Справа № 559/2093/25
номер провадження 2/558/188/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 листопада 2025 року селище Демидівка Рівненської області
Демидівський районний суд Рівненської області в складі:
одноособово суддя Мельник Д.В.,
секретар судового засідання Березюк І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

Позивач ТзОВ «Таліон Плюс» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у зв`язку із невиконанням грошових зобов`язань за договором кредитної лінії № 961728576 від 29.07.2024 року на суму 45 833,18 грн., а також сплаченого позивачем за подання позовної заяви судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн..
В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що 29.07.2024 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 961728576, у формі електронного документа, відповідно до якого відповідач отримав від товариства кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 21 300,00 грн. Відповідно до умов розділу 2 договору товариство зобов`язалося надати відповідачу кредитні кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», що є невід`ємною частиною договору, текст яких розміщений на сайті товариства: www.moneyveo.ua. Згідно умов договору грошові кошти надаються позичальнику шляхом переказу на рахунок, використовуючи реквізити платіжної картки вказаної позичальником в особистому кабінеті, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання позичальником чергового траншу за договором. Так, на виконання умов договору грошові кошти були перераховані товариством на банківську карту № НОМЕР_1 , яка була вказана відповідачем при укладанні договору.
Відповідно до п. 5.3. договору позичальник несе відповідальність за правильність наданих кредитодавцю реквізитів для зарахування суми кредиту, та підтверджує, що за наданими реквізитами сума кредиту буде зарахована на його власний рахунок.
Проте, в порушення умов договору та правил позичальник не повернув надані йому кредитні кошти та не сплатив проценти за їх користування в обумовлені сторонами строки.
В подальшому, 26.11.2024 року у відповідності до ст. 1077 ЦК України ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги за кредитним договором № 961728576 від 29.07.2024 року, до ТзОВ «Таліон Плюс» за договором факторингу № МВ-ТП/10.
У зв`язку з викладеним, у відповідача ОСОБА_1 виникла заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 45 833,18 грн, що складається із: заборгованість по кредиту - 18 457,25 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 27 375,93 грн.. Позивачем не включено до розміру позовних вимог розмір штрафних санкцій, нарахованих за договором.
Також, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2 422,40 гривень, а також витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 гривень.
22.07.2025 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 86).
Сторона позивача звернулась до суду із заявою про розгляд даної справи без участі представника позивача на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 105).
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання на розгляд справи по суті неодноразово, а востаннє 30.10.2025 року не з`явився. Про час, дату та місце її розгляду відповідач був повідомлений належним чином у відповідності до ч.8 ст.128 ЦПК України (а.с. 104). Причини неявки в судове засідання відповідач суду не повідомив, клопотань про проведення судового розгляду справи без його участі, відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавав.
Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Норми ч. 2 ст. 247 ЦПК України вказують, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин, суд приходить до висновку про вирішення справи у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши докази по справі, встановивши фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позовної заяви.
29.07.2024 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 961728576, у формі електронного документа з використанням електронного підпису, згідно з умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 22 000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, зі сплатою процентів, за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені умовами кредитного договору (а.с. 27-28). Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора VJMA (а.с.28).
Кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником.
Підписуючи договір, відповідач підтвердив, що отримав від товариства до укладення договору інформацію, вимоги надання якої передбачені у законодавстві України (у тому числі інформацію, надання якої передбачено ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
В подальшому, між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткові угоди до договору № 961728576 від 29.07.2024 року у формі електронних документів, щодо надання наступних траншів за даним кредитним договором (а.с. 29-43).
Наданими позивачем правилами надання коштів та банківських металів у кредит ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», передбачено послідовність дій позичальника для отримання кредитних коштів, а також умови їх надання (а.с. 44-45).
Згідно заявки на отримання грошових коштів в кредит від 29.07.2024 року ОСОБА_1 вказав, окрім інших свої персональних даних, дані своєї банківської картки (а.с. 21-22).
Судом досліджено платіжні доручення, з яких вбачається, що ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало отримувачу ОСОБА_1 кредитні кошти згідно договору № 961728576, а саме: 03.08.2024 року на суму 3350,00 грн.; 06.08.2024 року на суму 1450 грн.; 25.09.2024 року на суму 1500,00 грн.; та 29.07.2024 року на суму 5500,00 грн. за реквізитами банківської картки, вказаної позичальником при оформленні кредиту (а.с. 48-49).
Також, позивачем надано довідки, видані ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», про перерахування кредитних коштів, перелічених у зазначених вище платіжних інструкціях, а також: 18.08.2024 року на суму 4000,00 грн.; 25.08.2025 року на суму 1500 грн.; 01.09.2024 року на суму 2000,00 грн; 01.09.2024 року на суму 1500,00 грн.; 30.09.2025 року на суму 500,00 грн. (а.с. 50-54).
Вказаними вище документами підтверджується факт перерахування відповідачу ОСОБА_1 первісним кредитором кредитних коштів на загальну суму 21 300 грн., що є належними та допустимими доказами виконання свого зобов`язання первісним кредитором.
Відповідно до розрахунку заборгованості ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором №961728576 від 29.07.2024 року, відповідачу перераховано кредитні кошти у розмірі 21 3000 грн., разом з тим ОСОБА_1 на користь первісного кредитора здійснено оплати в погашення кредитної заборгованості на суму 8 386,00 грн.. Станом на 26.11.2024 року, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором становить 39 927,07 грн, з яких: 18 457,25 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням; 12 241,19 заборгованість за нарахованими процентами, 9 228 гривень - нарахована неустойка (а.с. 19).
