Справа № 386/36/25
Провадження № 2/386/5/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року селище Голованівськ

Голованівський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Гут Ю. О.

з участю: секретаря судового засідання Корніцької Л.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за позикою,-

встановив:

Задорожнюк Оксана Борисівна, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , 06.01.2025 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за позикою, в якій просить стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача: кошти в розмірі 176561,70 грн., кошти в розмірі 20000 грн., та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.01.2022 ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 гроші в сумі 4200 доларів США, що станом на 03.01.2025 відповідно до офіційного курсу гривні до іноземних валют НБУ становить 176561,70 грн (4200дол.США *42,0385 грн), про що власноруч написав розписку. Гроші мала повернути до 01.02.2022. Також, 01.02.2022 ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 гроші в сумі 30000 грн. із зобов`язанням повертати вказану суму частинами до 01.12.2022 року, про що власноруч написала розписку. Гроші ОСОБА_3 повернула частково, 01.03.202-3000 грн, 19.09.2022-3000 грн та 28.10.2022- 4000 грн, що підтверджується відповідними примітками в борговій розписці, залишок боргу складає 20000 грн., який не повернуто. ОСОБА_3 категорично відмовилася повертати гроші, які заборгувала позивачу, уникає спілкування та ігнорує всі вимоги щодо вирішення питання повернення боргу в позасудовому порядку. Відповідач неодноразово брала кошти у позивача у позику, тому він не мав сумнівів щодо вирішення питання про повернення боргу в позасудовому порядку.

Ухвалою суду від 16.01.2025 позов залишено без руху.

Ухвалою суду від 27.01.2025 провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено до судового розгляду.

Позивач в судовому засіданні 25.03.2025 позов підтримав з підстав вказаних в позові та суду пояснив, що 04.01.2022 він позичив відповідачу 4200 дол. США до 01.02.2022, про що вона написала розписку.При написанні відповідачкою. Розписки в його квартирі АДРЕСА_1 була ОСОБА_4 . 01.02.2022 він позичив відповідачці 30000 грн строком на 10 місяців, при цьому ніхто не був присутнім. Розписки відповідачці він не повертав, оскілкьи остання борг не повернула.

Представник позивача в судовому засідання позов підтримала з тих же підстав, що вказані у позовній заяві.

Позивач в судовому засіданні надав суду ксерокопії залучених до позовної заяви розписок стверджуючи, що це їх оригінал. Пояснив, що зазначені в позовній заяві кошти були дійсно ним передані відповідачці, однак нею не повернуті.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та суду пояснила, що дійсно неодноразово брала в борг у позивача грошові кошти. За відповідними зобов`язаннями вона складала розписки про отримання коштів. Оригінали цих розписок, після повернення коштів, вона забирала у позивача. Щодо наявних в матеріалах справи ксерокопій розписок зазначила, що вони були написані нею на прохання позивача аби підтвердити перед його кредиторами наявність фінансового ресурсу. Фактично ж договорів позики ані 01.02.2022 у розмірі 20000 грн., ані 04.01.2022 на суму 4200 доларів США, укладено не було, гроші вона від позивача не отримувала. При цьому, оригінали вказаних розписок були повернуті їй позивачем та зберігаються у неї.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона чула що позивач та відповідач домовлялися про гроші, коли приходила у 2022 році в червні місяці можливо в інший місяць, точно вона не пам`ятає, однак було тепло, подивитись квартиру, яку ОСОБА_2 продавав, про яку саме суму йшла мова вона не чула, також вона не бачила щоб ОСОБА_2 передавав кошти ОСОБА_5 , розписки вона не бачила.

Заслухавши представника позивача, відповідача та свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи зі слідуючого.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Так, на підтвердження свої позовних вимог стороною позивача до позову залучено копію розписки від 04.01.2022 про отримання ОСОБА_3 в борг 4200 доларів США строком до 01.02.2022, однак з останньої не вбачається що саме позивач надавав в борг відповідачу вказані кошти, лише вказано, що розписка на пред`явника.

Також залучено копію розписки від 01.02.2022 про отримання ОСОБА_3 в борг у ОСОБА_2 30 тисяч гривень строком на десять місяців з 01.02.2022 до 01.12.2022. Однак, відносно даної розписки винесено рішення суду від 18.05.2023 по справі №386/365/23, яким відмовлено у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано суду доказу ані факту укладення сторонами договору позики, ані його умов, ані факту передачі грошової суми позичальнику, що не підлягає доказуванню.

Відповідно до частини 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на викладене та відповідно до положення частини 4 ЦПК України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені та не підлягає доказуванню, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Пунктом 4 статті 205 ЦК України визначено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Частиною 3 статті 545 ЦК України визначено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Згідно положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимоги від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

В постанові КЦС ВС від 15.05.2019 року у справі № 707/2606/16-ц та постанові КСЦ ВС від 18.07.2019 року у справі № 143/280/17 суд зазначає, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

На підтвердження факту укладення договорів позики у формі боргових розписок з відповідачем, в додатках до позовної заяви, стороною позивача додано копії письмових розписок від 04.01.2022 та 01.02.2022, однак їх оригіналів суду не надано.

Вказані копії розписок, з огляду на заперечення відповідачем самого факту укладення договорів позики, не можуть бути взяті судом до уваги та бути доказом ані факту укладення сторонами договору позики, ані його умов, ані факту передачі грошової суми позичальнику.

До того ж відсутність оригіналу боргової розписки у позивача може свідчити про те, що боргове зобов`язання, з умови доведення попередніх фактів, виконане.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, встановлені фактичні обставини справи, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи відмову в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення відсутні, заходи забезпечення позову не застосовувлись.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-89, 141-142, 223, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд -

.ухвалив:

Відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за позикою.

Судові витрати покласти на рахунок позивача.

Місце проживання позивача ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 .РНОКПП НОМЕР_1 .

ОСОБА_6 : АДРЕСА_3 . РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення: 11 листопада 2025 року.

Суддя: Гут Ю. О.