Справа № 758/6047/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Будзан Л.Д.,

за участі секретаря судового засідання - Топоровського М.О.,

представника заявника (боржника) - ОСОБА_1 ,

представника стягувача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву боржника ОСОБА_3 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, стягувач: ОСОБА_4 ,-

ВСТАНОВИВ:

До Подільського районного суду міста Києва надійшла заява боржника ОСОБА_3 , в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ, виданий 05 травня 2025 року Подільським районним судом міста Києва у справі №758/6047/25 та зупинити стягнення у виконавчому провадженні Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) НОМЕР_3 від 20.05.2025.

В обґрунтування заяви зазначено, що 05травня 2025 року Подільським районним судом міста Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 29 квітня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Вважає, що вказаний судовий наказ виданий судом помилково за наявності спору між сторонами про визначення місця проживання дитини. При цьому, судом не враховано, що ОСОБА_3 добровільно виконував свої обов`язки щодо утримання дитини шляхом сплати аліментів, тому такий наказ підлягає визнанню його таким, що не підлягає виконанню. Зазначає, що ОСОБА_3 добровільно надає матеріальну допомогу на утримання сина для задоволення його необхідних потреб на одяг, взуття, харчування та придбання інших необхідних речей. Зауважує, що на даний час на розгляді в суді перебуває цивільна справа про визначення місця проживання дитини.

Відповідно до протоколу розподілу справи між суддями у неавтоматичному режимі головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. Справу передано судді 09 липня 2025 року.

19 серпня 2025 року (отримано судом 20 серпня 2025 року) через підсистему «Електронний суд» представником стягувача подано заперечення на заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. Вказує, що судовий наказ про стягнення аліментів від 05 травня 2025 року було видано відповідно до вимог чинного законодавства України - зокрема, статей 160-163 ЦПК України та статті 183 СК України. На момент звернення до суду із заявою про видачу судового наказу жодного судового спору щодо визначення місця проживання дитини не існувало, а тому відсутні підстави для висновку про наявність «спірності» вимоги, яка б унеможливлювала застосування наказного провадження. ОСОБА_4 надала належні та допустимі докази, що підтверджують фактичне проживання дитини з нею, виконання нею батьківських обов`язків та повне забезпечення потреб сина. У свою чергу, твердження боржника про нібито активну матеріальну участь в утриманні дитини не підтверджуються належними доказами, є фрагментарними, не відповідають реальному рівню доходів боржника та виглядають як спроба формального прикриття фактичного ухилення від належного виконання батьківських обов`язків. Зазначає, що подання боржником позову про визначення місця проживання дитини вже після отримання інформації про видачу судового наказу може розцінюватися як процесуальне зловживання, спрямоване на уникнення фінансових зобов`язань. Твердження про наявність спору на момент подання заяви про стягнення аліментів є юридично необґрунтованим та не підтвердженим належними доказами. Враховуючи наведене, просить заяву боржника про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, визнати необґрунтованою, а сам судовий наказ - таким, що був виданий у відповідності до закону та підлягає виконанню.

В судовому засіданні представник боржника ОСОБА_1 заяву підтримала, просила задовольнити. При цьому, вказала, що ОСОБА_3 добровільно виконував та виконує обов`язок щодо утримання сина, та на даний час між сторонами наявний спір про визначення місця проживання дитини, який існував і на момент видачі судом судового наказу про стягнення аліментів. Підтвердила, що дитина на даний час дитина проживає з матір`ю.

Представник стягувача ОСОБА_2. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви. Пояснила, що дитина проживає з матір`ю ОСОБА_4 та перебуває на її утриманні, спору про визначення місця проживання дитини на момент звернення із заявою про видачу судового наказу між сторонами не існувало. Вважає, що подана заявником заява не є обґрунтованою та підставною, а тому не підлягає до задоволення.

Заслухавши думку сторін по справі, вивчивши заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню та додані до неї документи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30 грудня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 1200.

