Єдиний унікальний номер справи 183/6413/25
Провадження № 2/183/4326/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2025 року м. Самар Дніпропетровської області

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Майної Г. Є.

з участю секретаря судового засідання Федорової Є. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року позивач ОСОБА_1 через представника адвоката Бездолю О. В. за допомого підсистеми «Електронний суд» звернулася до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, в обґрунтування якого посилається на те, що 08 квітня 1999 року між позивачем ОСОБА_1 як покупцем та відповідачем ОСОБА_2 як продавцем було укладено договір купівлі-продажу нерухомості, згідно з яким продавець продав, а покупець купив об`єкт нерухомості двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за 4566,00 гривень, які продавець одержала від покупця до підписання договору. Відповідно до ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року "Про товарну біржу", договір було зареєстровано на Товарній біржі "Українська" під реєстровим № 45081. При укладенні договору між сторонами договору було узгоджено всі належні умови купівлі-продажу квартири, зокрема, щодо ціни, передачі квартири, оформлення документів, адже після виконання позивачем своїх зобов`язань, відповідач передала ключі та всі документи на квартиру та виписалася з неї, чим виконала усі умови договору. Позивач зареєструвалась в цій квартирі і зареєстрована в ній до теперішнього часу, а також проживала в цій квартирі до повномасштабного вторгнення і окупації м. Сіверськодонецька. Відтак, позивач виконала усі умови договору та після підписання договору отримала у власність і повне розпорядження придбану квартиру.

Оскільки у п. 11 договору було зазначено, що договір підлягає реєстрації у Сєвєродонецькому БТІ, то позивач звернулася в БТІ та зареєструвала 11 травня 1999 року своє право власності у КП "Сєвєродонецьке БТІ", про що є штамп з підписом та печаткою на самому договорі та в Домовій книзі. До всього, БТІ в Технічний паспорт на квартиру було внесені зміни і було записано позивача ОСОБА_1 як власника квартири. Після підписання договору відповідач ОСОБА_2 відразу знялася з реєстраційного обліку у цій квартирі та, за наявною у позивача інформацією, поїхала з України на постійне проживання до своїх родичів у Росію, а тому позивач будь-які зв`язки з відповідачем втратила. З 1999 року і до цього часу претензій щодо продажу квартиру від відповідача не надходило.

01 квітня 2025 року позивач ОСОБА_1 з метою реєстрації права власності в державному реєстрі прав на нерухоме майно звернулася до державного реєстратора, проте у здійсненні реєстрації права їй було відмовлено, у зв`язку з неотриманням державним реєстратором відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 01 січня 2013 року на квартиру позивача. У зв`язку з чим просила визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 як продавцем та ОСОБА_1 як покупцем, посвідчений та зареєстрований 08 квітня 1999 року Товарною біржою «Українська» за реєстраційним № 45081; визнати за ОСОБА_1 власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 49,3 кв.м, житловою площею 26,4 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 07 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з її розглядом у порядку загального позовного провадження, витребувано письмові докази у позивача.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та її представник у судове засідання не з`явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавали, за таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у їхню відсутність.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до такого.

26 вересня 2024 року набула чинності постанова Верховної Ради України № 3984-IX від 19 вересня 2024 року, якою перейменовано район і три населених пункти Сєвєродонецької територіальної громади, зокрема, Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район, місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк.

Судом установлено, що 08 квітня 1999 року між позивачем ОСОБА_1 як покупцем та відповідачем ОСОБА_2 як продавцем укладено договір купівлі-продажу нерухомості, згідно з яким продавець продав, а покупець купив об`єкт нерухомості двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за 4566,00 гривень, які продавець одержала від покупця до підписання договору. Відповідно до ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року "Про товарну біржу", договір було зареєстровано на Товарній біржі "Українська" під реєстровим № 45081 (а.с. 16).

Судом досліджено оригінал примірника зазначеного вище Договору купівлі-продажу від 08 квітня 1999 року, наданого позивачем на виконання ухвали суду. Договір містить Реєстраційний напис на документі про право особисто власності Бюро технічної інвентаризації міста Сєвєродонецьк Луганської області, засвідчений підписом начальника та печаткою Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк Луганської області про реєстрацію права приватної власності на зазначену у договорі квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 , записаний у реєстрову книгу за реєстровим № 762 11 травня 1998 року.

Вищезазначене нерухоме майно належало продавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане відділом приватизації житла УЖКГ міськвиконкому 24 грудня 1998 року на підставі розпорядження № 2 від 24 грудня 1998 року. Оригінал цього розпорядження наявний у позивача і наданий позивачем суду для огляду в судовому засіданні (а.с. 52).

Як свідчить укладений спірний договір, між сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договору, така домовленість підтверджена письмовим доказом, відбулося повне виконання договору, продавець передав належну йому квартиру, а покупець, у свої чергу, передав продавцеві грошові кошти у розмірі 4566,00 гривень, відповідач знялася з реєстрації у спірній квартирі, зареєстрованою у ній не значиться, що підтверджується відповідною інформацією, наданою на запит суду, договір зареєстрований на товарній біржі, однак його нотаріально не посвідчено, з доданих до справи документів порушення прав третіх осіб не вбачається. Відповідач заперечень щодо пред`явленого позову не надала, що свідчить, на думку суду, про відсутність заперечень щодо реальності угоди та досягнення всіх істотних її умов.

Згідно з технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_2 , зазначена квартира знаходиться у власності ОСОБА_1 , після власника ОСОБА_2 , на підставі Договору купівлі-продажу нерухомості, посвідченого філіалом ТБ «Українська» 08 квітня 1999 року, реєстр. № 45081, указане засвідчено печаткою БТІ м. Сєвєродонецьк Луганської області (а.с. 19-20).

Домова книга для прописки громадян, які проживають у будинку АДРЕСА_3 , містить відмітку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк Луганської області, засвідчену підписом начальника та печаткою, від 11 травня 1999 року, про те, що зазначена квартира на підставі Договору купівлі-продажу належить ОСОБА_1 (а.с. 17-18, 53).

Оригінали зазначених розпорядження, договору купівлі-продажу, технічного паспорту та домової книги досліджені судом під час розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, та Кодексу про шлюб та сім`ю УРСРС, чинних на час їх виникнення.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про власність", чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

За змістом ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено статтею 15 Закону України "Про товарну біржу" № 1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року, згідно з ч. 2 якої - угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Міністерство юстиції України за № 17-12-44 від 10 квітня 1998 року роз`яснює, що угоди, укладені на біржі, не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню.

Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачалось, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року "Про судову практику по справам про визнання угод недійсними", з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею.

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Тобто, у період укладання спірних договорів купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно зі ст.ст. 242, 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору.

Тим часом, у відповідності до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР), а відповідно до ст. 153 ЦК УРСР договір вважався укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.

Як вбачається з положень укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони за договором - уклали цей договір, здійснили купівлю-продаж належного продавцеві на праві власності нерухомого майна. Сторонами договору усі умови останнього виконані. Доказів того, що сторони заперечували укладений договір, згідно з вимогами ст. 237 ЦК України, суду не надано, тому, суд вважає укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_4 , дійсним.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Шемігової С. Ф. від 19 травня 2025 року № 78965763 позивачеві відмовлено у проведені реєстраційних дій з державної реєстрації права власності на нерухоме майно, у зв`язку з неотриманням державним реєстратором відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 01 січня 2013 року на квартиру позивача.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Наданий позивачем реєстраційний напис на документі про право власності, на домовій книзі та на технічному паспорті, зроблений бюро технічної інвентаризації, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації квартири.

Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки сторони повністю виконали умови договору купівлі-продажу нерухомості, угода не визнавалась недійсною, ОСОБА_1 на підставі ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 Закону України "Про власність" набула право власності на спірний об`єкт нерухомості. Передбачених законом підстав для не визнання дійсним неоспореного договору в судовому порядку не має, позивачем було доведено його право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, позивач не може розпоряджатися своїм майном, що порушує його право власності, у зв`язку з чим, заявлені нею позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-268, 273 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності задовольнити повністю.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 як продавцем та ОСОБА_1 як покупцем, посвідчений та зареєстрований 08 квітня 1999 року Товарною біржою «Українська» за реєстраційним № 45081 та зареєстрований в Сєвєродонецькому бюро технічної інвентаризації за реєстраційним № 762 від 11 травня 1999 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 49,3 кв.м, житловою площею 26,4 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

-ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , адреса реєстрації як ВПО: АДРЕСА_6 ;

- ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , остання відома адреса: АДРЕСА_1 ;

-Сіверськодонецька міська військова адміністрація Сіверськодонецького району Луганської області, , 93400, Луганська обл., м. Сіверськодонецьк, б-р Дружби Народів, буд. 32.

Рішення суду складено та підписано 11 листопада 2025 року.

Суддя Г.Є. Майна