Справа № 346/6661/14-ц
Провадження № 2/346/1426/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Калинюка О. П.

з участю: секретаря Ковалюк А. І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Мушинського В. Т.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

в обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що 06.12.2011 року до нього звернулась відповідачка з проханням позичити їй грошові кошти в розмірі 1 000 доларів США, у зв`язку з чим того ж дня між ними укладено договір позики грошових коштів (боргова розписка) в зазначеній сумі, що станом на вказану дату згідно з офіційним курсом Національного банку України було еквівалентно 15 500 грн.

Відповідно до умов вказаної позики відповідачка зобов`язалась повернути позивачу грошові кошти у вище вказаній сумі до 06.12.2012 року та сплатити 8 процентів щомісячно за користування позиченими коштами у розмірі 8% щомісяця. На випадок невиконання взятих на себе зобов?язань відповідачка погодилась на збільшення процентної ставки за користування позиченими грошовими коштами, а також передала позивачу в якості застави належний їй на праві приватної власності будинок АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що у зазначений термін відповідачка вказаний борг не повернула та не сплатила обумовлені проценти за користування позиченими коштами. Позивач неодноразово звертався до відповідачки з вимогою повернути борг в добровільному порядку, однак, відповідачка відмовилась та вказувала на відсутність у неї фінансової можливості повернути позичені кошти.

Розмір нарахованих відповідачці відсотків за кожен місяць користування кредитними коштами становить 44 640 грн. станом на 06.12.2014 року.

Крім того, 22.02.2025 року представник позивача, адвокат Мушинський Віктор Тадеушович подав заяву про збільшення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідачки на користь позивача розмір позичених грошових коштів в сумі 1 000 доларів США та 8% за користування позиченими коштами щомісячно. Заборгованість за нарахованими відсотками станом на 22.02.2025 року складає 1 880 доларів США. в національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України на день сплати боргу (том. 2 а. с. 111-114).

В обґрунтування цієї заяви представник позивача вказав, що в позовній заяві розмір грошового зобов?язання, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, розрахований в національній валюті на дату подання позовної заяви, що не відповідає вимогам ст. 533 ЦК України. Відтак, представник позивача вважає за необхідне привести зміст позовних вимог у відповідність до вказаних вимог наведеної норми ЦК України.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовну заяву з вищевикладених підстав та просили задовольнити її вимоги. Вказали, що оригінал боргової розписки передано відповідачці після постановлення даним судом ухвали про затвердження мирової угоди, а тому надати її оригінал суду позивач не має можливості. Вважають, що оскільки відповідачка передала договір купівлі-продажу будинку, то цим і підтвердила існування даного боргу.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Святненко Сергій Володимирович 16.10.2025 року подав через підсистему «Електронний Суд» заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі та відмовити у задоволенні позову.

В попередніх судових засідання вказаний представник відповідачки, не визнаючи позовних вимог, зазначав, що відповідачка не підписувала розписку, складену 06.12.2011 року, а позивачем надано суду лише копію цього документу. Крім того, ця копія містить виправлення, а саме у фрагменті «8 % місячних» та в даті складання документу «06.12.2011 р.».

З огляду на ці обставини у відповідачки відсутній обов`язок повертати позивачу вищевказані грошові кошти на підставі копії цієї боргової розписки. Також представник відповідачки вважає, що відсутність у позивача оригіналу даного документу є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд, заслухавши позивача та представників сторін, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що стороною позивача до позовної заяви долучено копію документу під назвою «Боргова розписка», який датується 06.12.2011 р. В тексті цієї копії вказано, що відповідачка зобов`язалася повернути позивачу через 1 (один) рік борг в сумі 1 000 доларів США, що буде складати суму в гривнях, яка буде відповідати офіційному курсу Національного банку України; процентна ставка складає 8 (вісім) % щомісячно ( при цьому цифра «8» має явні ознаки виправлення).

В копії даної розписки також вказано, що в разі невиконання вказаного зобов`язання відповідачка як позичальник погодилась на підвищення процентної ставки позивачем. Крім того, в якості застави відповідачка передала позивачу належний їй на праві приватної власності будинок АДРЕСА_2 . Відповідачка вказала, що зобов`язується повернути грошові кошти вчасно та те, що ця розписка написана нею власноручно (т.1, а.с.5).

Згідно з положеннями статей 526 та 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статей 626 та 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У відповідності до положень ст. 545 цього Кодексу наявність у кредитора оригіналу боргового документу підтверджує невиконання зобов`язання боржника по поверненню боргу.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики, і його умов.

Такий правовий висновок щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2022 року, винесеній у справі № 1519/2-5034/11.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постановах 24.05.2023 року, винесеній у справі №442/5699/21, від 10.12.2018 року, винесеній у справі № 319/1669/16, від 08.07.2019 року, винесеній у справі № 524/4946/16, та від 12.09.2019 року, винесеній у справі № 604/1038/16.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч.1 ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що стороною позивача не надано суду достатньо доказів, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Так, у матеріалах справи відсутній оригінал боргової розписки від 06.12.2011 року. Твердження позивача та його представника про те, що такий оригінал передано відповідачці після затвердження мирової угоди, суд не вважає такими, які звільняють позивача від обов`язку щодо доведення факту існування оригіналу вказаної розписки та надання її суду. При цьому суд підкреслює, що стороною позивача як не витребувано самостійно від відповідачки оригіналу вказаної розписки, так і не подано до суду жодних клопотань про витребування такого оригіналу. Крім того, представник відповідачки заперечує даний факт.

Відповідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

В цьому аспекті слід врахувати правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.04.2023 року, винесеній у справі № 161/11436/21, відповідно до якого на підтвердження укладення договору позики може бути надано лише оригінал розписки.

Аналогічну за змістом позицію викладено також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.2021 року, винесеній у справі № 201/11388/17.

З огляду на відсутність оригіналу боргової розписки, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача згаданих грошових коштів.

На підставі наведеного суд дійшов обгрунтованого висновку про необхідність ухвалення рішення про відмову в задоволенні даного позову у зв`язку з його безпідставністю.

На підставі викладеного, ст. ст. 526, 530, 545, 626, 628, 638, 1046, 1047, 1049 ЦКУкраїни, та, керуючись ст. ст. 12, 76, 81, 89, 156, 158, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_1 , про стягнення боргу за борговою розпискою від 06.12.2011 року в розмірі 2 800 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 119 125 (сто дев`ятнадцять тисяч сто двадцять п`ять) гривень 73 копійки, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу та нарахованих відсотків за користування борговими коштами, визначену станом на 22.02.2025 року, відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.11.2025 року.

Суддя: Калинюк О. П.