ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 642/7547/24
Номер провадження 22-ц/818/2817/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського (Холодногірського) районного суду м. Харкова від 21 лютого 2025 року в складі судді Бородіної О.В. по справі № 642/7547/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2024 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 116 898,78 грн.

Позов мотивовано тим, що судовим наказом Ленінського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2021 року (справа № 642/6384/21) стягнуто з відповідача на її користь аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму та не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22 вересня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2023 року вказаний судовий наказ Ленінського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2021 року скасовано.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 29 січня 2024 року, залишеною без змін Постановою Верховного Суду від 08 жовтня 2024 року у справі № 642/6384/21 скасовано ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2023 року та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Ленінського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2021 року про стягнення аліментів.

04 січня 2022 року постановою старшого державного виконавця Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження № 68011546 про стягнення з ОСОБА_4 на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму та не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22 вересня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття.

Починаючи з вересня 2021 року сплата аліментів відповідачем проводилась не в повному обсязі, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, розмір якої станом на 31 жовтня 2024 року складає 116 898,78 грн, пені за прострочення сплати аліментів за період з жовтня 2021 року по 31 жовтня 2024 року складає 516 811,14 грн.

Враховуючи те, що одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі, який не може перевищувати 100 % заборгованості за аліментами, ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) у розмірі 116 898,78 грн.

ОСОБА_1 подано відзив на позов, у якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що на цей час заборгованість за аліментами ним погашено в повному обсязі.

Посилався на відсутність його вини у виникненні заборгованості за аліментами, оскільки з 16 лютого 2022 року до кінця 2024 року тривав судовий процес щодо розгляду його заяви про перегляд судового наказу Ленінського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2021 року у справі № 642/6384/21 за нововиявленими обставинами.

Після винесення Верховним Судом остаточного рішення ним було погашено виниклу заборгованість.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01 жовтня 2021 року по 31 жовтня 2024 року у розмірі 116 898 грн 78 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, оскільки він у добровільному порядку не вжив заходів щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі у встановлений строк для їх сплати. Подальше погашення заборгованості за аліментами не є підставою для звільнення від відповідальності від їх сплати, оскільки погашення цієї заборгованості за аліментами відбулось лише 29 січня 2025 року, тоді як пеня за прострочення сплати аліментів стягується за період часу до 31 жовтня 2024 року. Відповідач не спростував презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, що є правовою підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 196 СК України.

На вказане судове рішення 19 березня 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Литовченко Роман Вікторович, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне дослідження письмових доказів та встановлення обставин, що мають значення для справи, просив суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким залишити позов без задоволення

Апеляційна скарга мотивована тим, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, за відсутності його вини, а тому відсутні підстави для покладення на нього відповідальності.

Після того, як йому стало відомо про існування наказу Ленінського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2021 року у справі № 642/6384/21, 16 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з заявою про перегляд вказаного судового наказу за нововиявленими обставинами. Зазначений вище судовий процес оскарження продовжувався майже до кінця 2024 року, та після винесення Верховним Судом остаточного рішення, ним було погашено виниклу заборгованість.

02 травня 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Індутний-Шматько Станіслав Миколайович, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що відповідач не сплачував аліменти на утримання дитини. Внаслідок цього утворилась заборгованість, що є достатньою підставою для нарахування пені за несплату аліментів. ОСОБА_1 не надав належних доказів, що могли б підтвердити виконання його зобов`язань по аліментах у цей період, як і не надав належних доказів, які б вказували на відсутність його вини у несплаті аліментів.

Відповідач сам підтверджуючи свою поінформованість про обов`язок сплати аліментів та наявність заборгованості перекладає відповідальність за їх несплату на оскарження судового наказу протягом декількох років, що не є належною підставою для звільнення від сплати пені.

У судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 06 листопада 2025 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ОСОБА_2 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (т. 1, а.с.144145), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному вебсайті Судової влади України (т. 1, а.с.125).

Адвокатом Кубишкіною Тетяною Володимирівною, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , отримано 01 травня 2025 року в електронному кабінеті (т. 1, а.с.134).

Адвокатом Індутним-Шматьком Станіславом Миколайовичем, який діє в інтересах ОСОБА_2 , отримано 01 травня 2025 року в електронному кабінеті (т. 1, а.с.132).

ОСОБА_4 отримано 01 травня 2025 року (т. 1, а.с.142).

Адвокатом Литовченком Романом Вікторовичем, який діє в інтересах ОСОБА_4 , отримано 01 травня 2025 року в електронному кабінеті (т. 1, а.с.133).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Судовим наказом Ленінського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2021 року (справа № 642/6384/21) стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму та не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22 вересня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_1 у лютому 2022 року звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2023 року у справі № 642/6384/21 за заявою ОСОБА_1 скасовано судовий наказ Ленінського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2021 року про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача. Відмовлено ОСОБА_2 у видачі судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 (а.с. 54-55).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 29 січня 2024 року скасовано ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2023 року та відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Ленінського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2021 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 жовтня 2024 року у справі № 642/6384/21 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Полтавського апеляційного суду від 29 січня 2024 року залишено без змін (а.с. 49-53).

Постановою старшого державного виконавця Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 04 січня 2022 року відкрито виконавче провадження № 68011546 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму та не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22 вересня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 18-19).

Згідно розрахунку заборгованості від 06 листопада 2024 року у виконавчому провадженні № 68011546 заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 31 жовтня 2024 року складає 116 898,78 грн (а.с. 12 зворот).

29 січня 2025 року ОСОБА_1 сплачено ОСОБА_2 заборгованість по аліментам у розмірі 153 320,44 грн (а.с. 77).

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Відповідно до статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.

Заперечуючи щодо стягнення пені за прострочення аліментів, як на підставу відсутності вини у виконанні аліментних зобов`язань ОСОБА_1 посилався на оскарженим ним судового наказу про стягнення аліментів. Вказував, що після перегляду справи ним одразу було сплачено борг у повному обсязі.

За частиною 8 статтею 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини 1 статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Відповідно до частини 3, 6 статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду. З набранням законної сили новим судовим рішенням втрачають законну силу судові рішення інших судів у цій справі.

Отже, перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами не скасовує його дію на час такого перегляду. Судове рішення втрачає сили лише після набрання законної сили новим судовим рішенням.

Таким чином, на час розгляду справи № 642/6384/21 у боржника існував обов`язок щодо сплати аліментів, проте ОСОБА_4 він належним чином не виконувався, що призвело до утворення заборгованості.

Належних та допустимих доказів існування об`єктивних перешкод для своєчасної сплати аліментів та вжиття усіх можливих заходи щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі відповідачем не надано.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суд першої інстанції про те, що ОСОБА_4 не спростовано презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, що є правовою підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 196 СК України, а отже, позивачка має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, розмір якої не спростовано відповідачем.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського (Холодногірського) районного суду м. Харкова від 21 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина