КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

5 листопада 2025 року місто Київ.

Справа № 757/1863/25-ц

Апеляційне провадження № 22-з/824/1454/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову

в справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 4 липня 2025 року (у складі судді Вовка С. В., інформація щодо дати складання повного рішення відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ

У січні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що остання надала згоду на прийняття грошей у позику від ОСОБА_2 її чоловіком ОСОБА_4 , з яким вона перебувала в шлюбі, на умовах та за його розсудом в сумі 2 500 000, 00 дол. США.

Позивач зазначає, що частина позики у розмірі 1 400 000,00 дол. США повернута ОСОБА_4 , проте неповернутою у встановлений договором строк залишається частина позики у розмірі 1 100 000, 00 дол. США. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь неповернуту її чоловіком частину грошової позики, як з солідарного боржника за договором позики.

Рішенням Печерського районного суду м. Києвавід 4 липня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача 1 серпня 2025 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позов.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 1 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.

3 листопада 2025 року представник позивача звернувся до апеляційного суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову та просив:

накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_3 у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог в розмірі 1 100 000 доларів США;

накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_3 , що знаходяться на будь яких рахунках ОСОБА_3 відкритих у банківських установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали про забезпечення позову в межах заявленої до стягнення суми позовних вимог в розмірі 1 100 000 доларів США.

Заява обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду у разі задоволення позову, посилаючись на придбання значної кількості земельних ділянок ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 , не зважаючи на обіцянку, надану позивачу, про повернення позичених коштів. На це також вказує переоформлення на себе частини майна чоловіка за тиждень до його смерті.

Відтак у позивача є побоювання, що відповідачем і надалі будуть вчинятися дії щодо приховування наявного у неї майна з метою ухилення від виконання можливого судового рішення.

Вважає захід забезпечення позову співмірним, враховуючи предмет спору та, відповідно, ціну позову.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав доводи клопотання. Представник відповідача ОСОБА_5 заперечував проти вжиття заходів забезпечення позову, оскільки відповідач не вчиняє дій щодо відчуження майна, а також не може нести відповідальності за зобов`язаннями чоловіка як солідарний боржник, а як до спадкоємця до неї вимоги не заявлялись.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією із причин, в зв`язку з якою потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Встановлено, що предметом спору є стягнення заборгованості за договором позики, зокрема з ОСОБА_3 в сумі 1 100 000 доларів США.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначила, що: «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовним вимогам, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Встановивши, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувавши обсяг позовних вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що обраний позивачем вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти відповідача може забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову. Апеляційний суд також зазначає про наявність правових підстави для забезпечення позову в обраний позивачкою спосіб, оскільки такий захід забезпечення позову буде співмірним позовним вимогам.

Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду в постанові від 11 грудня 2023 року в cправі № 904/1934/23, виснував, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (див. постанову Верховного Суду в складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 березня 2023 року в справі №905/448/22).

За таких обставин у разі звернення із позовом про стягнення грошових коштів, саме відповідач має доводити недоцільність чи не співмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить в суду позивач, зокрема і ту обставину, що застосовані заходи забезпечення позову створять перешкоди його господарській діяльності (постанова Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 06 жовтня 2022 року в справі №905/446/22).

У постанові Верховного Суду від 21 серпня 2020 року в справі № 904/2357/20, від 17 серпня 2022 року в справі № 361/3446/21 зазначено, що предметом позову у справі є вимоги позивача про стягнення коштів й виконання в майбутньому судового рішення у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів. Тому застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках відповідача безпосередньо пов`язано із предметом позову.

З огляду на викладене та враховуючи предмет спору та ціну позову, колегія суддів робить висновок, що вжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову єобґрунтованим, тому що невжиття таких заходів в межах ціни позову може призвести до неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Представником відповідача в судовому засіданні не було наведено обставин, які б дали змогу встановити, що застосування заходів забезпечення позову, обраних позивачем буде завдавати шкоди законним правам та інтересам відповідача чи інших осіб.

Апеляційний суд звертає увагу, що такий вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.Також колегія суддів акцентує увагу на тому, що в розумінні глави 13 Цивільного кодексу України грошові кошти також є майном, а тому забеспечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти не є подвійним забезпеченням.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06 серпня 2025 року у справі №759/22148/24.

Суд не володіє інформацією щодо конкретного майна, яке перебуває у власності відповідача станом на 05 листопада 2025 року, тому саме державним (приватним) виконавцем це питання підлягає встановленню. Натомість, враховуючи обмежені строки для вирішення питання про забезпечення позову, позбавляють суд можливості самостійно визначити склад майна в межах ціни позову, що перебуває у власності Відповідача.

Такий спосіб забезпечення позову цілком відповідатиме суті заявлених вимог, не буде надмірним обмеженням прав відповідача.

Керуючись ст.ст. 149 - 153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

Заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_3 а також арешт на грошові кошти ОСОБА_3 , що знаходяться на будь яких рахунках ОСОБА_3 відкритих у банківських установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали про забезпечення позову в межах заявленої до стягнення суми позовних вимог в розмірі 1 100 000 доларів США.

Стягувач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Боржник: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді