Справа №567/1602/25
Провадження №2/567/660/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2025 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Василевич О.В.

секретар - Клімович О.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в :

ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики № 73461978 від 04.10.2024 року в розмірі 23218 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору позики № 73461978 від 04.10.2024 року, укладеного в електронній формі з ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", відповідач отримав позику в сумі 13 000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності.

В подальшому, відповідно до укладеного між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року та реєстру боржників № 44 від 21.02.2025 року до вищевказаного договору факторингу, ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" передало (відступило) на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах боржників, в тому числі щодо ОСОБА_1 за договором позики № 73461978 в розмірі 23 218 грн.

Первісний кредитор ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" зобов`язувався повідомити відповідача про відступлення на користь позивача ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" права грошової вимоги за вищевказаним договором позики, однак, не зважаючи на це та умови договору позики, відповідач не виконав зобов`язання з повернення позики та відсотків за її користування ні на користь позивача, ні на користь первісного кредитора ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів".

Зазначає, що первісний кредитор зобов`язання за вищевказаним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу позичкові кошти у розмірі, передбаченому умовами договору.

В порушення умов укладеного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та допустив виникнення заборгованості, загальний розмір якої станом на час звернення до суду становить 23 218 грн.

За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у вищевказаному розмірі, а також судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 17.09.2025 р. прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Інших процесуальних дій не вчинялося.

Відповідач в поданому на адресу суду відзиві заперечив проти позову та вказує, що з 01.03.2022 р. він є військовослужбовцем у розумінні ч.1 ст. 5 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях та має право на додаткові пільги, встановлені Законом України «Про соціальний і правовий військовослужбовців та членів їх сімей». Згідно п.15 ст.14 вказаного Закону військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Окрім того, згідно п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування в разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Також посилається на те, що позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до відповідача за договором позики, оскільки договір позики між відповідачем та первинним кредитором було укладено пізніше, ніж договір факторингу, тобто після відступлення прав вимоги, що вказує на безпідставність позовних вимог, так як не може відступатися вимога, яка на час укладання договору факторингу ще не існувала. Станом на час укладення договору факторингу позивачем із первісним кредитором договір позики ще укладений не був, у зв`язку з чим відступлення неіснуючих прав вимоги та майнових прав первинним кредитором суперечить ст.514 ЦК України, у зв`язку з чим позивач не набув прав кредитора по відношенню до відповідача по даному договору.

Окрім того вважає, що позивачем не надано до суду жодних доказів видачі відповідачу кредитних коштів та доказів на підтвердження факту переходу права вимоги до позивача та враховуючи наведене просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданому до суду клопотанні просив розгляд справи здійснювати у його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до п.1 ч.8 ст.128 ЦПК України. Згідно абз.2 ч.1 ст.131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно адресної довідки від 16.09.2025 року зареєстроване місце проживання відповідача: АДРЕСА_1 та саме за вказаною адресою відповідачу направлялися судові повістки та інші процесуальні документи.

У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, із застосуванням аналізу вимог чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов до наступних висновків.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

З досліджених судом доказів встановлено, що 04.10.2024 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики №73461978 в електронній формі, згідно якого відповідач отримав позику у розмірі 13 000 грн. шляхом безготівкового переказу на банківський картковий рахунок, строком на 30 календарних днів, зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі: 1) 1 % на день (денна процентна ставка); 2) 0,5 % на день (фіксована процентна ставка) та комісії в розмірі 15% від суми позики, що становить 1 950 грн. (а.с.5).

Згідно п.21 договору позики, зазначений договір укладений в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України "Про електронну комерцію" договір прирівнюється до укладеного у письмовій формі.

Позивач у справі ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" не є первісним кредитором згідно вищенаведеного договору позики.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" посилається на те, що право вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 73461978 від 04.10.2024 р. перейшло до товариства на підставі договору факторингу, вказуючи на те, що товариство отримало право вимоги за вищевказаним договором позики від кредитора ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" на підставі договору факторингу №14/06/21 та реєстру боржників № 44 від 21.02.2025 р.

Судом встановлено, що 14.06.2021 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №14/06/21, за яким ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" отримало право вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги, зокрема і за договором позики № 73461978.

Предметом договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 р. є відступлення права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників. Перелік боржників, суми грошових вимог та інші дані зазначаються у відповідних Реєстрах боржників.

При цьому відповідно до визначення термінів, що використовуються у вищевказаному договорі факторингу, право вимоги це право грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі договору позики (а.с.12).

Водночас, згідно умов п.1.1 договору факторингу встановлено, що за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту.

Право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників, згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги (п.1.2 договору факторингу) (а.с.12 на звороті).

Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників № 44 від 21.02.2025 р., витягу з реєстру боржників № 44 від 21.02.2025 р. до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 р., ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" отримало право вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 73461978 від 04.10.2024 р. на загальну суму 23 218 грн. (а.с.18, 20).

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" посилається на те, що право вимоги від первісного кредитора ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" перейшло до нового кредитора, яким є позивач ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", на підставі договору факторингу, який був укладений 14.06.2021 року.

За змістом статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частиною першою статті 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною першою статті 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Отже, за приписами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.

Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 р. у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі №909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч.1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п.1 ч.1 ст.512, ст.514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

Як вбачається з матеріалів справи правовідносини за договором позики № 73461978 від 04.10.2024 р. між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 виникли 04.10.2024 р., тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу № 14/16/21 від 14.06.2021 р., таким чином на час укладення договору факторингу у ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" було відсутнє право вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №73461978, оскільки відповідач на час укладення договору факторингу не був боржником - набувачем послуг чи товарів за первинним договором.

При цьому, суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 р. у справі № 910/11965/16.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 р. у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021р. у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 р. у справі № 5026/886/2012).

Умовами договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 р. не передбачено передачу права грошової вимоги, яке виникне в майбутньому.

Відтак з наведеного вбачається, що згідно умов вказаного договору факторингу первісним кредитором передано право вимоги за договорами, строк виконання зобов`язань за якими настав та не стосується зобов`язань строк виконання яких виникне в майбутньому.

Також на час укладення договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 р. сторонами не було досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Інформація про ОСОБА_1 як боржника надана у витягу з реєстрів боржників № 44 від 21.02.2025 р., тобто через чотири роки після укладення договору факторингу.

Отже, між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" на час укладення договору факторингу 14.06.2021 р. не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору.

Із наведеного вище слідує, що вимога на момент укладення договору факторингу мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" до ОСОБА_1 на момент укладення договору факторингу від 14.06.2021 р. не було, і сторони не могли передбачити, що 04.10.2024 р. цим товариством буде укладено договір позики з відповідачем.

Окрім того, строк дії договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року на момент укладення договору позики від 04.10.2024 року закінчився. При цьому позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів про те, до повного виконання яких саме зобов`язань між сторонами (ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ " ФК "Європейська агенція з повернення боргів") діє вказаний договір факторингу.

Доводи позивача про те, що відповідно умов договору № 14/06/21 від 14.06.2021 року, якими сторони погодили, що первісний кредитор має право передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних актів прийому-передачі прав вимоги, суд відхиляє, оскільки сам договір не містить положень про право майбутньої вимоги.

Також суд звертає увагу, що наявний в матеріалах справи реєстр прав вимог, де боржником зазначено ОСОБА_1 , сам по собі не свідчить про набуття позивачем прав кредитора по відношенню до позичальника.

Враховуючи викладені обставини, зважаючи на те, що договір факторингу був укладений між первісним кредитором ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" 14.06.2021 р., тобто до моменту виникнення у первісного кредитора ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" права вимоги до ОСОБА_1 за договором позики, укладеним між ними 04.10.2024 р., при цьому умови договору факторингу не передбачали передачу права вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога), відтак суд приходить висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованості за договором позики, оскільки на момент відступлення права вимоги шляхом укладення договору факторингу вимога до боржника не була дійсною і не належала первісному кредитору на момент її відступлення.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що договір позики було укладено між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 04.10.2024 р., тобто вже після укладення ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 р., отже, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , відтак, у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" на підставі договору факторингу від 14.06.2021 р.

Таким чином, ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" здійснило передачу невизначених вимог, оскільки жодної вимоги щодо відповідача на момент укладення договору факторингу не існувало. Оскільки ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" право вимоги відносно ОСОБА_1 як боржника у зобов`язанні на момент укладення договору факторингу не набуло, відповідно таке право не могло бути передане цим товариством на користь позивача на підставі договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 р.

Таким чином, ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" не має права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за договором позики, укладеним 04.10.2024 р. між відповідачем та ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів".

На підставі викладеного суд вважає, що ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" не довело переходу до нього права вимоги до відповідача за договором позики № 73461978, який було укладено з ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", а тому позов ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, -

у х в а л и в :

В задоволенні позову ТОВ "Фінансова компанія" Європейська агенція з повернення боргів" (місцезнаходження: 01032, м.Київ, вул.Симона Петлюри, буд.30, , адреса для листування: м.Бровари, вул.Лісова, буд. 2, поверх 4, Київська область, індекс 07400) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.11.2025 року.

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.