26.11.2024 року ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги за кредитним договором № 961728576 від 29.07.2024 року, до ТзОВ «Таліон Плюс» за договором факторингу № МВ-ТП/10 (а.с. 15-16).
Таким чином, відповідно до реєстру боржників за договором факторингу, витяг із якого міститься в матеріалах даної цивільної справи до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 39 927,07 грн. (а.с. 17).
Також, на підтвердження переходу права вимоги за реєстром боржників до договору факторингу, позивачем надано платіжну інструкцію, що свідчить про сплату ціни продажу (виконання позивачем своїх обов`язків за договором факторингу) (а.с. 18).
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається що відповідача ОСОБА_1 первісним кредитором було повідомлено про відступлення права вимоги до ТзОВ «Таліон Плюс» (а.с. 54).
Також, позивачем ТзОВ «Таліон Плюс» відповідача було повідомлено про дострокове розірвання кредитного договору № 961728576 від 29.07.2024 року (а.с. 55).
Як вбачається з розрахунку заборгованості, виданому позивачем ТзОВ «Таліон Плюс», після відступлення права вимоги первісним кредитором, разом з нарахованими в подальшому, під час дії договору, процентами, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором становить 55 061,81 грн, з яких: 18 457,25 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням; 27 375,93 грн. заборгованість за нарахованими процентами, 9 228 гривень нарахована неустойка (а.с. 20).
Однак, позивач у позовній заяві зазначає, що не висуває вимоги щодо стягнення із відповідача суми неустойки. Тому загальна заборгованість ОСОБА_1 на час звернення позивача до суду становить 45 833,18 грн, що складається із: заборгованість по кредиту - 18 457,25 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 27 375,93 грн..
З метою досудового врегулювання спору позивачем було надіслано відповідачу досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 56).
Однак, всупереч вимогам кредитного договору, а також досудової вимоги відповідач ОСОБА_1 своїх зобов`язань в повному обсязі не виконав, що підтверджується матеріалами даної цивільної справи.
Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Частиною 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
З матеріалів справи слідує, що було укладено кредитний договір в електронному вигляді, яким передбачено передачу коштів в безготівковій формі шляхом їх зарахування на платіжну картку позичальника.
Отже, підписавши договір одноразовим електронним ідентифікатором, ОСОБА_1 добровільно погодився у письмовому вигляді на умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання та відсотки за користування кредитом.
Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Отже, враховуючи, що ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги до ТзОВ «Таліон Плюс» за кредитним договором до боржника ОСОБА_1 , у позивача наявне право на пред`явлення позову про стягнення заборгованості за цим договором.
Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Відповідач, не скористався своїм правом, передбаченим статтею 191 ЦПК України, та не надав відзив на позовну заяву із його доводами та доказами, на підтвердження своїх заперечень проти позову, у якому міг викласти заперечення щодо факту укладення договору, отримання коштів чи розміру заборгованості.
При цьому договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін.
Отже, відповідач не заперечує факту укладення 29.07.2024 року кредитного договору № 961728576 з ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і не виконання своїх грошових зобов`язань. Як слідує з матеріалів справи, відповідачем не виконується зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів за користування кредитом. Будь-яких доказів на спростування заборгованості відповідач суду не надав, як і не надав доказів щодо належного виконання ним умов договору. Доказів, які б підвереджували неправомірність вимог позивача, суду також не надано.
Разом з тим, ТзОВ «Таліон Плюс» у позовній заяві не заявляє вимог щодо стягнення неустойки у розмірі 9 228,63 грн., у зв`язку з чим загальна сума заявлених до стягнення вимог становить: 45 833,18 грн., що складається із: заборгованість по кредиту - 18 457,25 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 27 375,93 грн.
Таким чином, вимоги ТзОВ «Таліон Плюс» про стягнення із ОСОБА_1 суми боргу за кредитним договором підлягають задоволенню у повному обсязі. Отже, із відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість у розмірі 45 833,18 грн..
Щодо розподілу судових витрат суд вважає наступне.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений при подачі позову у розмірі 2 422,40грн, оскільки позов задоволений у повному обсязі.
Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Частиною 4 цієї статті встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи позивачу ТзОВ «Таліон Плюс» надавалась правнича допомога Адвокатським об`єднанням «Ліга юридичних технологій та інновацій» (а.с. 57-64).
Аналізуючи докази, надані стороною позивача на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, зважаючи на відсутність заперечень з боку відповідача, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг та їхньої вартості, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн. є підтвердженими належними та допустимими доказами.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.ст. 207, 610, 612, 625, 629, 1048, 1054, 1077 Цивільного кодексу України, ст.ст.12, 81, 133, 137, 141, 247, 263-265, 280-283, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» заборгованість за кредитним договором № 961728576 від 29.07.2024 року в розмірі 45 833 (сорок п`ять тисяч вісімсот тридцять три) гривні 18 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок судового збору, а також 5 000 (п`ять тисяч) гривень витрат на правничу допомогу.
Заочне рішення може бути переглянуте Демидівським районним судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подання в трицятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.
Учасники справи, а також особи які не брали участі у справі, але суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити рішення безпосередньо до апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Дмитро МЕЛЬНИК