ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 листопада 2025 року

м. Харків

справа № 952/50/25

провадження № 22-ц/818/4301/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Тичкової О.Ю.,

суддів: Пилипчук Н.П., Маміної О.В.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 20 березня 2025 року у складі судді Яценка Є.І.-

Встановив

В січні 2025 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ( надалі Банк) звернувся до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 24.06.2015 в розмірі 68 012,48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.06.2015 відповідачка підписала заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», ознайомлення з «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, що складає між нею та Банком кредитний договір. Відповідно до укладеного між сторонами у справі договору № б/н від 24.06.2015 відповідачка отримала в Банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та користувалась кредитними коштами, проте позичені гроші своєчасно не повернула, станом на 11.12.2024 має заборгованість за договором в розмірі 68 012,48 грн.

Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 20 березня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК», заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.06.2015 у розмірі 68 012,48 грн 48 коп та судовий збір в розмірі 2 422,40 грн 40 коп.

Рішення мотивовано тим, що позивач надав суду належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог, а саме позивачем доведено укладення між сторонами у справі договору кредиту на умовах зазначених у позові. Позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином, в той час як відповідачка від виконання своїх зобов`язань ухиляється, заборгованість за Договором не погашає, що є підставою для її стягнення в примусовому порядку. Зазначений позивачем розмір заборгованості є обґрунтованим, здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданим до суду розрахунком.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неповно з`ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції не відповідають дійсності та рішення суду винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідач дійсно підписала заяву про приєднання до умов договору кредиту, проте в ній відсутні умови про кредитний ліміт, строк кредитування, відсотки за користування коштами та не передбачена відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач по справі, ознайомився і погодився, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку саме з тією редакцією Умов, що надана позивачем. Крім цього позивач не довів виникнення правовідносин між сторонами у справі договірних правовідносин , оскільки до позовної заяви не було долучено будь-якого доказу на підтвердження факту перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача. З долученої Банком виписки по рахунку вбачається здійснення нарахування страхового платежу за договором "Страхування кредитного ліміту". Однак, на підтвердження обумовлення сторонами списання даних грошових коштів на страхування кредитного ліміту, в тому числі й обумовлений розміру даного страхування, матеріали справи не містять. В укладеному між сторонами договорі б/н від 24.06.2015 року у вигляді заяви відсутні умови щодо сплати страхових платежів, тому у Банку були відсутні правові підстави для стягнення страхових платежів.

18 вересня надійшов відзив на апеляційну скаргу від АТ КБ «ПриватБанк» в якому позивач просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін. Відзив мотивований тим, що суд правильно встановив обставини у справі та ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Матеріали справи містять належні докази на підтвердження того, що відповідач особисто звернулась в Банк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву № б/н від 24.06.2015 та приєдналась до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms. Відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 58 000,00 грн. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту Відповідач отримала кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії 02/22 тип - Універсальна. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація нею картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, підтверджуються даними виписки по рахункам Відповідача. Із виписки вбачається, що відповідачка користувалась кредитними коштами, а також частково сплачувала заборгованість за договором. Отже, вона не лише отримав кредитну картку, а й визнала укладення кредитного договору та погодилась з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору та його умов, в тому числі щодо сплати відсотків. В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки 42,0%. Також, в зв`язку зі змінами у законодавстві - впровадженні нормами закону "Про споживче кредитування" паспорту споживчого кредиту - клієнт підписала паспорт споживчого кредиту від 02.05.2019, в якому також є інформація про відсоткові ставки по кредитування по картковим рахункам. Далі у процесі користування рахунком 24.01.2023 відповідач знову підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також нею були погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. При цьому, на момент підписання зазначеної вище Заяви Відповідача мав заборгованість, що вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості. Тобто, Відповідачка був належним чином повідомлений про умови кредитування зокрема щодо сплати відсотків. Починаючи з 24.01.2023 відсотки нараховувалися відповідно до підписаної Відповідачкою Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме згідно п. 1.3. у розмірі 42,0%. При цьому за погодженою ставкою Банком нараховано відсотків у розмірі 8817.18 грн. 07.10.2023 Відповідач підписав у системі самообслуговування Приват24 за допомогою OTP пароля Заяву про приєднаня до Умов та Правил надання банківських послуг та Додаткову угоду №SAMDNWFC0_01 до Кредитного договору від 07.10.2023 (надалі - Додаткова угода). 1. Тип кредиту - невідновлювана кредитна лінія; 2. Строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією, але не більше 5 років з дати укладення цієї Додаткової угоди ( п.п. 1.1., 1.2.) 3. Процентна ставка, відсотків річних: 12,0% (п.п. 1.2., 1.3. Договору). 4. Мінімальний платіж зменшено до 1% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн. щомісячно протягом перших шести календарних місяців з дати укладення цієї додаткової угоди, із збільшенням до 3% починаючи із 7 місяця календарного місяця з дати укладення цієї додаткової угоди до дати повного погашення кредиту. Тобто Позивач пішов на зустріч Відповідачці та враховуючи фінансовий стан останнього, сторони погодили льготні умови обслуговування. Згідно п. 2. Додаткової угоди Сторони узгодили, що в разі порушення Відповідачкою зобов`язань з погашення заборгованості по кредиту протягом 180-ти днів з моменту виникнення таких порушень. Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, для чого за зверненнями Відповідача відкрив рахунок та надавав кредитні картки до нього, а Відповідачка отримуючи кредитні картки фактично отримував електронний платіжний інструмент, який дає можливість використовувати власні гроші або кредитний ліміт на банківському рахунку для здійснення безготівкових операцій, тим самим Відповідачка мав безперервний доступ до самого рахунку. Відповідачка зобов`язався повернути використану частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком Відповідачка не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає в повній мірі.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено наступне, ОСОБА_1 , 24.06.2015 року звернулась до позивача, та власноруч підписала анкету-заяву на приєднання до умов та правил надання банківських послуг. В даній заяві вказано, що відповідач погодилась, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг (а.с.14).

До матеріалів справи також додані заяви на приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 24.01.2023 та від 07.10.2023, що містять погодження з відповідачем різних умов договору залежно від виду кредитної карти, строком кредиту на 12 місяців, та процентною ставкою в залежності від виду кредитування . (а.с.137-148).

Згідно даних виписки по рахунку ОСОБА_1 , систематично користувалась кредитними коштами та з 02.05.2019 по 16.12.2024 роки витратила 140 250,45 грн та внесла на рахунок грошові кошти в сумі 72 237,97 грн ( а.с.132-136).

В виписці відсутні будь - які докази користування коштами від дати підписання анкети заяви від 24.06.2015 року, що унеможливлює з`ясування руху коштів по рахунку. Також в виписці по рахунку вказано лише користування коштами тобто використання та зачислення на рахунок коштів, відображення кредитного ліміту, та зміни кредитного ліміту відсуне в виписці доданій до матеріалів справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 76 ЦПК України, частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договорами від 24.06.2015 року та виписки за кредитним договором за період 10.06.2019 по 16.12.2024 посилався на заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» від 24.06.2015, та заяви на приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 24.01.2023 року та від 07.10.2023 року, що особисто підписані відповідачем та за своїм змістом складають договір кредиту.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

У постанові Великої палати ВС від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), яка є релевантною стосовно порядку укладання договору кредиту було зазначено наступну правову позицію щодо належного стандарту доведення факту узгодження Умов та правил банківських послуг: « З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Надана позивачем заява приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Банку від 23.07.2015 хоча і підписана відповідачем особисто не містить умов про кредитний ліміт, строк кредитування та розмір відсотків за користування кредитними коштами.

Підписані відповідачкою заяви про приєднання до кредитного договору на різних умовах у залежності від виду кредитної карти : «Універсальна», «Універсальна Gold» не може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов встановлених для кредитної картки « Універсальна» як це зазначено у позові.

В супереч вимог ст. 12, 81 ЦПК України доказів на підтвердження того, що відповідачу була видана кредитна картка «Універсальна» або «Універсальна Gold» матеріали справи не містять.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із відповідачем Банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), від 21 серпня 2019 року у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), від 16 серпня 2019 року у справі № 595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18), від 03 лютого 2021 року у справі № 333/36/18 (провадження № 61-11081св19) тощо.

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про Національний банк України» та частинами першою, другою статті 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, чинного на час виникнення спірних правовідносин, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з пунктом 5.4 цього Положення, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

Пунктом 5.6 вказаного Положення визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 214/1423/15-ц (провадження № 61-8821св24).

Із виписки по картці за період з 02.05.2019 року по 16.12.2024 року, в якій міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, вбачається, що за вказаний період відповідачем було витрачено суму у розмірі 140 250,45 грн, а повернуто 72 237,97 грн. Тому станом на час пред`явлення позову борг відповідача дорівнює 140 250,45 72 237,97 = 68 012,48. До якого входить сплачені відповідачкою на погашення заборгованості за простроченими відсотками 1582,53 грн, заборгованості за нарахованими відсотками 5041,18 та заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 8817,18 грн.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, слід зробити висновок, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів.

При розрахунку суми, що підлягає стягненню з відповідача, судова колегія враховує, що підстави стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за процентами відсутні, тому стягненню підлягає 68012,48 ( 1582,53 + 5041,18 + 8817,18) = 52 571,59 грн.

Проте суд вищезазначених обставин у справі не встановив, та дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості у заявленому у позові розмірі.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру заборгованості.

Відповідно до п. п. в п. 4 ч. 1ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки позов задоволено на 77,28%, а апеляційну скаргу задоволено на 22,72% то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір 550,36 грн (2422,40х 22,72/100) за подання позовної заяви до суду, та необхідно стягнути судовий збір 2808,09 (3633,66х77,28/100) за подачу апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1,10, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому з урахуванням взаємозаліку з відповідачки , як на сторону на яку покладено більшу суму судових витрат, на користь позивача належить стягнути різницю між сумою судового збору , що 2 257,73 грн ( 2808,09-550,36 = 2 257,73) .

Керуючись ст.367,369,376,381,382,383,384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Зачепилівського районного суду Харківської області від 20 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 24.06.2015 року у розмірі 52 571,59 ( п`ятдесят дві тисячі п`ятсот сімдесят одну) грн, 59 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 2 257,73 ( дві тисячі двісті п`ятдесят сім) грн 73 коп. судового збору сплаченого в суді першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2025 року

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді Н.П. Пилипчук

О.В.Маміна