РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2025 року

м. Рівне

Справа № 564/895/25

Провадження № 22-ц/4815/1391/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання Хлуд І.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Власик Вікторією Яківною на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 14 липня 2025 року (постановлену у складі судді Кушнір Н.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання, -

в с т а н о в и в :

У провадженні Рівненського районного суду Рівненської області перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Заочним рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 14 липня 2025 року відмовлено у задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 14 липня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 в ухваленні додаткового рішення щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись із заочним рішенням та ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Власик В.Я. оскаржила їх в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі, представник позивача, зокрема, просить скасувати ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 14 липня 2025 року та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000 грн. витрат на правничу допомогу понесених під час розгляду справи судом першої інстанції та 4000 грн. таких витрат за апеляційне провадження справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про її задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції керувався відмовою у задоволенні позову по суті спору, а тому понесені позивачем витрати не підлягають відшкодуванню.

Разом з цим, постановою Рівненського апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Власик Вікторією Яківною - задоволено.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 17137 (сімнадцять тисяч сто тридцять сім) грн. 63 коп., з яких: інфляційні втрати у розмірі 13616 (тринадцять тисяч шістсот шістнадцять) грн. 36 коп. та 3 % річних у розмірі 3521 (три тисячі п`ятсот двадцять одна) грн. 27 коп. за прострочення виконання зобов`язання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. судового збору, сплаченого за розгляд справи судом першої інстанції та 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 80 коп. судового збору, сплаченого за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 4, ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною третьою ст. 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Частиною 8 вищевказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року (справа №648/1102/19), суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Виходячи зі встановлених обставин та норм процесуального законодавства, апеляційний суд приходить до переконання, що надані адвокатом позивача докази про понесення останньою судових витрат на правничу допомогу під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції є достатніми, допустимими і достовірними, а заявлений до стягнення їх розмір, а саме 2000 грн. за першу інстанцію та 4000 грн. за апеляційну, буде обґрунтованим і співмірним із складністю справи, тривалістю її розгляду, характером та ціною позовних вимог, обсягом виконаних робіт (наданих послуг) і часом, витраченим на виконання цих робіт (послуг).

Керуючись ст.ст. 270, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Власик Вікторією Яківною задовольнити.

Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 14 липня 2025 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000 грн. витрат на правничу допомогу за розгляд справи судом першої інстанції та 4000 грн. за апеляційне провадження справи.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.