За час перебування у шлюбі у подружжя народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 2131.

07 грудня 2023 року рішенням Святошинського районного суду міста Києва між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шлюб розірвано (справа №759/21494/23).

05 травня 2025 року Подільським районним судом міста Києва видано судовий наказ, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 29 квітня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в дохід держави судовий збір у розмірі 302 (триста дві) грн 80 коп. Судовий наказ видано стягувачу 09 травня 2025 року.

Підставою для подання заяви про видачу судового наказу було те, що після розірвання шлюбу, дитина знаходиться на утриманні ОСОБА_4 та проживає з нею за її місцем реєстрації, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 17 квітня 2025 року, затвердженого начальником служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації.

20 травня 2025 року головним державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бабенко О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3, з виконання судового наказу №758/6047/25 виданого 09.05.2025.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом п. 4, 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ст. 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 160 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

При цьому, словосполучення "або з інших причин" стосується саме відсутності (припинення) обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Згідно статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Тобто, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина.

Аналіз вказаної норми СК України свідчить, що право на звернення до суду із вимогами про стягнення аліментів належить лише особі, з якою проживає дитина та яка забезпечує умови її проживання.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стороною стягувача надано суду докази фактичного проживання дитини із матір`ю, сторона боржника цього факту фактично не спростовує, відомостей щодо проживання дитини разом із батьком у згаданий період не надає.

Посилання сторони боржника, що на момент винесення судового наказу від 05 травня 2025 року існував спір про визначення місця проживання дитини, спростовується доказами доданими до матеріалів справи, а саме ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 02 липня 2025 року про відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної державної адміністрації м. Києва, Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної державної адміністрації м. Києва про визначення місця проживання дитини, що свідчить про виникнення вказаного боржником спору вже після винесення та подання на виконання судового наказу від 05 травня 2025 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Суд також бере до уваги, що за змістом ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Разом з тим, за обставинами даної справи, дитина постійно проживає з матір`ю, перебуває на її утриманні, батько допомагає дитині, але не у достатній мірі.

Проживання дитини разом із матір`ю ОСОБА_4 , утримання нею своєї дитини, забезпечення її належним житлом, піклування про її освіту та здоров`я в силу закону, а саме ст. 180, 181 СК України, не виключає наявність у батька обов`язку сплачувати на користь стягувача (матері) аліменти на утримання дітей.

Посилання представника заявника в судовому засіданні на те, що боржник надає матеріальну допомогу на утримання сина (перераховує кошти, оплачує заняття з репетиторами з англійської мови, оплачує відвідування занять спортом, сплачує мобільний зв`язок за номером телефона сина) не звільняє батька від обов`язку від сплати аліментів на утримання своєї дитини.

Матеріали справи не містять належних доказів припинення зобов`язань ОСОБА_3 за судовим наказом від 05 травня 2025 року, який набрав законної сили, а тому у відповідності до вимог ст. 129-1Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Законодавцем визначено підстави припинення обов`язку зі сплати аліментів на підставі судового рішення.

Так, ст. 273 СК України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Аналіз вказаної норми закону свідчить, що у зв`язку зі зміною обставин, які мають істотне значення, платник аліментів у порядку визначеному законом, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом, має право на звільнення його від обов`язку щодо сплати аліментів.

Тобто, зміна та виникнення обставин, які мають істотне значення, можуть слугувати підставою для звернення до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів.

Між тим з таким позовом ОСОБА_3 не звертався, а подав заяву про визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить висновку про те, що у боржника ОСОБА_3 наявний обов`язок сплачувати аліменти на утримання дитини у відповідності до положень ст. 432 ЦПК України, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 259, 260, 261, 268, 353, 432 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву боржника ОСОБА_3 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, стягувач: ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повне найменування учасників справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ;

стягувач - ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ;

Повний текст ухвали складено 13.11.2025.

Суддя Л.Д. Будзан