Справа № 344/8827/25
Провадження № 22-ц/4808/1508/25
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О. В.,

суддів: Бойчука І. В.,Томин О. О.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 30 серпня 2025 року, у складі судді Пастернак І. А., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року представник ТОВ «Алекскредит» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 09.06.2020 між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 за допомогою веб сайту https://alexcredit.ua який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Алекскредит», було укладено договір про надання кредиту № 3653909, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача № PS3653909.

Відповідно до умов п.1.3. договору позики ТОВ «Алекскредит» надало відповідачу у власність грошові кошти в сумі 4 000 грн, перерахувавши кошти на картковий рахунок котрий надано ОСОБА_1 , а саме: № НОМЕР_1 , номер операції: НОМЕР_2 . Платіж був виконаний 09.06.2020 року.

Однак, ОСОБА_1 порушила умови договору позики та не виконувала покладені на неї зобов`язання належним чином у зв`язку з чим станом на 30.04.2025 року сума заборгованості відповідачки за договором про надання кредиту №3653909 від 09.06.2020 становила 27640 грн, з яких: 4000 грн - сума кредиту; 23640 грн - нараховані проценти за користування кредитом.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму заборгованості за договором про надання кредиту № 3653909 від 09.06.2020 в розмірі 27 640 грн та суму сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 липня 2025 року позов ТОВ «Алекскредит» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ТОВ «Алекскредит» заборгованість за Кредитним договором № 3653909 від 09.06.04.2020 року у розмірі 27 640 грн, з яких 4 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 23 640 грн - заборгованість за нарахованими відсотками.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ТОВ «Алекскредит» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції неповно та неправильно встановлено обставини, які мають значення для даної справи, неправильно досліджено та оцінено докази.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Вказує, що у всіх документах - пропозиції укласти договір, договорі та паспорті споживчого кредиту зазначається ідентична орієнтовна загальна вартість кредиту за умовами кредитування до 05.01.2021, яка складає 6 045,40 грн, отже нарахування у розмірі 27 640 грн прямо їм суперечить. Судом не звернуто належної уваги на той факт, що у пропозиції укласти договір, договорі та паспорті споживчого кредиту інформація щодо загальної вартості кредиту та розміру відсотків надається у нечіткий, незрозумілий та двозначний спосіб, що є порушенням норм Закону України «Про захист прав споживачів».

Участь у договорі споживача, як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Суд залишив поза увагою те, що позивач не надав доказів на підтвердження перерахування коштів, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», або перерахованих у ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Надана позивачем копія довідки, вих. № 5581-ВП від 22.04.2025, виданої ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» не є первинним документом у розумінні вищевказаних законодавчих норм. Також вказана довідка не містить відомостей про те, що кошти перераховуються на підставі відповідного кредитного договору, що не дає можливості ідентифікувати дані правовідносини саме з виконанням Договору про надання кредиту від 09.06.2020 № 3653909.

До позовної заяви позивачем додано детальний (щоденний) розрахунок заборгованості за Договором про надання кредиту № 3653909 від 09.06.2020 станом на 30 квітня 2025 року. Проте такий розрахунок заборгованості є необґрунтованим, оскільки він є внутрішнім документом товариства, який ним створений одноосібно.

Також зазначає, що на долученому позивачем фото позичальника з паспортом, як доказу належної ідентифікації особи, відсутні час та дата його створення; час, дата, шлях його отримання позивачем, а також будь-які інші відомості, що дають змогу дійти висновку, що дане фото надіслане саме ОСОБА_1 і саме з метою укладення договору про надання кредиту від 09.06.2020 № 3653909.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «Алекскредит» до ОСОБА_1 .

Представник ТОВ «Алекскредит» подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що апеляційна скарга є необґрунтована, не спростовує наведені факти та документи по поданій позовної заяві, наведені факти відповідачем є безпідставними.

Матеріалами справи доводиться, що ТОВ «Алекскредит» належним чином у повному обсязі виконало свої зобов`язання за договором, а саме надало кредит ОСОБА_1 , шляхом перерахування коштів на її картковий рахунок.

Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій позивача щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Позивач наполягає в обґрунтованості та правильності наданого щоденного розрахунку до суду. В матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості або наданого власного розрахунку контррозрахунку з сторони відповідача. Саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача.

Просить відмовити апелянту повністю в задоволенні його апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін.

До відзиву подано клопотання про витребування доказів з обслуговуючого банку відповідача АТ «Комерційного Банку «Приват Банк».

Відповідно до ч. 3 ст. 657 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Статтею 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Посилання в клопотанні на те, що позивач дізнався про заперечення відповідачем факту переказу коштів в апеляційній скарзі, і у зв`язку з цим просить витребувати інформацію в банку емітента є необґрунтованими. Вказані обставини не свідчать про неможливості подання такого клопотання про витребування доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача.

У зв`язку з наведеним у задоволенні клопотання про витребування інформації суд відмовляє.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (п.1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України).

Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи категорію справи та ціну позову в даній справі, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження,

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, вищезазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань за кредитним договором, на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором, що складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту та простроченої заборгованості за нарахованими процентами.

З таким висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Відповідно до частин 3, 4, 6, 11 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 09.06.2020 ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 підписано договір про надання кредиту №3653909, відповідно до якого кредитодавець надає позичальнику кредит на інші споживчі цілі (вирішення власних фінансових питань) без додаткового забезпечення у тимчасове, строкове, платне користування, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом (п. 2.34. Правил) та інші платежі у відповідності до умов договору. Згідно п.1.3. сума кредиту складає 4 000,00 гривень.

Пунктом 1.7. передбачено порядок нарахування процентів за користування кредитом. Згідно з п 1.7.3. при використанні позичальником загальних умов кредитування процентні ставки складають: - в базовий період з 09.06.2020 року до 09.07.2020 року (включно) - 1,70 % за один день користування кредитом (базова процентна ставка - п. 2.3. правил); - в спеціальний період (п. 2.40. правил) з 10.07.2020 року до 05.01.2021 року (включно) 3 % за один день користування кредитом (спеціальна процентна ставка - п. 2.34. правил).

Відповідно до п. 3.1. сторони погодили, що строк дії договору (п. 2.41. правил) встановлюється з дати укладення договору 09.06.2020 року до кінцевої дати виконання договору 05.01.2021 року (включно). Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, у тому числі сплати заборгованості, яке мало місце під час дії договору.

Про вказане також свідчить паспорт споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором.

Відповідачка отримала від позивача кредитні кошти, що підтверджується наявним в матеріалах справи листом ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», згідно якого відповідно до договору ВП-220817-1 від 22.08.17 було здійснено за дорученням ТОВ «Алекскредит» переказ коштів 09.06.2020 року на суму 4.000 грн маска картки НОМЕР_1 , код авторизації 827196.

Тому твердження відповідачки про те, що в матеріалах справи немає інформації про перерахування з рахунку кредитодавців чи позикодавців на рахунок відповідачки коштів є необґрунтованими.

Натомість відповідачка ОСОБА_1 , посилаючись на ненадання доказів перерахування коштів за кредитними договорами, не надала виписки по її особових рахунках банківської картки № НОМЕР_1 чи довідок про відсутність у неї банківських платіжних карток, на момент укладення кредитного договору та здійснення перерахувань коштів.

Таким чином, кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачці кредит у розмірі, погодженому сторонами.

Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті заборгованості за договором кредиту, укладеними з ТОВ «Алекскредит» відповідачка не надала.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Положеннями статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно приписів абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, у випадку настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Судом встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 30.04.2025 заборгованість позичальника ОСОБА_1 склала: 27 640 грн, з яких: 4 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 23 640,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначив, що у зв`язку з неповерненням відповідачкою по закінченню строку кредитування кредитних коштів та сплати заборгованості за вказаним кредитними договорами, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути заборгованість у розмірі 27 640 грн.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Суд встановив, що умови договору відповідають законодавчому визначенню кредитного договору, передбаченому частиною першою статті 1054 ЦК України. Положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути застосовані щодо розміру процентів за користування кредитом. У даній справі проценти за користування кредитом, які позивач просить стягнути з відповідачки, нараховані виключно у межах строку дії кредитного договору та не є мірою відповідальності за невиконання боргових зобов`язань позичальником.

Крім того, договір, укладений між сторонами у встановленому порядку недійсним не визнаний, а при розгляді справи в суді першої інстанції відповідачка не заявляла зустрічних вимог про визнання кредитного договору недійсним у частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що нарахування та сплата відсотків, які є явно завищені, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності.

Позивач підтвердив факт укладення кредитних договорів та отримання відповідачкою кредитних коштів та виникнення заборгованості за несвоєчасне виконання кредитного зобов`язання. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту (позики) відповідачка суду першої та апеляційної інстанції не надала, також не подала належних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості чи контррозрахунку суми заборгованості.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов правильного висновку про задоволення вимог ТОВ «Алекскредит» та постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права.

З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом підстав відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 30 серпня 2025 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О. В. Пнівчук

Судді: І. В. Бойчук

О. О. Томин