справа № 179/114/25
провадження № 2/179/213/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 жовтня 2025 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Ковальчук Т.А.
при секретарі Хорольській І.П.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-щі Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування (Служба у справах дітей та сім`ї) Вишгородської міської ради Київської області, Орган опіки та піклування (Сектор - служба у справах дітей) Магдалинівської селищної ради Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав,
В провадженні Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування (Служба у справах дітей та сім`ї) Вишгородської міської ради Київської області, Орган опіки та піклування (Сектор - служба у справах дітей) Магдалинівської селищної ради Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, в якому у них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З 11.10.2011 шлюбні відносини між сторонами фактично припинились, через те, що відповідач застосував фізичну силу до позивачки та погано ставився до дитини, а рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.10.2012 у справі №0427/7599/2012 шлюб між ними розірвано.
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.09.2014 у справі № 183/3262/14 з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 .

Заборгованість за аліментами на утримання дитини ОСОБА_4 , станом на 01.11.2024 складає 238 624,78 грн.

Після розірвання шлюбу, син ОСОБА_5 залишився проживати разом з позивачкою.

Після початку введення в Україні воєнного стану, позивачка разом з сином переїхала до м. Вишгород Київської області, де і проживає на даний час. На даний час, ОСОБА_5 навчається у 8 класі Академічного ліцею «Інтелект» Вишгородської міської ради.

З 04.05.2024 по теперішній час позивачка проходить військову службу на посаді бухгалтера фінансово-економічної служби у військовій частині НОМЕР_1 , дохід позивачки за період з 01.06.2024 по 30.11.2024 складає 142 720,54 грн.

Батько дитини - відповідач у справі, востаннє бачив сина ОСОБА_6 коли йому був 1 місяць, після того жодного разу з ним не спілкувався та не цікавився його життям. Навіть з початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України відповідач життям та благополуччям сина не поцікавився, позивачкою не чинились перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною.

Натомість, відповідач 09.08.2017 написав нотаріально посвідчену заяву в якій вказав, що відмовляється від виховання та утримання мого малолітнього сина, ОСОБА_4 ; не заперечує проти всиновлення його, в майбутньому будь-якою особою на розсуд матері дитини; не заперечує, щоб суд розглядав справу про позбавлення батьківських прав та виніс рішення про позбавлення батьківських прав без особистої присутності в суді.

Тож, відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться та не проявляє інтерес до життя дитини. Позивачка самостійно виховує сина з народження, піклується про нього, дбає про його розвиток та фізичне здоров`я, сприяє розвитку його розумових здібностей.

Отже, викладені вище обставини змушують позивачку звертатися до суду із відповідним позовом, у якому просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_6 .

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, надавши до суду заяви в яких прохали розглянути справу без їхньої участі.

Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

У період з 01.10.2011 року по 22.10.2012 року ОСОБА_7 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі (а. с. 16).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками записано - ОСОБА_7 та ОСОБА_3 (а. с. 15).

Відповідно до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.09.2014 року, із з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини його доходів (а. с. 17).

Згідно листа Самарівського ВДВС у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 13.12.2024 №175304 заборгованість за аліментами на утримання дитини ОСОБА_4 , за ВП НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа №183/3262/14 від 10.11.2014 виданого Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_3 , станом на 01.11.2024 складає 238 624,78 грн. (а. с. 19).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання № 1250 від 11.12.2024, складеного депутатом Вишгородської міської ради, ОСОБА_2 проживає разом з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 24 лютого 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 21).

Відповідно до характеристики від 10.12.2024, виданої за підписом класного керівника та директора Академічного ліцею «Інтелект», ОСОБА_4 виховується у неповній сім`ї. Дитина забезпечена всім необхідним для навчання. Має охайний вигляд. Мати бере активну участь у навчанні та вихованні сина. Батько зв`язок зі школою не підтримує, з класним керівником стосовно навчання і виховання дитини жодного разу не спілкувався (а. с. 24).

Відповідачем 09.08.2017 написано нотаріально посвідчену заяву в якій зазначено, що вінвідмовляється від виховання та утримання мого малолітнього сина, ОСОБА_4 ; не заперечує проти всиновлення його, в майбутньому будь-якою особою на розсуд матері дитини; не заперечує, щоб суд розглядав справу про позбавлення батьківських прав та виніс рішення про позбавлення батьківських прав без особистої присутності в суді (а. с. 28).

У висновку виконавчого комітету Вишгородської міської ради 442 від 18.09.2025 року, зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 236-238).

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.

Судом встановлено що відповідач свідомо ухиляється від виховання сина та його утримання. Крім того, суд погоджується з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав виконавчого комітету Вишгородської міської ради 442 від 18.09.2025 року, де зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його неповнолітньої дитини ОСОБА_4 .

Позивачем надано достатньо доказів, які свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дітей.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, а саме свідоме нехтування ОСОБА_3 своїми батьківськими обов`язками, беручи до уваги той факт, що батько дитини не бажає спілкуватися із дітьми, враховуючи наявність передбачених частиною першою статті 164 СК України підстав для позбавлення батьківських прав, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Судові витрати по справі, а саме судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 ) судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Т.А.Ковальчук