ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-н/753/1054/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2025 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Лужецька О.Р., розглянувши матеріали за заявою Державного підприємства «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року Державне підприємство «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України» звернулось до Дарницького районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Вивчивши подану заяву, вважаю, що у видачі судового наказу необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як вбачається із заяви, заявник просить суд видати судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.08.2021 року в розмірі 6 155,99 грн.

Таким чином, з розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість сформувалася за період більше ніж як за три роки, що підтверджується, зокрема, даними розрахунку заборгованості, який додано до заяви.

При цьому, як вбачається з матеріалів заяви, заявник звернувся до суду 06 жовтня 2025 року, тобто більш ніж через 3 роки з моменту виникнення права вимоги, а тому з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України підстави зупинення, переривання, продовження позовної давності не є предметом оцінки суду під час вирішення обґрунтованості поданої заяви про видачу судового наказу. У цій нормі законодавець пов`язує відмову у видачі судового наказу саме зі спливом певного строку, а не спливом позовної давності.

А тому посилання заявника на продовження строку позовної давності на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також у період дії воєнного стану, суд визнає необґрунтованими, позаяк відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України відмова у видачі наказу законодавцем пов`язується саме зі спливом строку, який перевищує позовну давність, та на даній стадії і в даному виді провадження (наказному) суд позбавлений можливості досліджувати питання обґрунтованості пропуску такого строку заявником, в тому числі й з`ясовувати питання продовження строків позовної давності і положення статті 165 ЦПК України не містить таких вимог.

Як роз`яснено у п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Таким чином, наказне провадження є спрощеним у порівнянні з позовним, альтернативним йому провадженням у суді першої інстанції, і заснованим на письмових доказах. Наказне провадження є специфічною формою захисту прав кредитора за допомогою письмових доказів проти сторони боржника, яка не виконує або неналежним чином виконує свої зобов`язання. У наказному провадженні можливе задоволення лише документально підтверджених і безспірних вимог. Безспірні вимоги заявника у наказному провадженні - це такі вимоги заявника, із яких не вбачається спір про право, тобто це вимоги, що випливають із повністю визначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин.

Враховуючи, що заявник звернувся до суду з вимогою про стягнення з боржника заборгованості за період, який перевищує позовну давність, встановлену законом, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі п.5 ч.1 ст. 165 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.ст. 165, 260 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Державного підприємства «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга на ухвали суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА