Номер провадження 2/404/4476/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року Суддя Фортечного районного суду міста Кропивницького Іванова Н.Ю., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександра Володимировича (місцезнаходження: 49044, місто Дніпро, вулиця Самарського Якова, будинок № 6, приміщення № 15, офіс № 3), про визнання дій протиправними, визнання договору купівлі-продажу недійсним та зобов`язання вчити дії

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександра Володимировича, про визнання дій протиправними, визнання договору купівлі-продажу недійсним та зобов`язання вчити дії, просив суд:

- визнати недійсним акт про проведений електронний аукціон про проведення електронних торгів/електронного аукціону від 22 січня 2024 року № LAP001-UA-422, через електронний майданчик Державного підприємства «ПРОЗОРО.ПРОДАЖІ», 22 січня 2024 року з реалізації майна: 1/2 частини земельної ділянки (номер лоту 073), цільове призначення -01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; кадастровий номер № :02:000:0209; загальна площа 7,4765 га. за адресою: Кіровоградська область, Олександрійський район, с. рада Родниківська в рамках виконавчого провадження № 66186761;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельного пая, серія та номер № 94 від 13 лютого 2024 року, виданий 13 лютого 2024 року та посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Валентиною Григорівною.

Частиною першою статті 30 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 провадження № 12-73гс20 висловила наступні правові позиції:

«7.15. Приписами цивільного судочинства (частина перша статті 114 Цивільного процесуального кодексу України передбачено виключну підсудність позовів, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцем знаходження майна або його основної частини».

«7.16 Забезпечуючи єдність у застосуванні процесуального законодавства, суди цивільної юрисдикції стали застосовувавати це положення таким чином, що у цьому випадку виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 Цивільного процесуального кодексу України). Враховуючи положення статті 181 Цивільного кодексу України, зазначали, що такими є, наприклад, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 Цивільного кодексу України ); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 Цивільного кодексу України ); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 Цивільного кодексу України ); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини (така позиція викладена, наприклад, у пункті 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», а також в подальшому Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 25 лютого 2018 року у справі № 201/12876/17 та від 11 липня 2019 року у справі № 426/7217/18).

«7.22. Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, вбачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору».

«7.23. Отже, слід дійти висновку, що за правилами чинного Господарського процесуального кодексу України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Відповідна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 Цивільного процесуального кодексу України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення».

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (частина перша статті 378 Цивільного процесуального кодексу України).

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним акта про проведений електронний аукціон та визнання недійсним договір купівлі-продажу земельного паю, а саме: земельної ділянки, розташованої за адресою: Кіровоградська область, Олександрівський район, селищна рада Родниківська, тобто за правилами виключної підсудності.

Вищевказана адреса місцезнаходження земельної ділянки знаходиться поза межами підсудності Фортечного районного суду міста Кропивницького.

Відтак, керуючись пунктом 1 частина перша статті 31 Цивільного процесуального кодексу України, матеріали цивільної справи слід передати на розгляд Олександрівському районному суду Кіровоградської області, як суду виключна підсудність якого поширюється на вказане нерухоме майно.

На підставі викладеного, керуючись частиною першою статті 30, пунктом 1 частини першої статті 31, частиною дев`ятою статті 187, статтею 260, пунктом 9 частини першої статті 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

У Х В А Л И В:

Цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександра Володимировича, про визнання дій протиправними, визнання договору купівлі-продажу недійсним та зобов`язання вчити дії передати за підсудністю до Олександрівського районного суду Кіровоградської області (місцезнаходження: 27300, Кіровоградська область, Кропивницький район, селище міського типу Олександрівка, вулиця Вишнева, будинок № 21).

Передати справу на розгляд іншого суду на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 11.11.2025 року.

Суддя Фортечного районного суду

міста Кропивницького Н. Ю. Іванова