Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8559/25
Провадження № 2/711/3777/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого - судді Скляренко В.М.

при секретарі Півень С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.09.2025р. відкрито провадження у даній справі.

23.09.2025р. представником позивача Канак М.С. до суду подано заяву про закриття провадження у справі №711/8559/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, в зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки відповідачкою ОСОБА_1 після відкриття провадження у справі було повністю сплачену суму заборгованості, що усунуло предмет спору між сторонами. Також представник позивача просила повернути ТзОВ «ФК «ЄАПБ» судовий збір з державного бюджету в розмірі 3 028 грн., сплачений згідно платіжної інструкції за подання позовної заяви.

В судове засідання представник позивача та відповідачка не з`явилися.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали заяви про закриття провадження у справі та матеріали цивільної справи в розрізі вирішення даного питання, приходить до наступних висновків.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому потрібно надавати сутнісного, а не формального значення.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предметом спору є об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить постановити певне судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, неіснування (відсутність) предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, сформульованого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №13/51-04 (провадження №12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у разі припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Врахувавши викладене, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зазначив, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України є можливим, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції відповідного судового рішення.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом позивач вважав наявним між ним та відповідачкою спір щодо заборгованості за кредитним договором №002/12057866-SP від 18.10.2021р. в загальній сумі 14 046,17 грн., тому і просив стягнути із відповідачки таку заборгованість.

В заяві від 23.09.2025р. позивач просить закрити провадження у справі, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, посилаючись на відсутність предмету спору, оскільки відповідачкою така заборгованість повністю сплачена.

Таким чином, з викладеного слідує, що на час відкриття провадження у справі між сторонами спір існував, але став відсутній в зв`язку зі сплатою відповідачкою позивачу існуючої заборгованості.

Оскільки представник позивача просив закрити провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд приходить до висновку, що така заява підлягає до задоволення, а провадження у справі №711/8559/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором до закриття.

Щодо повернення з державного бюджету України позивачу судового збору у розмірі 3 028 грн., то суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Законом України «Про судовий збір», а зокрема п. 5 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону (в редакції від 22.05.2015р.), визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом). Разом з тим, діюча та той час редакція ЦПК України взагалі не передбачала такої підстави для закриття провадження у справі, - як у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Чинним же на даний час процесуальним законом не передбачено повернення судового збору позивачу внаслідок закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмету спору.

Оскільки нормами ЦПК України не передбачено повернення судових витрат позивачу внаслідок закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмету, тому, в даному випадку підлягають застосуванню, за аналогією, положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, яка передбачає можливість повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору у випадку відмови позивача від позову, оскільки в обох випадках провадження у справі закривається, тобто розгляд справи припиняється без прийняття судового рішення.

В той же час, частиною 3 статті 142 ЦПК України та частиною 4 статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що, у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Таким чином, враховуючи, що позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у загальному розмірі 3 028 грн., тому, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, до повернення позивачу підлягає судовий збір лише у розмірі 50 відсотків від суми судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, тобто у розмірі 1 514 грн., виходячи із наступного розрахунку: 3 028 грн. х 50% = 1514 грн.

Інша частина судового збору має бути відшкодована за рахунок відповідачки, однак таких вимог до відповідачки позивач в заяві про закриття провадження у справі не заявляв.

Саме вищевказаний розподіл судових витрат, на думку суду, є процесуально правильним, оскільки вже понесені витрати пов`язані з призначенням даної справи до розгляду, здійсненням судових викликів, тощо, і повернення позивачу з державного бюджету судового збору у повному обсязі покладе весь тягар понесених судових витрат на державу, правові підстави для чого відсутні.

Керуючись ч. 3 ст.142, п. 4 ч. 1 ст.255 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Провадження у справі №711/8559/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - закрити.

Повернути (компенсувати) позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, IBAN: НОМЕР_1 ) за рахунок коштів Державного бюджету України у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України, через Казначейство України, сплачений судовий збір у розмірі 1 514 грн. (платіжне доручення №130424 від 19.08.2025 року).

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складений 31 жовтня 2025 року.

Головуючий: В.М. Скляренко