КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Желепи О.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Нескороженим Володимиром Івановичем, на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 червня 2025 року, постановлену під головуванням судді Юзькової О.Л., дата складення повної ухвали не зазначена,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним договору, скасування наказу, скасування рішень про державну реєстрацію, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У червні 2025 року ТОВ "Файненс Компані" звернулось до суду із позовом про визнання недійсним договору, скасування наказу, скасування рішень про державну реєстрацію, у якому просить суд:

- визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири від 24 серпня 2023 року, що укладений ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Вікторією Юріївною, зареєстрований в реєстрі за № 741;

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав від 24 серпня 2023 року № 69009153, що прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Вікторією Юріївною та припинити державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна: чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 000;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 03 червня 2025 року № 1564/5, що прийнятий на підставі висновку центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 20 травня 2025 року за результатом розгляду скарги ОСОБА_1 від 16 квітня 2025 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 квітня 2025 року за № СК-1500-25;

- визнати протиправним та скасувати рішення про скасування від 04 червня 2025 року № 79256735, що прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Чекригіним Олександром Валерійовичем.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

В обґрунтування поданої заяви позивач вказує, що є кредитором за Кредитним договором № 622 від 23 квітня 2008 року та іпотекодержателем за Іпотечним договором №622/ІП-1 від 23 квітня 2008 року на підставі Договору № 1 про відступлення прав вимоги від 07 березня 2019 року, укладеного між ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Файненс Компані».

Відповідно до умов Іпотечного договору № 622/ІП-1 від 23 квітня 2008 року ОСОБА_2 на забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 622 від 23 квітня 2008 року передала в іпотеку об`єкт нерухомого майна чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

05 травня 2008 року у Державному реєстрі іпотек було зареєстровано запис № 7126344 про іпотеку на підставі зазначеного договору. Однак у подальшому внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 та інших осіб право іпотеки було припинено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

З метою захисту своїх прав ТОВ «Файненс Компані» звернулося до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом у справі № 761/48660/19, у якому, зокрема, просило скасувати незаконні рішення про державну реєстрацію, внаслідок яких припинено право іпотеки. Одночасно було подано заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчинення реєстраційних дій щодо квартири.

Ухвалами Шевченківського районного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року та 12 лютого 2020 року у справі № 761/48660/19 у задоволенні заяв про забезпечення позову відмовлено. Суд дійшов висновку, що заявником не доведено наявності ризику відчуження майна та утруднення виконання майбутнього рішення суду.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2023 року позов у справі № 761/48660/19 задоволено, скасовано рішення, якими припинено право іпотеки на квартиру. З метою уникнення виконання зазначеного судового рішення ОСОБА_2 24 серпня 2023 року відчужила квартиру на користь ОСОБА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2023 року скасовано частково. Після набрання законної сили рішенням, ТОВ «Файненс Компані» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського В. С., який 17 лютого 2025 року ухвалив рішення № 77303827 про відновлення у Державному реєстрі прав запису про іпотеку на квартиру.

В подальшому, ОСОБА_1 подала скаргу до Міністерства юстиції України, за результатами розгляду якої видано наказ від 03 червня 2025 року № 1564/5, згідно якого скаргу задоволено, рішення нотаріуса анульовано, а його доступ до Державного реєстру речових прав тимчасово заблоковано на два місяці.

Зазначає, що не погоджується із зазначеним наказом, оскільки його прийнято на підставі формальних підстав, що не враховують законно встановлене право іпотекодержателя. Наказ фактично унеможливлює виконання рішень суду у справі № 761/48660/19.

З огляду на зазначене, ТОВ «Файненс Компані» звернулося до суду з новим позовом у цій справі про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 24 серпня 2023 року, скасування наказу Міністерства юстиції України від 03 червня 2025 року № 1564/5 та скасування відповідних рішень про державну реєстрацію.

Враховуючи наявну загрозу повторного відчуження квартири та можливе ускладнення виконання можливого рішення суду, наявні підстави для вжиття заходів забезпечення у цій справі.

Мотивуючи наведеним, просить суд:

- накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта 000);

- заборонити всім суб`єктам державної реєстрації, в тому числі будь-яким приватним та державним нотаріусам, державним реєстраторам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам, які уповноважені відповідно до законодавства України здійснювати (проводити, вчиняти) реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000;

- зупинити дію наказу Міністерства юстиції України від 03 червня 2025 року № 1564/5, що прийнятий на підставі висновку центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 20 травня 2025 року за результатом розгляду скарги ОСОБА_1 від 16 квітня 2025 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 квітня 2025 року за № СК-1500-25.

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 13 червня 2025 року заяву задоволено частково.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Наклавши арешт на квартиру АДРЕСА_3 суд першої інстанції вказав, що предметом позову в справі № 761/24405/25 є визнання недійсним договору, скасування наказу, скасування рішень про державну реєстрацію, що безпосередньо стосується майна, яке перебуває в іпотеці - квартири АДРЕСА_1 .

Суд виходив з предмету спору, обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення позову, наданої інформацію стосовно можливих недобросовісних дій відповідачки щодо можливого відчуження спірної квартири та зробив висновок про задоволення заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на майно.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції без достатніх на те підстав наклав арешт на квартиру АДРЕСА_4 . Позивач у своїй заяві не довів жодним належним доказом наявності реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого судового рішення у разі незастосування забезпечення позову. Не зазначено, яким чином відсутність арешту може вплинути на виконання рішення, тим більше з огляду на те, що у справі не заявлено віндикаційних вимог чи вимог про застосування наслідків недійсності правочину.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем майна, оскільки квартиру придбано на підставі чинного договору купівлі-продажу із повною оплатою її вартості. Жодних договірних або інших зобов`язань між ОСОБА_1 та ТОВ "Файненс компані" чи іншими учасниками спору не існувало і не існує. Отже, накладення арешту на власність відповідачки як добросовісного набувача є безпідставним та порушує її гарантовані законом права.

Оскаржувана ухвала суперечить нормам матеріального права, зокрема статтям 316, 319, 321 ЦК України.

Заявником не доведено ані наявності ризику порушення своїх прав у разі невжиття заходів забезпечення, ані ймовірності відчуження квартири ОСОБА_1 .. Вказує, що забезпечення позову є виключним заходом і не може ґрунтуватися на припущеннях чи абстрактних побоюваннях заявника.

Суд першої інстанції не здійснив належної оцінки доводів заяви про забезпечення позову з урахуванням критеріїв, визначених процесуальним законом: розумності, обґрунтованості та адекватності заявлених вимог; збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заявленим заходом і предметом позову; імовірності утруднення виконання рішення; а також можливості порушення прав третіх осіб, не залучених до процесу.

В оскаржуваній ухвалі відсутні мотивовані висновки щодо вказаних обставин. Не наведено підстав, із яких суд визнав доведеним існування реальної загрози порушення прав позивача.

Крім того, суд першої інстанції порушив вимоги частини 8 статті 153 ЦПК України, оскільки в ухвалі не зазначено підстав обрання конкретного виду забезпечення позову та не вирішено питання про зустрічне забезпечення.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для скасування ухвали та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Звертає увагу, що оскаржувана ухвала постановлена без участі скаржниці та її представника.

Мотивуючи наведеним, просить ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 червня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

07 жовтня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ТОВ "Файненс Компані" на апеляційну скаргу.

Відзив мотивує необґрунтованістю та безпідставністю апеляційної скарги.

Вказує, що твердження про те, що позивач не довів існування реальної загрози невиконання або ускладнення виконання судового рішення у разі незабезпечення позову, є безпідставним.

ТОВ «Файненс Компані» є кредитором за Кредитним договором №622 від 23.04.2008 та іпотекодержателем за Іпотечним договором №622/ІП-1 від 23.04.2008, предметом якого є квартира АДРЕСА_4 . Незважаючи на наявність зареєстрованого права іпотеки, внаслідок незаконних дій ОСОБА_2 та інших осіб право іпотеки було припинено, що змусило позивача звернутися до суду у справі №761/48660/19 з вимогою про його відновлення.

З огляду на попередні незаконні дії з відчуження предмета іпотеки та відсутність будь-яких обмежень у реєстрі, існує об`єктивна і реальна загроза утруднення виконання майбутнього рішення суду.

Твердження скаржника про те, що позивачем не заявлено віндикаційних вимог або вимог про застосування наслідків недійсності правочину, є безпідставним.

У межах справи №761/24405/25 ТОВ «Файненс Компані» заявлено позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 24 серпня 2023 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 , а також про скасування наказу Міністерства юстиції України №1564/5 від 03.06.2025 та похідного рішення державного реєстратора №79256735 від 04 червня 2025 року.

Зазначені позовні вимоги безпосередньо спрямовані на відновлення порушених прав позивача як кредитора та іпотекодержателя за Кредитним договором №622 від 23 квітня 2008 року і Іпотечним договором №622/ІП-1 від 23 квітня 2008 року. Їх задоволення призведе до відновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про іпотеку та повернення права власності на квартиру за первинним іпотекодавцем ОСОБА_2 , що, у свою чергу, забезпечить можливість ТОВ «Файненс Компані» реалізувати свої права як іпотекодержателя.

Водночас пред`явлення віндикаційного позову у цій справі є юридично неможливим і неналежним способом захисту, оскільки віндикаційні вимоги можуть бути заявлені виключно власником майна, тоді як ТОВ «Файненс Компані» не є власником спірної квартири, а лише іпотекодержателем.

Твердження скаржниці про відсутність будь-яких зобов`язань між нею та позивачем чи іншими учасниками процесу є помилковими та суперечать вимогам закону.

Згідно статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, і надає іпотекодержателю право задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання боржником основного зобов`язання. Відповідно до частин 1-4 статті 3 цього ж Закону іпотека виникає з моменту нотаріального посвідчення іпотечного договору, має похідний характер від основного зобов`язання та діє до його припинення або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Ключовим є положення частин 1-2 статті 23 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якого у разі переходу права власності на предмет іпотеки до іншої особи, у тому числі на підставі договору купівлі-продажу, іпотека зберігає чинність для нового власника незалежно від того, чи був він повідомлений про обтяження. Така особа автоматично набуває статусу іпотекодавця, набуває всі його права та несе всі обов`язки за іпотечним договором у тому ж обсязі, що існував до набуття права власності.

Отже, з моменту укладення договору купівлі-продажу квартири від 24 серпня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 остання набула статусу іпотекодавця за Іпотечним договором №622/ІП-1 від 23 квітня 2008 року, що забезпечує виконання зобов`язань за Кредитним договором №622 від 23 квітня 2008 року. Відтак, твердження ОСОБА_1 про відсутність у неї будь-яких зобов`язань перед позивачем є юридично безпідставним.

Посилання скаржниці на порушення її права власності є безпідставним. Арешт квартири, накладений ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 13 червня 2025 року у справі №761/24405/25, має тимчасовий, превентивний характер і спрямований виключно на збереження майнового стану до вирішення спору по суті. Такий захід є співмірним і обґрунтованим, оскільки обмежує лише право розпорядження майном, не зачіпаючи права володіння та користування квартирою. Отже, він не створює для ОСОБА_1 жодних перешкод у повсякденному користуванні житлом.

Разом з тим, у разі невжиття заходів забезпечення позову існувала б реальна загроза відчуження чи поділу квартири або вчинення інших реєстраційних дій, що ускладнило б виконання можливого рішення суду на користь позивача та фактично позбавило б ТОВ «Файненс Компані» ефективного судового захисту.

Щодо твердження про невирішення питання зустрічного забезпечення, то відповідно до частини 1 статті 154 ЦПК України суд може вимагати від заявника забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, але обов`язок застосувати зустрічне забезпечення виникає лише у випадках, прямо передбачених частиною 3 цієї статті (зокрема, якщо позивач не має місцезнаходження або майна в Україні). Таких підстав у даній справі не установлено.

Мотивуючи наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу - без змін.

5. Позиція учасників справи.

В судовому засіданні представник ТОВ "Файненс Компані" - Жовнерук А.М. проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Скаржниця та її представник адвокат Нескорожений В.І., відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Коротя Р.О., представник Міністерства юстиції України, а також 3-я особа приватний нотаріус Войтовський В.С. у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомляли.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ТОВ "Файненс Компані" - Жовнерука А.М., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

Установлено, що в провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ТОВ «Файненс Компані» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним договору, скасування наказу, скасування рішень про державну реєстрацію.

У пред`явленому позові позивач просить суд

- визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири від 24 серпня 2023 року, що укладений ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Вікторією Юріївною, зареєстрований в реєстрі за № 741;

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав від 24 серпня 2023 року № 69009153, що прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Вікторією Юріївною та припинити державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна: чотирихкімнатна квартира АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 000;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 03 червня 2025 року № 1564/5, що прийнятий на підставі висновку центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 20 травня 2025 року за результатом розгляду скарги ОСОБА_1 від 16 квітня 2025 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.04.2025 за № СК-1500-25;

- визнати протиправним та скасувати рішення про скасування від 04 червня 2025 року № 79256735, що прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Чекригіним Олександром Валерійовичем.

Згідно даних інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №430718472 від 10 червня 2025 року убачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 24 серпня 2023 року на праві приватної власності квартира АДРЕСА_4 належить ОСОБА_1 (том 1 а.с. 179-180).

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Згідно частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як роз`яснено у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2009 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення у разі задоволення позову.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і захистити інтереси позивача.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, доводи заяви про забезпечення позову та заперечення іншої сторони. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.

Аналіз змісту позовних вимог дозволяє зробити висновок, що предметом позову у справі, зокрема, є визнання недійсним договору, на підставі якого відповідачка набула право власності на квартиру АДРЕСА_4 . Крім цього. заявлено вимоги про скасування наказу та рішень про державну реєстрацію стосується майна, що перебуває у власності відповідачки.

Твердження скаржниці про відсутність доказів реального утруднення чи можливого невиконання судового рішення колегія суддів відхиляє, оскільки вимога скаржниці надання доказів щодо очевидних речей (право відповідача у будь-який момент відчужити майно) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Посилання скаржниці на невідповідність оскаржуваної ухвали вимогам частини 8 статті 153 ЦПК України, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Згідно частини 8 статті 153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

За частиною 1 статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Згідно частини 3 статті 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Аналіз положень статті 154 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що застосування заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не обов`язком. Крім цього, обов`язок суду застосувати зустрічне забезпечення визначено вичерпним переліком обставин у справі.

У справі, що переглядається колегією суддів, таких підстав не установлено, відтак такі доводи апеляційної скарги відхиляються колегією суддів.

Посилання скаржниці на порушення права скаржниці володіння та користування квартирою, колегія суддів відхиляє та зазначає, що арешт майна - накладення заборони розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженні майном.

Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним.

Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду №643/12369/19 від 19 лютого 2021 року.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування судового рішення, колегією суддів не установлено.

Згідно статті 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Нескороженим Володимиром Івановичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 06 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова