Номер провадження: 22-ц/813/6056/25
Справа № 523/51/25
Головуючий у першій інстанції Боков О. М.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_1

апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Голосов Юрій Валерійович

на рішення Пересипського районного суду міста Одеси від 16 травня 2025 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2024 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Пересипська районна адміністрація, як орган опіки та піклування, в якій просить суд:

- усунути перешкоди зі сторони ОСОБА_2 у спілкуванні в отримані інформації про дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , батькові ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати батькові ОСОБА_1 в доступі до інформації про дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), до її повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії, які обмежують батька ОСОБА_1 , в доступі до інформацію про дитину ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) , якою розпоряджаються інші фізичні та юридичні особи державної та приватної форми власності до її повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач посилається на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10.05.2024 року у справі 523/4314/24. Де вказано, що із заяви від 25.08.2020 року адресованої службі у справах дітей Одеської міської ради, Суворовській районній адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування вбачається, що ОСОБА_2 категорично проти надання службою у справах дітей Одеської міської ради ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам інформації відносно неї чи доньки ОСОБА_3 , а також надання йому та іншим особам будь-яких матеріалів для ознайомлення, що містять інформацію про неї чи доньку. У випадку надходження до Служби у справах дітей Одеської міської ради звернень про надання будь-якої інформації про неї чи доньку ОСОБА_3 чи інших документів, які стосуються її та доньки, просила невідкладно інформувати її про це у письмовому вигляді, а також без письмової згоди не надавати жодну інформацію про неї чи доньку у відповідь на такі запити.

У вищезгаданому судовому рішенні також зазначено, що судом також встановлено, що між сторонами існує спір про участь у вихованні та спілкуванні з їх малолітньою дитиною батька, який мешкає окремо від дитини. Позивач фактично позбавлений можливості спілкуватися з донькою та бути обізнаним про факти із життя дитини, а саме: місце навчання дитини, успіхи у навчанні, факти про захворювання та лікування дитини, через дії відповідача з якою після припинення шлюбних відносин склалися неприязні стосунки. Вказане зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку.

В подані позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що, рішення суду першої інстанції вступило в законну силу 05.08.2024 року, але ОСОБА_2 продовжила вчиняти дії, щодо обмеження батька в доступі до інформації про дитину, що свідчить про явний умисел з її боку в забороні ОСОБА_1 отримувати відомості про їх спільну дитину.

Додатково позивач зазначає, що в одній із відповідей директора Одеського ліцею № 121 Одеської міської ради, ОСОБА_4 від 23.10.2024 року на його запит від 17.10.2024 повідомила, що мати дитини ОСОБА_2 особисто подала дві заяви до закладу освіти , коли дізналась, що батько намагається отримати доступ до інформації про дитину ОСОБА_3 .

Позивач посилається на те що відповідачем порушено базовий принцип рівності, батьків до їх спільної дитини, що передбачено ст. 141 Сімейного кодексу України. Тому враховуючі систематичність і чітке розуміння своїх дій зі сторони відповідачки, яка свідомо подає такі заяви, до органів в яких перебуває інформація про їх спільну доньку, такі вимоги націлені покласти край можливим наступним зловживанням зі сторони відповідачки, аби у подальшому у відповідачки не було можливостей на свій розсуд, без судового рішення вчиняти дії, що перешкоджають позивачу в доступі до інформації про дитину.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Пересипського районного суду міста Одеси від 16 травня 2025 року ухвалено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) не перешкоджати батькові ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) в доступі до інформації про дитину ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), до її повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 коп.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Голосов Ю.В. звернулися до суду з апеляційними скаргами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Пересипського районного суду м. Одеси у справі № 523/51/25 - змінити, та задовольнити ще і позивну вимогу позивача , а саме

Усунути перешкоди зі сторони ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ,) у спілкуванні в отримані інформації про дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , батькові ОСОБА_1 .

В інший частині рішення залишити без змін.

ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Голосов Ю.В. в апеляційній скарзі просить рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 16 травня 2025 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні - скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд підтвердив доводи позивача про факт перешкод зі сторони ОСОБА_5 , разом з цим, відмовив у позивній вимозі усунути перешкоди виключно з того, що він задовольнив вимогу - зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати батькові ОСОБА_1 в доступі до інформації про дитину ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), до її повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але позивач зазначає що ці вимоги є різними по смислу і по виконавчим діям згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Суд встановив факт умисного перешкоджання, надав належну оцінку таким діям відповідачки, а тому, необґрунтовано відмовив у задоволені зазначеної позовної вимоги.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Голосов Ю.В. мотивована тим, що рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 16 травня 2025 року оскаржується з підстав порушенням ст. 32 Конституції України, п. 1 ч. 1 ст. 3, ст. 16 ЦК України не застосування ст. 32 ЦК України, ч. 1 ст. 18 СК України, неправильним застосуванням Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Зазначено, що Закон України «Про доступ до публічної інформації» не регулює спірні правовідносини між дитиною та її батьками, оскільки матір дитини у розумінні вказаного Закону не є розпорядником публічної інформації.

