОСОБА_2 оскаржує рішення державного реєстратора № 71299175 від 26.01.2024 про реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 0,15 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та просить припинити право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,15 га, у зв`язку з незаконністю виділення та погодження їй земельної ділянки (а.с. 56-58).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2025 виключено зі складу колегії суддю Таварткіладзе О.М. та здійснено заміну на учасника постійно діючої колегії суддю Кострицького В.В.

У судовому засіданні 28.10.2025 представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , який брав участь у судовому засіданні у режимі відео конференції, апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Позивач та відповідач, які належним чином сповіщенні про дату, час і місце розгляду справи у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України, оскільки їх представники (представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 та представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ) отримали судові повістки на 28.10.2025 в електронних кабінетах підсистеми «Електронний суд » 08.09.2025, що підтверджується довідками про доставку електронного документа (а.с. 70-70зв.), в судове засідання не з`явилися, що в силу положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з положень п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України та з того, що ОСОБА_1 вже зверталась до Савранського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою до того самого відповідача з тих самих підстав та зазначив, що подання нових доказів - Акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 08.10.2024 - не впливає на зміст правовідносин та тотожність позовів у наведених справах (справа № 512/861/15-ц).

Переглядаючи вказане судове рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

В обґрунтування заявлених вимог по теперішній справі № 512/879/24 позивачка вказала, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав Індексний номер витягу: 363384510 Дата, час формування: 26.01.2024 12:26:10вона є власником земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0546, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . На вказаній земельній ділянці, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав, індексний номер витягу: 346700315, дата, час формування: 15.09.2023 11:39:11, розташований будинок, який є власністю позивача та в якому вона проживає. Суміжним землекористувачем земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , є відповідач. Вказана обставина відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України підтверджується постановою Одеського апеляційного суду від 18.01.2023 по справі № 512/861/15-ц.

Відповідно до Акту прийому-передачі межових знаків на зберігання від 08.10.2024 вбачається, що на земельній ділянці позивача знаходяться споруди (паркан та інше) відповідача, у зв`язку з чим межові знаки в точках контуру земельної ділянки позивача № 1, 2, 3 встановити не має змоги, так як вони знаходяться за парканом сусідньої земельної ділянки відповідача.

У добровільному порядку відповідач не бажає звільнити земельну ділянку позивача від своїх паркану та інших споруд, що, у свою чергу, перешкоджає позивачу в праві володіння та користування своєю власністю - вищевказаною земельною ділянкою, що є порушенням її прав як власника відповідно до вимог ст. 321, 391 ЦК України, за захистом яких вона звертається до суду.

Проте, як зауважив суд першої інстанції, згідно з даними КП «Д-3» Савранського районного суду Одеської області в 2016 році ОСОБА_2 , який є відповідачем у даній справі, подав аналогічний зустрічний позов до ОСОБА_1 , в якому просив, зокрема, встановити межі між домоволодіннями, розташованими в АДРЕСА_1 (справа № 512/358/16-ц).

19.01.2021 ухвалою Савранського районного суду Одеської області об`єднано в одне провадження цивільну справу за № 512/861/15-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та цивільну справу з № 512/358/16-ц за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Савранська селищна рада Одеської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом приєднання цивільної справи за № 512/358/16-ц до цивільної справи за № 512/861/15-ц. Об`єднаній цивільній праві присвоєно № 512/861/15-ц (провадження № 2/512/9/20).

По вищезазначеній справі суддею Савранського районного суду Одеської області Бростовською Н.О. 30.12.2021 ухвалено рішення, яким позов позивачки ОСОБА_1 за первісним позовом задоволено повністю. Вказаним рішенням зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться АДРЕСА_1 та знести огорожу, яка знаходиться на відстані 6,0 м від межі з домоволодінням АДРЕСА_1 , поворот праворуч по прямій, що з`єднує точку повороту з точкою, яка знаходиться на відстані 1,0 м попереднього лівого кута розпочатої будівництво літньої кухні; паралельно стіні будівлі літньої кухні на відстані 9,0 м на відстані 1,0 м від стіни поворот праворуч на 1,0 м; поворот ліворуч по прямій, що з`єднує точку повороту з лівим тильним кутом земельної ділянки. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовлено повністю.

Вищевказане рішення суду було оскаржене до Одеського апеляційного суду відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 18.01.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_2 частково задоволено. Рішення Савранського районного суду Одеської області від 30 грудня 2021 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 та в частині розподілу витрат скасовано і ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовлено. В решті частині це ж рішення суду залишено без змін.

Предметом спору в цій справі, як зазначає суд першої інстанції, є вимоги немайнового характеру (усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою).

Вимогами позивача в даній позовній заяві є зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні і володінні ОСОБА_1 земельною ділянкою, яка є її власністю, кадастровий номер :02:003:0546, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом:

- звільнення вказаної земельної ділянки в її межах та відновлення меж земельної ділянки відповідно до Акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 08.10.2024 р., складеного представником ПП "ГЕОПРОЕКТ" О.В.Сусол та графічного додатку до цього акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 08 жовтня 2024 року від паркану та інших споруд з боку суміжного землекористування;

- не вчинення будь-яких перешкод у встановленні меж земельної ділянки за кадастровим № :02:003:0546, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та закріплення в натурі (на місцевості) межових знаків.

На підтвердження своїх позовних вимог, щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, позивач надала, зокрема, Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 08.10.2024. Крім того, ОСОБА_1 зазначила, що не має змоги встановити межові знаки в точках контуру її земельної ділянки, оскільки вони знаходяться за парканом земельної ділянки відповідача.

Однак, як зауважує суд першої інстанції, постановою Одеського апеляційного суду від 18.01.2023 (справа № 512/861/15-ц) в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовлено.

Вказана постанова набрала законної сили 18.01.2023.

Крім того, в зазначеній постанові Одеський апеляційний суд надав визначення про відсутність правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 як в частині встановлення меж суміжних домоволодінь, так і в частині зобов`язання ОСОБА_1 сприяти встановленню твердих меж між земельними ділянками. Виходячи з тексту судового рішення Одеського апеляційного суду, яке набрало законної сили, до якого мається відкритий доступ в Єдиному державному реєстрі судових рішень, суд при вирішенні спору по суті вже вивчав подані до позовної заяви докази від 18.11.2015, які подавала ОСОБА_1 , та докази, подані в 2016 році разом із зустрічним позовом - ОСОБА_2 , і надавав їм оцінку тощо.

Таким чином, суд першої інстанції не взяв до уваги наданий позивачем Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 08.10.2024, оскільки, не змінюючи підстав та предмету позову, не викладаючи нових обставин, позивач ОСОБА_1 повторно звернулася до суду з тими ж самими вимогами, до того ж самого відповідача, з тих самих підстав. Отже, встановивши правову природу правовідносин, які виникли між учасниками справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що у цій справі та у справі № 512/861/15-ц спори є тотожними.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії»).

Разом з тим завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Діяльність суду при здійсненні судочинства в цивільних справах відбувається у чіткій послідовності, визначеній нормами ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили. За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. В розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) вказано, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом із тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні у ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Звертаючись із позовом у цій справі у листопаді 2024 року, позивач ОСОБА_1 просила зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні і володінні ОСОБА_1 земельною ділянкою, яка є її власністю, кадастровий номер: :02:003:0546, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом:

- звільнення вказаної земельної ділянки в її межах та відновлення меж земельної ділянки відповідно до акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 08.10.2024, складеного представником ПП «ГЕОПРОЕКТ» О.В.Сусол, та графічного додатку до цього акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 08.10.2024 від паркану та інших споруд з боку суміжного землекористувача;

- не вчинення будь-яких перешкод у встановленні меж земельної ділянки за кадастровим номером :02:003:0546, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та закріплення в натурі (на місцевості) межових знаків.

В обґрунтування вимог цього позову, ОСОБА_1 зазначала, що є власником вищевказаної земельної ділянки, на якій знаходяться споруди (паркан та інше), що належать відповідачу ОСОБА_2 , який є суміжним землекористувачем земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . У добровільному порядку відповідач ОСОБА_2 не бажає звільнити земельну ділянку позивача від свого паркану та інших споруд, що, у свою чергу, перешкоджає позивачу в праві володіння та користування своєю власністю - вищевказаною земельною ділянкою, робить неможливим відновлення меж земельної ділянки відповідно до Акту прийому-передачі межових знаків на зберігання від 08.10.2024, а тому позивач звернулася до суду із даним позовом.

У справі ж № 512/861/15-ц ОСОБА_1 , звертаючись до суду із позовом, просила:

- зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 знести огорожу, яка знаходиться на відстані 6,0 м від межі з домоволодінням АДРЕСА_1 , поворот направо по прямій лінії, що з`єднує точку повороту з точкою, яка знаходиться на відстані 1,0 м попереднього лівого кута розпочатої будівництво літньої кухні; паралельно стіні будівлі літньої кухні на відстані 9,0 м на відстані 1,0 м від стіни поворот направо на 1,0 м; поворот наліво по прямій, що з`єднує точку повороту з лівим тильним кутом земельної ділянки.

В обґрунтування зазначеного позову ОСОБА_1 заявляла, що в її користуванні знаходилась земельна ділянка, розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,38 га, з яких 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, 0,23 га для ведення особистого селянського господарства. Рішенням Савранської селищної ради Одеської області від 12.12.2008 № 228-V вказану земельну ділянку їй було надано безоплатно у приватну власність та надано дозвіл на виготовлення відповідної технічної документації. Виготовити технічну документацію та отримати у власність земельну ділянку вона не змогла через те, що ОСОБА_2 , який є суміжним землекористувачем, не надавав погодження на межу земельної ділянки. На підтвердження свого права на користування земельною ділянкою ОСОБА_2 надав рішення Савранської селищної ради Одеської області від 11.10.2006 № 79-У про безоплатну передачу йому у приватну власність земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та земельної ділянки площею 0,37 га для ведення особистого селянського господарства. ОСОБА_1 оскаржила вказане рішення селищної ради до суду, а ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про встановлення межі між суміжними земельними ділянками та усунення перешкод в користуванні присадибною земельною ділянкою. Вказані позови були об`єднані судом в одне провадження.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 04.05.2011 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено, а позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, зобов`язано Савранську селищну раду Одеської області встановити межі між земельними ділянками між домоволодіннями по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , визначеним чином зобов`язано ОСОБА_1 знести огорожу, встановлену по наявній межі та не чинити перешкод ОСОБА_2 у встановленні межі по новій лінії і користуванні земельною ділянкою.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2012 вказане рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нову постанову, якою визнано протиправним та скасовано рішення Савранської селищної ради Одеської області від 11.10.2006 № 79-У в частині передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельних ділянок для обслуговування житлового будинку площею 0,15 га та для ріллі по АДРЕСА_3 .

Оскільки до розгляду апеляційної скарги постанову Балтського районного суду Одеської області від 04.05.2011 було виконано Савранською селищною радою, тому представник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поворот виконання судового рішення.

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 25.04.2013 вказану заяву в частині встановлення меж земельних ділянок задоволено: зобов`язано селищну раду відновити межу між домогосподарствами, яка була до виконання постанови суду від 04.05.2011.

На виконання вказаної постанови 12.02.2014 видано виконавчий лист, виконавче провадження з примусового виконання якого було закінчено постановою державного виконавця від 12.05.2014 у зв`язку з фактичним виконанням рішення, що підтверджується актом від 22.04.2014, складеним комісією з розгляду справ з приводу суміжного землекористування при Савранській селищній раді. Як зазначала позивачка, посилаючись на вказаний акт, поворот виконання судового рішення в повному обсязі не можна було виконати через те, що на території домоволодіння знаходилась доросла східно-європейська вівчарка. Позивачка вказувала, що станом на час звернення до суду із позовом не має можливості користуватися земельною ділянкою, оскільки відповідачем на ній побудована огорожа.

Таким чином, зміст заявлених позовних вимог у вище зазначених справах не є тотожним, що свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції про наявність підстав у відповідності до положень пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки нетотожність хоча б одного з елементів позову не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованої особи за вирішенням спору.

Крім того, діючи в межах розгляду справи судом апеляційної інстанції (ч. 1 ст. 367 ЦПК), колегія суддів звертає увагу на те, що єдиним доводом відповідача у відзиві на апеляційну скаргу є те, що ОСОБА_2 наразі оскаржується в судовому порядку набуття позивачкою права власності на земельну ділянку кадастровий номером :02:003:0546, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим погоджуючись з наявним у позивачки саме як власника належної їй земельної ділянки права захисту своєї власності з боку відповідача, що свідчить про інші підстави позову ніж у справі № 512/861/15-ц.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Наведене у своїй сукупності та зміст позовних вимог є підставою для застосування вимог пунктів 3 та 4 частини 1 статті 379 ЦПК України та скасування оскаржуваної ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, помилкова вимога апеляційної скарги - як-то розгляд справи в іншому складі суду, не підлягає задоволенню як не передбачена процесуальним законом в межах норми ст. 379 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Савранського районного суду Одеської області від 17 грудня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 31 жовтня 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький