Справа № 449/285/24 Головуючий у 1 інстанції: Гуняк О.Я.
Провадження № 22-ц/811/367/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Савуляка Р.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря: Іванової О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 13 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що протягом останніх чотирьох років сімейне життя між нами поступово погіршувалося, жодні спроби відновити почуття та повагу один до одного не спрацювали, що у результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Зазначала, що кожен з них має цілком протилежні погляди на життя та виховання дітей, стосунки у сім?ї та шлюб загалом. Стверджувала, що відповідач повністю нехтує своїми обов?язками стосовно виховання дітей, також сімейними цінностями. Зауважувала, що під час спроб примирення та вирішення конфліктних ситуацій виникають сварки, свідками яких стають діти, що жахливим чином впливає на їхній та мій моральний стан, значно його погіршуючи. Звертала увагу, що відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу у сім?ї, будувати адекватні стосунки з дітьми та дружиною, які були б побудовані на підтримці та взаєморозумінні. Наголошувала, що вони не ведуть спільного господарства, хоча проживають у спільній квартирі. Вважала, що немає сенсу далі продовжувати стосунки та морально знущатися один над одним.

Просила розірвати шлюб укладений між нею - ОСОБА_1 та відповідачем - ОСОБА_2 , зареєстрований Виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради 31 грудня 2014 р., актовий запис №10.

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 13 січня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради 31 грудня 2014 року, актовий запис № 10.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Стверджує, що висновки суду про наявність підстав для розірвання шлюбу ґрунтуються виключно на непідтверджених жодними доказами поясненнях позивача про те, що шлюбні відносини фактично припинені, а він не прагне примирення, однак вони з позивачем продовжують проживати разом та виховують двох спільних дітей, вирішуючи всі суперечки, які виникають між ними.

Зазначає, що суд повинен всіляко сприяти збереженню сім`ї, однак суд першої інстанції надав лише два місяці строку для примирення, що виявилося недостатнім для примирення сторін.

Вказує, що судом першої інстанції не з`ясовано, чи будуть порушені права неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу.

Просить рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 13 січня 2025 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ст.360 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом та матеріалами справи встановлено, відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 31 грудня 2014 р., між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , був зареєстрований шлюб 31 грудня 2014 р., про що зроблено відповідний актовий запис за №10. Після державної реєстрації шлюбу, дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_4 ». Шлюб зареєстрований виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 08 вересня 2015 р., батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 08 вересня 2015 р., батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що шлюб між сторонами існує формально, примирення та збереження їх сім`ї є неможливим, сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства.

Однак, з таким висновком колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Згідно статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно частини другої статті104 та частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом частини третьої статті 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини першої статті110, статті112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються.

Згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя».

У постанові Верховного Суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції з метою збереження сім`ї було надано строк на примирення тривалістю в два місяці, при цьому судом не було враховано наявність у подружжя двох малолітніх дітей та бажання відповідача зберегти шлюб.

Передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного Кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 7 ст 240 ЦПК) . Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

Суд апеляційної інстанції, відкладаючи розгляд справи 19 червня 2025 року, повторно надав сторонам час для примирення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що 27 липня 2025 року від позивачки ОСОБА_1 надійшла заява, в якій вона просила скасувати рішення суду першої інстанції, яким розірвано шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2 та залишити її позовну заяву без розгляду. В даній заяві вона наголошувала, що на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції між ними досягнуто примирення, сторони дійшли згоди про збереження шлюбу та не мають претензії один до одного.

В подальшому в суді апеляційної інстанції, позивачка свою думку частково змінила, але однозначної та чіткої позиції не висловила. З її пояснень не встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам хоча б одного з подружжя чи інтересам їх малолітніх дітей.

Зміст наданих сторонами пояснень в суді апеляційної інстанції в судових засіданнях, які відбулися 18 вересня 205 року та 09 жовтня 2025 року, свідчить про те, що зберегти шлюб є можливим. Зокрема, позивачка, як підставу розірвання шлюбу назвала небажання чоловіка йти на рибалку з сином. Натомість, відповідач вказував, що позивачка йому запропонувала позалицятися до неї, тоді вона ще подумає.

Матеріали справи не містять доказів того, що подальше збереження сімейних стосунків між подружжям є неможливим та спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а також інтересам їхніх малолітніх дітей.

Згідно ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що у сторін виникли тимчасові непорозуміння в сім`ї, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не суперечить їх інтересам та інтересам їх малолітніх дітей.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції допустив формалізм при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно не з`ясовував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, тому дійшов передчасного висновку про існування беззастережних підстав для розірвання шлюбу.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є обґрунтованими, не спростовуються позивачкою, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З огляду на вищевказане, рішення суду першої інстанції про розірвання шлюбу підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 13 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.