Провадження №6/447/17/25
Справа №447/1379/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2025 Миколаївський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бачуна О.І. з участю секретаря судового засідання Данилів О.І.

представника заявника Гринишина П.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересованої особи ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Гринишин П.С. подав до суду заяву про визнання судового наказу від 14.05.2025 виданого Миколаївським районним судом Львівської області у справі №447/1379/25, таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви покликається на те, що зазначені ОСОБА_2 обставини при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу не відповідають дійсності. Зокрема, вказані недостовірні дані про дійсне місце проживання дітей та безпідставне твердження щодо неналежного виконання ОСОБА_3 свого батьківського оболвязку по утриманню дітей. У ОСОБА_4 відсутні правові підстави для стягнення аліментів на її користь, так як діти з нею не проживають та перебувають на його утриманні. Вважає, що судовий наказ №447/1379/25 від 14.05.2025року видано помилково, а відтак наявні підстави для визнання даного наказу згідно ст.432 ЦПК України, таким, що не підлягає виконанню.

У судовому засіданні представник заявника заяву підтримав повністю з мотивів викладених у такій. Додатково вказав, що ОСОБА_5 постійно перебуває в Чехії на роботі.

Представник стягувача ОСОБА_4 адвокат Мундяк М.М. проти задоволення заяви про визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню заперечив. Вказав, що у суду були всі передбачені законом підстави для видачі вищевказаного судового наказу. Представник заявника обрав не правильний спосіб порушеного на його думку права. Ствердив, що ОСОБА_1 постійно перебуває за кордоном, а діти проживають зі бабцею по батьковій лінії

Допитана в судовому засіданні якості свідка ОСОБА_6 показала, що вона являється матір`ю ОСОБА_1 . Зазначила, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб у 2009році. Від подружнього життя в них народилося троє дітей. З невісткою вона проживала 9 років. У вересні 2019року вона придбала будинок по АДРЕСА_1 , де вони всі продовжили проживати. Пізніше подружжя ОСОБА_7 у 2023 поїхало на заробітки. ОСОБА_4 створила в Чехії іншу сім`ю. ОСОБА_4 періодично приїжджала в Україну, а саме в квітні 2024, серпні 2024, в лютому 2025 та серпні 2025року. Кошти на утримання дітей надає батько, а ОСОБА_4 коштів на утримання дітей не надає.

Допитаний в судовому засіданні в присутності представника служби у справах дітей ОСОБА_8 неповнолітній ОСОБА_9 показав, що він проживає в АДРЕСА_1 . За вказаною адресою проживає його дідусь та бабуся по татовій лінії та ще два його рідні брати, які на даний час неповнолітні. Вказав, що тато переказує йому на карту кошти щотижня по 6100грн., а середньому брату близько 400гривень. Шкільне приладдя та одяг їм купляє тато. Мама з ними не проживає. Останній раз він бачив маму весною 2025року.

Суд, заслухавши аргументи учасників справи, вивчивши матеріали цивільної справи №447/1379/25, доходить висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судовим наказом Миколаївського районного суду Львівської області від 14.05.2025 у справі №447/1379/25 наказано стягнуто щомісячно із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 аліменти на утримання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/2 (половини ) заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 08.05.2025р., а також судовий збір у сумі 302 грн 80 коп

Нормативно-правові акти, якими керувався суд.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з приписами статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом пунктів 4, 5 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

У судовому наказі зазначаються, зокрема повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (пункт 7 частини 1 статті 168 ЦК України.

Відповідно до положень частин 1, 7 статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу (частини 7, 8 статті 170 ЦПК України).

За змістом статті 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Згідно приписами статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до положень статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).

Згідно з вимогами частини 4 статті 263 ЦПК України суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суду у постанові від 20лютого 2019року у справі №2-4671/11 зазначив, що наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Мотиви, з яких суд дійшов висновків.

Суд зазначає, що процесуальний закон передбачає можливість визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Надавши оцінку аргументам сторони заявника в обґрунтування наявності підстав для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, суд зазначає таке.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. І такий обов`язок триває у батьків до досягнення дитиною повноліття.

Закон визначає різні способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, зокрема за домовленістю між ними або за рішенням суду. При цьому, у останньому випадку право на звернення до суду має саме той із батьків, разом з яким проживає дитина.

Стягувач ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу, в якій вказала, що діти перебувають на її утриманні, а ОСОБА_5 не приділяє належної уваги дітям, не цікавиться їх здоров`ям та забезпеченням, однак документального підтвердження вказаних фактів суду не представила..

На противагу вказаному, представником заявника ОСОБА_12 представлено суд акт обстеження умов проживання від 28.05.2025, з якого вбачається, що діти ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 проживають за адресою АДРЕСА_1 разом із дідусем ОСОБА_13 та бабусею ОСОБА_6 . На час обстеження встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувають за межами України. Зі слів дітей їх матеріально забезпечує батько, а мати з ними не спілкується і матеріально не забезпечує.

Факт реєстрації дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою АДРЕСА_1 підтверджено витягами з реєстру територіальної громади.

Крім цього, із довідки Миколаївської ЗЗСО І ступеня Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області вбачається, що доглядом та організацією умов для освітньої діяльності ОСОБА_14 займається бабуся ОСОБА_6 . Батько цікавиться навчанням та здоров`я дитини в телефонному режимі. Мати ОСОБА_2 , займалася доглядом та організацією умов освітньої діяльності сина у вересня 2024року. На даний час син ОСОБА_15 не виявляє бажання іти на контакт з мамою.

Факт надання матеріального забезпечення дітям із сторони батька ОСОБА_1 підтверджується: договором дарування від 30.01.2020 відповідно до якого батько подарував синам ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 по 1/6 частині частці житлового будинку по АДРЕСА_1 , який йому належав на праві власності; роздруківкою руху коштів по банківській картці ОСОБА_9 від 29.05.2025 з якої вбачається, що здійснює нарахування грошових коштів на рахунок сина; роздруківкою АТ «Приват Банк» від 11.07.2025року по надходження на рахунок ОСОБА_9 грошових коштів зі ОСОБА_16 за період з 01.01.2024 по 30.05.2025року на суму 17317,85грн.; інформацією про транзакції нарахування ОСОБА_17 грошових коштів у валюті « чеська крона» від ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 зазначає та підтверджує відповідними доказами, що діти проживають з бабусею ОСОБА_6 , а докази проживання з матірю ОСОБА_2 і перебування на її утриманні в матеріалах заяви про видачу судового наказу відсутні, що є підставою для припинення стягнення аліментів з батька.

Встановлені судом обставини дають підстави для висновку про відсутність обов`язку ОСОБА_1 сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто обов`язок боржника відсутній повністю у зв`язку з проживанням дітей на час його відсутності з бабусею по лінії батька, у будинку який належить батькові, а відтак наявні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Також слід зазначити, що стягнення з батька аліментів на користь матері, коли фактично діти, на утримання яких ці аліменти стягуються, не проживають з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина.

Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дітей з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів за рахунок яких утримується дитина. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 186/126/21 (провадження № 61-1949св23).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому вважає необхідним визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ від 14.05. 2025 року, виданий Миколаївським районним судом Львівської області у справі № 447/1379/25.

Керуючись ст.ст. 258-260, 431,432 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

заяву задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ №447/1379/25, який виданий 14 травня 2025 року Миколаївським районним судом Львівської області по справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 10.11.2025 року.

Суддя Бачун О. І.