Вважає, що право на доступу до інформації про дитину того із батьків, який проживає окремо від дитини може реалізовуватися відповідно до положень Сімейного кодексу України, зокрема ст. ст. 158, 159 СК України, шляхом встановлення способу участі у вихованні дитини, або шляхом звернення до відповідних розпорядників інформації про дитину.

Суд залишив поза увагою доводи клопотання ОСОБА_5 про закриття провадження у справі через те, що питання участі ОСОБА_1 у вихованні дитини неодноразово розглядалось по суті рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 травня 2024 року у справі № 523/4314/24, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22.12.2023 року у справі № 752/21544/18.

Звертаючись з відповідною заявою до навчального закладу матір дитини обґрунтовано вважала, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» розголошення чи публікація будь-якої інформації про дитину, може заподіяти шкоду дитині. Питання же обґрунтованості таких дій матері дитини виходить за межі даного спору.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Зазначає, що підставою позову є дві заяви відповідачки до закладу освіти, датовані вереснем та жовтень 2024 року. Ним було подано досудове попередження до ОСОБА_5 на її офіційну електрону пошту, де попросив данні заяви які остання подала до Одеського ліцею 121 відкликати, ОСОБА_6 цього не зробила і це є нові обставини, підстави звернення до суду, які не були предметом дослідження у рішенні Суворовського районного суду м. Одеси від 10 травня 2024 року у справі № 523/4314/24 та рішенні Суворовського районного суду м. Одеси від 22.12.2023 року у справі № 752/21544/18.

Вимога про зобов`язання не здійснювати перешкоди в доступі до інформації є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Суд задовольняє дану вимогу, із розрахунку на те, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Пояснення учасників справи

У судовому засіданні, в режимі відеоконференції, ОСОБА_1 надав усні пояснення по суті справи, доводи скарги підтримав, зазначивши при цьому, що рішення суду першої інстанції в оскарженій частині є помилковим, а також прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 та її адвокат Голосов Ю.В., представник Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, що підтверджується довідкою про доставку електронних повісток до їх електронних кабінетів, причини неявки суду не повідомили.

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд надсилає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (ч. 7 ст. 14 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 07 липня 2022 року в справі №120/4298/21-а вказано, що: «пунктом 5.8 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року №1845/0/15-21, встановлено, що офіційна електронна адреса - це сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів. Таким чином, у розумінні Положення офіційною електронною адресою є адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони, що не з`явилася, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 Дарницького районного в місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 725, ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_3 . Де батьками вказані: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є громадянами України.

Розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 23.02.2018 року № 124 визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 . Зареєстрована разом з відповідачкою за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

27.03.2024 року позивачем було зроблено запит на адресу Департаменту освіти та науки Одеської міської ради на який, за вих. №12/Пі від 02.04.2024 року було отримано відповідь, що згідно даних реєстру дітей шкільного віку та учнів в інформаційно-телекомунікаційній системі «Державна інформаційна система освіти» станом на 02.04.2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в закладах середньої загальної освіти комунальної власності територіальної громади м. Одеси не навчається.

В матеріалах справи міститься відповідь Адміністрація Одеського ліцею № 121 Одеської міської ради від 06.09.2024 року, вих. № 03 де, в тому числі, вказано, що відповідно до запиту від 04.09.2024 року, який зареєстрований від 04.09.2024 року, № 03 адміністрація повідомляє наступне: ОСОБА_3 була зарахована до 1 класу ліцею на підставі заяви її матері, ОСОБА_2 , та доданих документів - копії свідоцтва про народження дитини та копії паспорту 28.08.2022 року. Учениця 3-А класу ОСОБА_3 з 2 вересня 2024 року продовжує навчання за екстернатною формою згідно заяви матері, ОСОБА_2 - у зв`язку із проживанням за межами Одеського району. Класовод в з-А класі (з 1 класу) - ОСОБА_7

07.09.2024 року засобами електронного листування позивачем було направлено запит до Одеського ліцею № 121 Одеської міської ради з проханням, в тому числі, надати копії Протоколів оцінювання результатів навчання в якому відображені дані щодо ОСОБА_3 за 1, 2, 3 клас, щодо екстернатного проходження навчального процесу (в разі наявності) та надати копію освітньої декларації (в разі наявності).

На вищезгаданий запит адміністрацією Одеського ліцею № 121 Одеської міської ради від 08.10.2024 року, № 04 було надано відповідь де зазначалось, щодо індивідуального навчального плану та свідоцтва досягнень за 1-й та 2-й клас, доводжу до Вашого відома, шановний ОСОБА_8 : ОСОБА_2 заперечує щодо надання інформації, яка стосується її доньки ОСОБА_9 . Освітня декларація, відповідно наказу МОН від 12.01.2016 року № 8, заповнюється заявником, якщо він мешкає «на неконтрольованих територіях».

17.10.2024 року засобами електронного листування позивачем було направлено запит до Одеського ліцею № 121 Одеської міської ради з проханням, в тому числі, надати копію заяви ОСОБА_2 щодо заборони розповсюдження інформації про малолітню ОСОБА_3 її батькові ОСОБА_1 в разі наявності її.

На вищезгаданий запит адміністрацією Одеського ліцею № 121 Одеської міської ради від 23.10.2024 року було надано відповідь де, в тому числі, зазначалось, що до Ліцею надійшла заява від ОСОБА_2 від 06.09.2024 року, в якій вона забороняє розповсюдження будь-якої інформації про її доньку, та/або неї; а також заява від 22.10.2024 року, в якій ОСОБА_2 не надає згоду на розповсюдження, відправку, пересилання будь-якої інформації щодо її доньки та/або неї, в тому числі її заяв, звернень, чи будь-яких інших документів, які були надані до закладу освіти, чи які зберігаються в закладі освіти. Враховуюче вищевикладене, ліцей не має права надати запитувану в цій частині інформацію, що не є порушенням вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Ухвалою Суворовського районного суду у справі №532/51/25 було витребувано копії заяв ОСОБА_2 від 06.09.2024 року та 22.10.2024 року, адресовані директору Одеського ліцею №121 Одеської міської ради Семенюк Л.М.

Також в матеріалах справи міститься відповідь від 04.09.2020 року, №09/93/2, Служби у справах дітей Одеської міської ради стосовно заборони надання інформації ОСОБА_1 та іншим будь-яким особам відносно ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 та відповідних матеріалів для ознайомлення.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Скаржники оскаржують рішення суду в частинах:

ОСОБА_1 відмови у задоволені позовних вимог про усунення перешкоди зі сторони ОСОБА_2 у спілкуванні в отримані інформації про дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , батькові ОСОБА_1 ;

Коробкова О.А. задоволення позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_2 не перешкоджати батькові ОСОБА_1 в доступі до інформації про дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), до її повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

Виходячи із засад диспозитивності, апеляційний суд не перевіряє рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог про заборону ОСОБА_2 вчиняти дії, які обмежують батька ОСОБА_1 , в доступі до інформацію про дитину ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) , якою розпоряджаються інші фізичні та юридичні особи державної та приватної форми власності до її повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Статтею 18 Конвенції ООН про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції ООН про права дитини).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» з дитиною є реалізацією матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Отже, системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судами України як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Hunt v. Ukraine» («Хант проти України») від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» («Йогансен проти Норвегії») від 07 серпня 1996 року, § 78).

Таким чином, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_2 не перешкоджати батькові ОСОБА_1 в доступі до інформації про дитину ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), до її повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_2 та зазначає, що при вирішенні вказаної позовної вимоги судом застосовані релевантні норми права.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із донькою, разом з цим, будь-яких обставин, які б унеможливлювали право батька на спілкування судом не встановлено. Право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам.

Таким чином, зобов`язання ОСОБА_2 , як матері дитини, не перешкоджати батькові в доступі до інформації про дитину, не є діянням, спрямованим на обмеження волевиявлення особи, і входить до поняття надання інформації про дитину, що є складовою контакту з дитиною, в розумінні статті 1 Закону України «Про охорону дитинства».

Крім того, оскільки, мати дитини ОСОБА_2 вчиняє дії, які в послідуючому призводять до обмеження батька ОСОБА_1 в отриманні інформації про дитину ОСОБА_3 , його звернення до суду є ефективним способом захисту, який обумовлюється змістом порушеного права та характером його порушення.

Вирішуючи спір, місцевий суд дійшов правильного висновку, що підставою позову є дії відповідачки щодо надання нею заяв до закладу освіти, датованих вереснем та жовтень 2024 року, тобто після ухвалення Суворовським районним судом м. Одеси рішень від 10 травня 2024 року у справі № 523/4314/24 та від 22.12.2023 року у справі № 752/21544/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.01.2021 року у справі № 916/1415/19 виснувала, що якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Також, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод зі сторони ОСОБА_2 у спілкуванні в отримані інформації про дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , батькові ОСОБА_1 .

Рішення суду в цій частині мотивовано тим, що «усунення перешкод» нерозривно пов`язане із тим, що право вже порушено, позивач при пред`явленні позову до відповідача повинен вказати саме конкретний спосіб у який такі перешкоди повинні будуть усунуті, тобто мається на увазі шляхи усунення даних перешкод за яким би таке право було відновлено, в такому разі спосіб захисту позивача буде ефективним.

Тобто, колегія суддів вважає слушним висновок суду, що ОСОБА_1 в обґрунтування цієї позовної вимоги, не зазначені конкретні дії, які допоможуть йому захистити свої права, що є суттю позову і впливає на те, яке рішення може ухвалити суд.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційних скаргах.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Голосов Юрій Валерійович, залишити без задоволення.

Рішення Пересипського районного суду міста Одеси від 16 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 10.11.2025 року.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький