УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.

за участю:

секретаря судового засідання Воловіченко Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 18 березня 2021 року № 18/03/2021-192, що станом на 04 жовтня 2024 року становить 588 470,28 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 18 березня 2021 року між ним та відповідачем був укладений договір позики № 18/03/2021-192, відповідно до якого він передав ОСОБА_2 277 000 грн, що на момент передачі було еквівалентно 10 000 дол. США.

Згідно з пунктом 3.1 договору між сторонами було визначено, що строк повернення позики - 25 березня 2022 року. При цьому, відповідач зобов`язаний повернути позику в гривні в еквіваленті 10 000 дол. США згідно з курсом НБУ, встановленим на момент виплати, але у будь-якому разі не більше, ніж 346 250 грн.

Крім того, пунктом 1.2 договору сторони визначили плату за користування позикою в розмірі, що становить гривневий еквівалент 250 дол. США, але не більше ніж 8 656 грн за кожен місяць користування позикою.

У порушення умов договору відповідач на момент звернення з цим позовом до суду суму позики та плати за користування нею позивачу не сплатив, чим порушив його майнові інтереси.

Окрім того, беручи до уваги, що відповідачем прострочено виконання зобов`язання, позивач також включив до суми заборгованості 3% річних та інфляційні втрати у відповідно до положень статті 625 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, звернувся до суду з цим позовом та просив його задовольнити.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 жовтня 2024 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

29 квітня 2025 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляд по суті.

07 липня 2025 року до суду надійшла заява відповідача про залишення позову без розгляду, в обґрунтування якої останній зазначив, що пунктом 7.1 договору позики, укладеного між ним та позивачем визначено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди. Умови договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення договору.

Таким чином, між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Враховуючи вищевикладене, що розгляд справи призначений судом у загальному порядку, станом на 06 липня 2025 року розгляду по суті не відбулось та відповідачем не подавалось будь-яких заяв по суті спору, позов підлягає залишенню без розгляду на підставі пункту 6 частини першої статті 257 ЦПК України.

09 липня 2025 року стороною позивача подано до суду заперечення щодо вищевказаної заяви, в яких представник просив відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що відповідач порушив процесуальний порядок подачі такої заяви, оскільки у порушення статті 183 ЦПК України не направив її копію стороні позивача, що згідно з частиною четвертою статті 183 ЦПК України є підставою для повернення заяви без розгляду.

Крім того, заява про залишення позову без розгляду подана до суду з порушенням процесуальних строків, оскільки повинна була бути подана не пізніше початку розгляду справи по суті. Так, 29 квітня 2025 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 09 липня 2025 року. Закриття підготовчого провадження означає перехід до стадії розгляду справи по суті та унеможливлює відповідно розгляд клопотань, заяв тощо. При цьому, за змістом частин першої-другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Також, представник позивача зауважив, що заява відповідача не містить його заперечень щодо розгляду справи у суді, а лише висловлене ним прохання до суду закрити провадження.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак матеріали справи містять заперечення його представника щодо заяви відповідача про залишення позову без розгляду, про поважність причин неявки суду невідомо.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак подав до суду заяву про залишення позову без розгляду, про поважність причин неявки суду невідомо.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін справи.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та вивчивши заяву відповідача, заперечення сторони позивача, суд виходить з такого.

За змістом пункту 6 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Судом установлено, що 18 березня 2021 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики № 18/03/2021-192 відповідно до якого позикодавець передає позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 277 000 грн, що є еквівалентом 10 000 дол. США згідно з курсом, встановленим НБУ на дату укладення договору, а саме 27,70 грн/дол. США, та зобов`язується повернути позикодавцеві отримані грошові кошти у строк та на умовах, передбачених даним договором (пункту 1.1 договору).

Актом приймання-передачі грошових коштів від 18 березня 2021 року до договору позики від 18 березня 2021 року № 18/03/2021-192 засвідчено передачу позикодавцем позичальнику та прийняття останнім грошових коштів у сумі 277 000 грн, що є еквівалентом 10 000 дол. США згідно з курсом, встановленим НБУ на дату укладення договору, а саме 27,70 грн/дол. США.

Згідно з пунктом 7.1 договору позики розділу 7 «Порядок вирішення спорів» всі вимоги, які вникають при виконанні даного договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди. Умови договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення цього договору.

Статтею 1 Закону України «Про третейські суди» визначено, що цей Закон регулює порядок утворення та діяльності третейських судів в Україні та встановлює вимоги щодо третейського розгляду з метою захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про третейські суди» завданням третейського суду є захист майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних чи юридичних осіб шляхом всебічного розгляду та вирішення спорів відповідно до закону.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Відповідно до частини першої статті 7, частини шостої статті 8 Закону України «Про третейські суди» в Україні можуть утворюватися та діяти постійно діючі третейські суди та третейські суди для вирішення конкретного спору (суди ad hoc). Порядок утворення третейського суду для вирішення конкретного спору визначається третейською угодою, умови якої не можуть суперечити положенням цього Закону.

За змістом частин першої, четвертої, шостої статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, у якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

У рішенні Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року № 1-рп/2008, ухваленого у справі №1-3/2008 (справа про завдання третейського суду) підтверджено, що практика звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним, якщо відмова від послуг державного суду відбулася за вільним волевиявленням сторін спору.

Третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі законів України шляхом застосування, зокрема, методів арбітрування. Здійснення третейськими судами функції захисту, передбаченої в абзаці сьомому статті 2, статті 3 Закону України «Про третейські суди», є здійсненням ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, визначеного частиною п`ятою статті 55 Конституції України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожній особі право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Зазначена норма кореспондується у частині надання відповідних гарантій зі статтею 55 Конституції України.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, погоджуючи за власним волевиявленням (добровільно) умови договору, сторона договору погоджується із обов`язковістю їх виконання в силу норм статей 525, 526 ЦК України.

Наявність дійсного третейського застереження та обов`язковість звернення до третейського суду за наявності волі на розгляд справи третейським судом, не є обмеженням права сторони на судовий захист, гарантованих статтею 6 Конвенції, статтею 55 Конституції України. Водночас, норми Закону України «Про третейські суди» гарантують, у даному випадку, учасникам цивільних відносин права розраховувати на швидкий та ефективний спосіб вирішення цивільного спору альтернативним шляхом. (Аналогічний висновок сформульований у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 21 грудня 2018 року у справі № 913/17/18).

Враховуючи вищевикладене, положення наведених норм законодавства та умови договору позики, між сторонами укладено у письмовій формі третейську угоду у вигляді третейського застереження у договорі позики від 18 березня 2021 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди про те, що всі вимоги, які вникають при виконанні даного договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди.

Жодною зі сторін не ставиться під сумнів дійсність цієї угоди, її чинність та можливість її виконання. У ході судового розгляду таких обставин не встановлено і судом.

Водночас, сторона позивача зазначила про те, що заява відповідача підлягає поверненню без розгляду, оскільки її не було направлено позивачу у порушення положень статті 183 ЦПК України.

Суд зазначає, що такі твердження сторони позивача є безпідставними, оскільки відповідно до положень абзацу 2 частини другої статті 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження), тобто, законом вимагається направлення заяви іншим учасникам справи лише у разі її подання на стадії виконання судового рішення, що є завершальною стадією судового провадження під час якої рішення суду, що набрало законної сили звертається до виконання. У зазначеній справі розгляд справи по суті ще не розпочато та рішення по суті не ухвалено.

Таким чином, положення частини другої статті 183 ЦПК України не можуть бути застосовані до правовідносин, що виникли при розгляді цього позову, тому і підстави для повернення заяви відповідача без розгляду відсутні.

Щодо твердження сторони позивача про те, що судом вже закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, тому відповідач пропустив процесуальний строк для подачі заяви про залишення позову без розгляду, то суд оцінює їх критично, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, третьої статті 217 Глави 6 «Розгляд справи по суті» ЦПК України у призначений для розгляду справи час головуючий відкриває судове засідання та оголошує, яка справа розглядатиметься. З оголошенням головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

Таким чином, зі змісту наведених норм вбачається, що чинне цивільне процесуальне законодавство пов`язує початок розгляд справи по суті саме з відкриттям головуючим суддею судового засідання та оголошенням справи, яка розглядається.

З матеріалів справи судом встановлено, що 29 квітня 2025 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 липня 2025 року.

Отже, розгляд справи по суті у відповідності до норм чинного законодавства повинен був розпочатися 09 липня 2025 року після відкриття головуючим суддею судового засідання та оголошення справи, що підлягає розгляду, однак до початку розгляду справи по суті відповідачем 07 липня 2025 року було подано до суду заяву про залишення позову без розгляду.

З урахуванням викладеного, відповідачем дотримано вимоги щодо подання заяви до початку розгляду справи по суті, а зіставлення стороною позивача моменту початку розгляду справи по суті із постановленням ухвали про закриття провадження є помилковим та суперечить нормам ЦПК України.

Відхиляються судом посилання сторони позивача на те, що у заяві відповідачем не висловлено заперечення щодо розгляду справи судом, оскільки подача такої заяви та її зміст самі по собі свідчать про заперечення останнім щодо розгляду справи судом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, оскільки зазначений договір містить третейське застереження і відповідач до початку розгляду справи по суті та до подання ним першої заяви по суті спору подав заперечення проти вирішення спору державним судом, а також судом не встановлено підстав для визнання такої угоди недійсною, нечинною чи такою, що не може бути виконана.

Роз`яснити позивачу, що після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, останній має право звернутися до суду повторно (частина друга статті 257 ЦПК України).

З огляду на викладене, керуючись Законом України «Про третейські суди», статтями 183, 217, 257 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвали суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л. М. Ішуніна