Справа №:755/7842/25
Провадження №: 4-с/755/136/25
У Х В А Л А

"24" жовтня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Яценко Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Пишний Артем Володимирович на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва зі скаргою, в якій просить суд:

1.визнати протиправними рішення, дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва, Пишного А.В.;

2.зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва, Пишного А.В. скасувати постанову про звернення стягнення на майно (кошти) боржника від 23.04.2025 у ВП № НОМЕР_6.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що 23.04.2025 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пишним А.В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 846 382,75 грн в рахунок вартості частини земельної ділянки площею 0.1 га та частини квартири АДРЕСА_1 . В межах виконавчого провадження приватним виконавцем було вчинено низку виконавчих дій. 23.04.2025 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пишним Артемом Володимировичем винесена постанова про арешт коштів боржника по виконавчому проваджженню № НОМЕР_4. Цього ж дня приватим виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на майно (кошти боржника). Надані приватним виконавцем постанови не відповідають вимогам законодавства, так як не містять розрахункового рахунку на який боржник має сплачувати грошові кошти. 03.05.2025 ОСОБА_1 подано заяву до приватного виконавця про зупинення виконавчого провадження № НОМЕР_4, а напередодні 02.05.2025 подано заяву до суду про відстрочку виконання судового рішення від 26.02.2025. Приватним виконавцем одразу було повідомлено про те, що він буде звертати стягнення на квартиру не чекаючи оплати боргу. Не зважаючи на заяви ОСОБА_1 про зупинення виконавчого провадження до приватного виконавця та про зупинення рішення суду, приватний виконавець робить все, щоб звернути стягнення на єдине житло боржника роблячи відповідні запити та вимоги до державних органів. Скаржник зазначає, що постанова приватного виконавця про звернення стягнення на майно (кошти) боржника не вступила в законну силу та оскаржується повністю, оскільки вона незаконна. Крім того, скаржником повідомлено, що її дохід складає 8 000 грн, але виконавець робить все, щоб звернути стягнення на єдине нерухоме майно боржника, де проживає ОСОБА_1 та її неповнолітня дитина.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста києва від 13.05.2025 скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Пишний Артем Володимирович на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії, повернуто скаржнику без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 22.08.2025, ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13.05.2025 скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11.09.2025 визнано заяву ОСОБА_1 про відвід судді Катющенко В.П. необґрунтованою та передано заяву про відвід судді для її вирішення у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15.09.2025 (головуючий суддя - Хромова О.О.) у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді відмовлено та передано цивільну справу для продовження розгляду в тому ж складі суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22.09.2025 скаргу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

06.10.2025 від представника приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного А.В. - Баши В.О. надійшли письмові пояснення, у яких остання просила відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі; розгляд справи здійснювати без їх участі; стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного Артема Володимировича судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

У поясненнях зазначає, що наведені у скарзі доводи є безпідставними, надуманими та зводяться виключно до небажання боржника виконати судове рішення, яке набрало законної сили, не скасоване та підлягає обов`язковому виконанню відповідно до вимог чинного законодавства. Відсутні будь-які об`єктивні обставини, які б перешкоджали чи унеможливлювали виконання зазначеного рішення суду. З огляду на викладене, скарга є безпідставною та не підлягає задоволенню. Наведена у скарзі боржника позиція про нібито цілеспрямовані дії приватного виконавця із звернення стягнення саме на єдине нерухоме майно є безпідставною. Виконавець здійснює передбачені Законом заходи, спрямовані на виявлення та звернення стягнення на інше майно боржника, у тому числі кошти. Боржником не доведено жодного порушення з боку приватного виконавця, а наведені аргументи мають ознаки зловживання процесуальними правами. Зазначає, що станом на момент подання цих письмових пояснень жодна зі скарг боржника судом не була задоволена. Відповідно, постанови приватного виконавця залишаються чинними та обов`язковими до виконання. Таким чином, у діях приватного виконавця відсутні порушення норм чинного законодавства. Усі вчинені дії відповідають вимогам Закону та спрямовані на повне і своєчасне виконання судового рішення. Підстав для визнання дій приватного виконавця неправомірними немає. Крім того, доводи боржника про те, що постанова приватного виконавця не вступила в законну силу у зв`язку з її оскарженням, не мають жодного правового чи логічного підґрунтя. Закон не передбачає поняття «набрання законної сили» щодо постанов виконавця. На відміну від судових рішень, постанови виконавця є обов`язковими з моменту їх винесення, за умови, що вони прийняті в межах повноважень. Таким чином, твердження боржника про вчинення приватним виконавцем дій на підставі «нечинної» постанови не знаходить підтвердження у Законі та зумовлене виключно нерозумінням особливостей виконавчого провадження і небажанням виконати рішення суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24.10.2025 визнано заяву ОСОБА_1 про недовіру складу суду в особі головуючого судді Катющенко В.П. необґрунтованою та відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Катющенко В.П.

В судовому засіданні заявник підтримала вимоги викладені в скарзі та просила їх задовльнити. Крім того, зазначила, що вона сплачує щомісяця по 10-12 тисяч грн та звернулася до приватного виконавця із графіком погашення, але він повідомив, що збирається звернути стягнення на квартиру в якій вона проживає. Вважає, що винесена 23.04.2025 постанова про звернення стягнення на майно є протиправною.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду скарги були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність не з`явившихся осіб, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 450 ЦПК України.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України суд, вислухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, доходить наступного.

Судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом.

Частиною першою статті 4471 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

За нормою ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як убачається з матеріалів справи, 14.04.2025 Дніпровським районним судом міста Києва видано два виконавчих листи № 755/6559/23:

- про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 846 382,75 грн в рахунок вартості частини земельної ділянки площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер - :09:071:0086, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, склад угідь - рілля - 0,1 га та частини квартири АДРЕСА_1 ;

- про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в сумі 8 052 грн.

23.04.2025 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пишним Артемом Володимировичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа № 755/6559/23 від 14.04.2025.

23.04.2025 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пишним А.В. в межах ВП № НОМЕР_4 винесені постанови:

- про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 84 638,27 грн;

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження;

- про арешт коштів боржника.

23.04.2025 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пишним А.В. в межах ВП № НОМЕР_5 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 755/6559/23, що виданий 14.04.2025 Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в сумі 8 052 грн.

23.04.2025 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пишним А.В. в межах ВП № НОМЕР_5 винесено постанови:

- про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 805,20 грн.

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

23.04.2025 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пишним А.В. в межах ВП № НОМЕР_4 винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень № НОМЕР_4, НОМЕР_5 у зведене виконавче провадження № НОМЕР_6.

23.04.2025 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пишним А.В. в межах ВП № НОМЕР_4 та ЗВП № НОМЕР_6 винесено постанову про звернення стягнення на майно (кошти) боржника - ОСОБА_1 .

29.04.2025 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пишним А.В. в межах ВП № НОМЕР_4 винесено постанову про зняття арешту з коштів, а саме рахунку НОМЕР_1 відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що належить боржнику ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, рішення суду обов`язкові до виконання та приватний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Питання організації, порядку та умов виконання судових рішень і рішень інших органів, що підлягають примусовому виконанню, зокрема звернення стягнення на кошти боржника на рахунках в банках, передбачені як Законом України «Про виконавче провадження», так і Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція).

Заходи примусового виконання рішень закріплені у статті 10 Закону України «Про виконавче провадження». Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (частина 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до пункту 7 розділу VIII Інструкції, розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на майно боржника, його арешті або вилучені вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно частини 1 та 2 статті 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

З огляду на викладене убачається, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пишним А.В. правомірно винесена постанова про звернення стягнення на майно (кошти) боржника - ОСОБА_1 , оскільки розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до ч. 1 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на майно боржника.

У частині доводів ОСОБА_1 про те, що постанова приватного виконавця про звернення стягнення на майно (кошти) не вступила в законну силу, суд виходить з того, що такі доводи є необґрунтованими, оскільки постанова набирає чинності з моменту її винесення, якщо в самій постанові не вказано інший строк.

Суд критично відноситься до тверджень заявника про те, що приватний виконавець вживає усіх заходів щодо здійснення реалізації майна боржника шляхом арешту та продажу житла боржника у якому вона проживає з дитиною, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами виконавчого провадження, зокрема відсутністю постанови про арешт та опис нерухомого майна боржника.

Також, слід звернуту увагу на безпідставні твердження заявника, щодо не зняття приватним виконавцем арешту з рахунків боржника, на які боржник отримує соціальні виплати, оскільки за заявою ОСОБА_1 від 28.04.2025, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Пишний А.В. постановою від 29.04.2025 зняв арешт з відповідного рахунку відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Щодо доводів скарги в частині неправомірності дій приватного виконавця з примусового виконання виконавчого листа № 755/6559/23 за наявності заяви боржника про відстрочку виконання рішення, то суд зазначає, що такі доводи є не обґрунтованими. Оскільки вичерпний перелік підстав для зупинення вчинення виконавчих дій, визначені в ст. 34 ЗУ «Про виконавче провадження», жодна з яких не передбачає таку підставу як звернення боржника до суду який видав виконавчий документ про відстрочку виконання рішення. Такою підставою можливе лише надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення (п.6 ч.1 ст. 34 ЗУ «Про виконавче провадження»). Крім того. Не можуть бути підставою для зупинення вчинення виконавчих дій і наявність інших судових проваджень у спорах між тим же стягувачем та боржником, за відсутності рішення суду про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа.

Крім того, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15.05.2025 заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання судового рішення, повернуто заявнику без розгляду, а ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26.09.2025 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26.02.2024 у справі №755/6559/23.

Таким чином, у ході судового розгляду вимог скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, враховуючи наведені вище норми права, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання неправомірними дій та бездіяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного Артема Володимировича щодо винесення постанови про звернення стягнення на майно (кошти) боржника від 23.06.2025, оскільки у діях приватного виконавця не встановлено порушень Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, відтак відсутні підстави для визнання цієї постанови неправомірною та зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пишного А.В., скасувати постанову про звернення стягнення на майно (кошти) боржника від 23.04.2025 у ВП № НОМЕР_6.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За приписами ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За вказаних обставин, з урахуванням встановлених обставин у справі, дослідивши та оцінивши усі надані до суду докази, суд доходить висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Пишний Артем Володимирович на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії.

Щодо вимог представника приватного виконавця про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд доходить наступного.

За правилом п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача;.

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В письмових поясненнях на скаргу ОСОБА_1 представник приватного виконавця просила стягнути з скаржника судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

Судом встановлено, що 02.01.2020 між адвокатським об`єднанням «Джастлікторз» та приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пишним Артемом Володимировичем укладено договір про надання правової допомоги № 1/1/20.

25.09.2025 між адвокатським об`єднанням «Джастлікторз» та приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пишним Артемом Володимировичем укладено додаткову угоду № 16 до Договору № 1/1/20 від 02.01.2020 про надання правової допомоги, пункт 2 якої передбачає, що у відповідності до пункту 3.3 Договору, сторони домовились, що розмір гонорару Адвокатського об`єднання за надання правової допомоги клієнту за Договором становить 4 500 грн за 1 годину роботи.

Актом від 03.10.2025 про надання правничої допомоги № 16 відповідно до Договору про надання правової допомоги 1/1/20 від 02.01.2020 підтверджується надана правова допомога, та гонорар за її надання погоджений сторонами у розмірі 20 000 грн.

Зважаючи на встановлені судом факти, з урахуванням доказів на їх підтвердження, суд дійшов до висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушення, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Не належить до інших видів правничої допомоги лобіювання, що здійснюється відповідно до Закону України «Про лобіювання» (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України).

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 143 ЦПК України).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

У своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на викладене, з огляду на долучений обсяг доказів на підтвердження понесених приватним виконавцем витрат на правничу допомогу, суд доходить висновку про часткове задоволення вимог щодо стягнення з заявника витрат на професійну правничу допомогу, а саме на суму в розмірі 4 500 грн, що відповідає одній годині роботи адвоката. В цій частині суд зважає на обсяг пояснень, поданих до суду представником приватного виконавця, які здебільшого складаються із наведення норм матеріального права та обґрунтування витрат на правничу допомогу. При цьому, доказів чинення інших дій, які б зумовлювали витрачення часу представником приватного виконання, матеріали поданих письмових пояснень не містять.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 18, 19, 22, 34, 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 5, 12, 13, 18, 133, 141, 447, 450, 451 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ), заінтересовані особи: ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ), приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Пишний Артем Володимирович (вул. Дмитрівська, 35-В, м. Київ) на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного Артема Володимировича витрати на правничу допомогу в сумі 4 500 грн.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені ст. 354 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 03.11.2025.

Суддя: