ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2993/25 Справа № 189/2567/24 Суддя у 1-й інстанції - Лукінова К. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Городничої В.С.,

суддів Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в м.Дніпрі справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2024 року ТОВ «ФК «Прайм Альянс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ПАТ «Креді Агріколь Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 1-2), в якому позивач посилається на те, що 21.04.2016 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк», ПАТ «СК «Уніка життя» та ОСОБА_1 було укладено комплексний договір №1/2687495, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 31 641,05 грн.

26 листопада 2018 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Стандарт фінанс групп» укладено Договір про відступлення права вимоги №IУ-2018 від 26 листопада 2018 року, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №1/2687495 від 21 квітня 2016 року перейшло до ТОВ «Стандарт фінанс групп».

28 листопада 2018 року між ТОВ «Стандарт фінанс групп» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» укладено Договір про відступлення права вимоги №28-11/2018, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №1/2687495 від 21 квітня 2016 року перейшло до ТОВ «ФК «Прайм Альянс».

Враховуючи викладене всі права кредитора за кредитним договором №1/2687495 від 21.04.2016 року належить ТОВ «ФК «Прайм Альянс».

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору утворилася заборгованість у розмірі 33 224 грн 36 коп, яка складається з: прострочена заборгованість за кредитом - 17 466,02 грн; прострочені відсотки - 3 559 грн; прострочена комісія - 12 198,90 грн.

Враховуючи все вищевикладене позивач просить, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №1/2687495 від 21.04.2016 року у розмірі 42 539,82 грн та стягнути суму сплаченого судового збору.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2024 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 , третя особа: ПАТ «Креді Агріколь Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору покладено на позивача (а.с. 68-69).

Не погодившись з таким рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою (а.с. 73-76), в якій, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просить суд рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також стягнути судові витрати понесені в суді першої та апеляційної інстанцій.

Відповідач не скористався своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду зміні в частині обґрунтування відмови з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.04.2016 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк», ПАТ «СК «Уніка життя» та ОСОБА_1 було укладено комплексний договір №1/2687495, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 31 641,05 грн строком на 36 місяців з 21.04.2016 року по 20.04.2019 року, зі сплатою 15 % річних та комісійної винагороди в розмірі 2,30% в місяць від суми кредиту (а.с. 6).

26 листопада 2018 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Стандартд Фінанс Групп» укладено Договір про відступлення права вимоги №IУ-2018 від 26 листопада 2018 року, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №1/2687495 від 21 квітня 2016 року перейшло до ТОВ «Стандартд Фінанс Групп» (а.с. 13-16).

28 листопада 2018 року між ТОВ «Стандартд Фінанс Групп» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» укладено Договір про відступлення права вимоги №28-11/2018, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №1/2687495 від 21 квітня 2016 року перейшло до ТОВ «ФК «Прайм Альянс» (а.с. 22-25).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач подав до суду заяву про застосування строків позовної давності посилаючись на те, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості ним було внесено 21.08.2017 року (а.с. 66).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем подано позов після спливу строків позовної давності, і відомостей які б свідчили про те, що сторони уклали письмовий договір про збільшення тривалості позовної давності відсутні.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступні мотиви.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно з випискою по особовому рахунку відповідача та, що не заперечується сторонами, встановлено, що позичальник вніс останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором 21.08.2017 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

В частині четвертій статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Оскільки останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором був здійснений 21.08.2017 року, строк позовної давності мав би сплинути 21.08.2020 року.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що строки позовної давності з квітня 2020 року продовжуються з огляду на наступне.

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (КОВІД-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (КОВІД-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Законом України від 15 березня 2022 №2120-розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії".

Отже, строк позовної давності за вимогою про витребування майна з незаконного володіння в силу приписів пункту 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії воєнного стану.

Таким чином, позовна давність для пред`явлення позовних вимог по даній справі станом на день звернення до суду не сплила, її перебіг був зупинений до кінця дії карантину. Після припинення дії карантину строк, що залишився до кінця спливу позовної давності продовжується на строк дії воєнного стану в Україні.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про застосування строку позовної давності, оскільки позивачем його не пропущено.

Разом з цим, колегія суддів приходить до висновку про наявність інших підстав для відмови у задоволенні позову виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зазначено, що: відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу.

Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом №2664-ІІІ умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року №905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року №905/306/17 зроблено висновок про те, що чинне законодавство не містить положень про те, що право вимоги до нового кредитора переходить з моменту сплати оплати новим кредитором на користь первісного кредитора заборгованості та інших платежів відповідно до договору відступлення права вимоги. Така вимога визначена законом лише щодо договору факторингу (ст. 1077 ЦК) чи може встановлюватися сторонами в укладених ними договорах.

В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 Верховним Судом зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).

26 листопада 2018 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Стандартд Фінанс Групп» укладено Договір про відступлення права вимоги №IУ-2018 від 26 листопада 2018 року, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №1/2687495 від 21 квітня 2016 року перейшло до ТОВ «Стандартд Фінанс Групп» (а.с. 13-16).

Відповідно до розділу 4 Договору про відступлення права вимоги №IУ-2018 від 26 листопада 2018 року, вартість прав вимоги, належна до сплати первісному кредитору, встановлюється в реєстрі прав вимоги, та складає: а) 6,5% від суми заборгованості (тіло, проценти, комісія нараховані первісним кредитором на дату підписання реєстру прав вимог) за готівкові кредити та кредитні картки на споживчі потреби (без запезпечення) з простроченою заборгованістю від 180+днів. Право вимоги у розрізі окремих заборгованостей/кредитних договорів визначається у відповідному реєстрі прав вимог (Додаток №1 до Договору). Вартість права вимоги сплачується новим кредитором шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок № НОМЕР_1 первісного кредитора не пізніше наступного робочого дня, з дати підписання реєстру прав вимог.

Додаток № 1 Реєстр прав вимог №1 до Договору про відступлення права вимоги №IУ-2018 від 26 листопада 2018 року наданий позивачем не містять всіх сторінок, що позбавляє суд дослідити його зміст у повному обсязі та встановити дійсну вартість прав вимоги, належної до сплати первісному кредитору (п. 4.1. Договору), за яким, як стверджує позивач, відбулося відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №1/2687495 від 21 квітня 2016 року.

Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги №IУ-2018 від 26 листопада 2018 року, тому колегія суддів вважає, що у зв`язку саме з цією обставиною позивачем не доведено факту переходу до нього права вимоги щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором №1/2687495 від 21 квітня 2016 року, оскільки відсутні всі необхідні докази на підтвердження переходу прав вимоги від первісного кредитора ПАТ «Креді Агріколь Банк» до ТОВ «Стандартд Фінанс Групп», а наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора ТОВ «ФК «Прайм Альянс».

Крім того, колегія суддів звертає також увагу на те, що з наявного в матеріалах справи договору про відступлення права вимоги №28-11/2018 від 28 листопада 2018 року укладеного між ТОВ «Стандартд Фінанс Групп» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» також неможливо встановити дійсні умови розділу 4 вказаного Договору Ціна договору та порядок оплати, оскільки текст вказаного розділу у наданому доказів відсутній, що позбавляє апеляційний суд встановити чи дійсно за платіжним дорученням №1 від 28.11.2018 року виконано в повному обсязі вимоги розділу 4 Ціна договору та порядок оплати договору про відступлення права вимоги №28-11/2018 від 28 листопада 2018 року.

Наявні у справі реєстри прав вимог, де боржником зазначено ОСОБА_1 , самі по собі не свідчать про набуття позивачем прав кредитора по відношенню до позичальника, оскільки належними доказами, крім реєстрів, є докази на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги, які позивачем, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції надано не було, клопотання щодо витребування таких доказів також не заявлялось.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи справу, правильно встановив характер правовідносин сторін, проте в частині обґрунтування відмови в задоволенні позову прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, що є підставою для зміни судового рішення в частині мотивів відмови у задоволенні заяви.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі колегією суддів не беруться до уваги, оскільки вони жодним чином не спростовують вище вказані висновки колегії суддів.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини четвертої статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів вважає можливим вийти за межі доводів апеляційної скарги та частково задовольнити апеляційну скаргу, оскаржене рішення суду першої інстанції змінити у мотивувальній частині, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Враховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишається без змін, перерозподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» - залишити без задоволення.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2024 року - змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції даної постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2025 року.

Головуючий В.С.Городнича

Судді: М.Ю.Петешенкова

Т.П. Красвітна