РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2025 року

м. Рівне

Справа № 559/499/25

Провадження № 22-ц/4815/1236/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр",

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" на заочне рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 18 червня 2025 року (ухвалене у складі судді Макеєва С.В.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У лютому 2025 року ТзОВ "Споживчий центр" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 23.02.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено Кредитний договір (оферти) №23.02.2024-100003353.

Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 11000 грн. строком на 70 днів.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі.

У свою чергу відповідач свої зобов`язання за Договором не виконує належним чином, у зв`язку з чим, станом на 06.02.2025 утворилася заборгованість у розмірі 11974, 43 грн.

Відповідачем були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме проведена часткова сплата за вищезазначеним кредитним договором.

Просили стягнути заборгованість в розмірі 11974, 43, що складається з 8417, 58 грн. заборгованість за тілом кредиту, заборгованості за відсотками в розмірі 3556, 85 грн. та судовий збір в розмірі 2422,20 грн.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 18 червня 2025 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено повністю.

Рішення суду обгрунтовано тим, що матеріали справи не містять належних доказів належності платіжної картки 444111*95, на яку були перераховані кошти за договором кредиту: №23.02.2024-100003353 від 23.02.2024, саме ОСОБА_1 , а також відсутні належні докази перерахування коштів відповідачу саме ТзОВ «Споживчий центр».

Не погоджуючись із рішенням суду ТзОВ "Споживчий центр" оскаржило його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів.

Між сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору) та підписано його відповідачем одноразовим ідентифікатором.

Вказані обставини відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами.

Відповідачем при оформленні заявки було зазначено повний номер картки, але відповідно до Постанов Правління Національного банку України, позивач не може зазначити та зберігати у договорах, інших документах, повний номер особистого електронного платіжного засобу відповідача.

Квитанція про перерахування коштів, яка міститься у матеріалах справи, є належним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування.

Незрозумілими є мотиви, за яких суд вважає неналежним доказом наявності заборгованості за кредитним договором довідку-розрахунок заборгованості.

Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено, що 23.02.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір (оферти) №23.02.2024-100003353, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Даний Договір складається з Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), заявки та Підтвердження позичальника про укладення кредитного договору.

Відповідно до умов вказаного Договору, відповідачу було надано кредит у розмірі 11000 грн. строком на 70 днів. Процентна ставка «фіксована незмінна у розмірі 1 % за один день користування кредитом (а.с. 9-13).

Згідно із довідкою - розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором №23.02.2024-100003353 від 23.02.2024, заборгованість ОСОБА_1 складає 11974, 43 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8417, 58 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 3556, 85 грн. Проценти нараховані за період з 23.02.2024 по 02.05.2024 (а.с. 7).

Також, в матеріалах наявна квитанція про видачу 11000 грн. за кредитним договором №23.02.2024-100003353. Отримувач картка/рахунок НОМЕР_1 (а.с. 14).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять належних доказів належності платіжної картки 444111*95, на яку були перераховані кошти за договором кредиту: №23.02.2024-100003353 від 23.02.2024, саме ОСОБА_1 , а також відсутні належні докази перерахування коштів відповідачу саме ТзОВ «Споживчий центр».

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Заявка споживача ОСОБА_1 , відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) містять реквізити належного позичальнику електронного засобу для перерахування коштів позичальнику за даним договором 4441-11хх-хххх-3095.

Доказів того, що персональні дані відповідача (паспортні дані, РНОКПП тощо) були використані кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій позичальник не звертався.

Також не спростовано, що банківська платіжна картка № НОМЕР_2 хх-хххх-3095 не належить ОСОБА_1 ..

У матеріалах справи наявна квитанція про переказ 11000,00 грн. на картку № НОМЕР_1 ; призначення платежу 23.02.2024-100003353.

Розрахунок заборгованості сумнівів в апеляційного суду не викликає.

Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» зобов`язання з надання ОСОБА_1 кредиту в сумі 11000 грн. шляхом перерахування коштів на картковий рахунок № НОМЕР_2 хх-хххх-3095, зазначений відповідачем у договорі.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 11974, 43, що складається з 8417, 58 грн. заборгованість за тілом кредиту, заборгованості за відсотками - 3556, 85 грн.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (стаття 141 Цивільного процесуального кодексу України).

Ураховуючи, що апеляційний суд задовольнив позовні вимоги ТзОВ «Споживчий центр», то відповідач повинен відшкодувати позивачу 2422,40 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 3633,60 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 526, 638 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" задовольнити.

Заочне рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 18 червня 2025 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" заборгованість за тілом кредиту у розмірі 8417 (вісім тисяч чотириста сімнадцять) грн. 58 коп. та заборгованість за відсотками у розмірі 3556 (три тисячі п`ятсот п`ятдесят шість) грн. 85 коп., всього - 11974 грн. 43 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. судового збору, сплаченого за розгляд справи судом першої інстанції та 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн. 60 коп. за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.