Провадження № 2/127/3046/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Шаміної Ю.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб в місті Вінниці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ФК «Ейс» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором кредитної лінії №00-9567654 від 03.01.2024 у розмірі 25410,00 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що 03.01.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та відповідачем був укладений договір кредитної лінії №00-9567654 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора «01604». Позивач зазначає, що відповідач за допомогою мережі Інтернет перейшов на офіційний сайт ТОВ «Макс Кредит» та ознайомився з актуальною редакцією Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Після цього добровільно без примусу чи тиску заявив про бажання отримання коштів, зареєструвався на сайті кредитодавця, під час чого пройшов процедуру ідентифікації/верифікації, керуючись підказками сайту кредитодавця, тобто вказав свої особисті персональні ідентифікаційні дані. У кредитному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. Первісний Кредитор виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, 03.01.2024 ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «Платежі Онлайн» на платіжну картку №5375-41ХХ-ХХХХ-4247, позичальнику перераховано кошти в розмірі 6050,00 грн. 21.10.2024 ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ ФК «Ейс» уклали договір факторингу №21102024-МК/ЕЙС, згідно умов якого ТОВ «Макс Кредит» відступило ТОВ ФК «Ейс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК «Ейс» прийняло належні ТОВ «Макс Кредит» права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №21102024-МК/ЕЙС від 21.10.2024 ТОВ ФК «Ейс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00-9567654 від 03.01.2024 на загальну суму 25410,00 грн. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 25410,00 грн, з яких: 6050,00 грн - заборгованість за тілом, 19360,00 грн - заборгованість за відсотками, яку позивач і просить стягнути з відповідача, а також судові витрати по справі.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 травня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачами відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив, а також витребувано додаткові докази.

24.06.2025 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. №55391), згідно якого відповідач просив: 1) визнати недобросовісними дії ТОВ «МАКС КРЕДИТ» щодо укладення Кредитного договору №00-9567654 від 03.01.2024 внаслідок введення відповідача в оману, внаслідок чого волевиявлення відповідача на укладення правочину на запропонованих умовах було відсутнє; 2) визнати Кредитний договір №00-9567654 від 03.01.2024 нікчемним (або таким, що підлягає визнанню недійсним) як правочин, вчинений внаслідок обману та з порушенням вимог законодавства про захист прав споживачів та споживче кредитування; 3) відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЕЙС» про стягнення заборгованості за Кредитним договором №00-9567654 від 03.01.2024 у повному обсязі; 4) зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача до 2000,00 гривень, у випадку часткового задоволення позовних вимог або задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі. Відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що підлягають повному відхиленню. Відповідач вказує, що 03.01.2024 шляхом обману, без належного її інформування та отримання її свідомої згоди було оформлено новий Кредитний договір №00-9567654, умовами якого визначено стандартну процентну ставку у розмірі 2,00% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, при цьому відповідач вказує, що не мала наміру та не давала згоди на укладення нового договору з такою кардинально зміненою (збільшеною) процентною ставкою, ніж у попередньому договорі. Натомість відповідач була переконана, що її дії спрямовані на пролонгацію або збереження існуючих вигідних акційних умов за попереднім договором №00-9561768 від 20.12.2023. Крім того, відповідач вказує, що графік платежів до кредитного договору є не зрозумілим, без визначених конкретних сум та дат кожного платежу. Відповідач зазначила, що здійснивши три платежі по 2420,00 грн (23.01.2024, 12.02.2024, 03.03.2024) вважала, що кредит повністю закритий, однак отримавши СМС про чергову оплату 23.03.2024 внесла ще 2420,00 грн, в подальшому відповідач здійснення платежів припинила. Так, на думку відповідача, розрахунок заборгованості за процентами, є абсолютно безпідставним, оскільки кредит був повністю погашений значно раніше з урахуванням акційної ставки, на яку відповідач розраховувала. Таким чином, відповідач вважає, що Кредитний договір №00-9567654 є нікчемним (або таким, що підлягає визнанню недійсним) як правочин, вчинений внаслідок обману та з порушенням вимог законодавства про споживче кредитування та захист прав споживачів, що виключає можливість його застосування. Щодо заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу відповідач заперечувала, вказуючи на те, що заявлена сума є завищено та неспівмірною, у разі задоволення позову просила зменшити компенсацію витрат на правничу допомогу до 2000,00 грн.

27.06.2025 представником позивача через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подано до суду відповідь на відзив (вх. №56725), згідно якої останній просив позов задовольнити в повному обсязі. Позивач вказує, що 03.01.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №00-9567654 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між первісним кредитором та відповідачем не був би укладений. Відповідач ознайомившись з усіма істотними умовами оферти надав згоду шляхом направлення повідомлення Товариству, яке підписується відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію, а саме: шляхом введення у спеціальному полі під Акцептом, який містить усі істотні умови Договору, одноразового ідентифікатору, який відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та натиснення іконки «відправити/підписати». Вказана іконка могла стати активною лише після введення одноразового ідентифікатора. Зазначений ідентифікатор згенерований товариством в інформаційно-телекомунікаційній системі та був надісланий відповідачу в СМС-повідомленні. Одноразовий персональний ідентифікатор №01604 направлено відповідачу 03.01.2024 о 11:13:35 на номер мобільного телефону вказаний нею при укладанні договору , одноразовий персональний ідентифікатор №01604 введено відповідачем у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства 03.01.2024 о 11:13:43. Позивач зауважує, що в договорі зазначені персональні дані відповідача, які в переважній більшості збігаються із зазначеними даними у відзиві на позовну заяву, а саме ПІБ, РНОКПП, місце проживання та номер телефону. У свою чергу, доказів того, що персональні дані Відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки на яку первісним кредитором здійснено перерахування позичених грошових коштів, номер телефону), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем не надано. Позивач зауважує, що підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором свідчить про наявність волі позичальника для укладення такого договору на погоджених у ньому умовах. Разом з тим, позивач вказує, що доводи відповідача щодо нібито обманного способу укладення Кредитного договору №00-9567654 від 03.01.2024 є безпідставними, такими, що не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами з наступних підстав. Відповідачем не додано доказів, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору №00-9567654 від 03.01.2024 вимогам законодавства та про несправедливість його умов. Доводи відповідача стосовно нібито укладення кредитного договору без її свідомої згоди є юридично неспроможними та спростовуються матеріалами справи. Відповідач мала змогу ознайомитися з усіма істотними умовами кредитування до моменту укладення договору, надала на них згоду у встановлений спосіб та отримала кредитні кошти, що в подальшому використовувала. Наявність реєстрації у особистому кабінеті, належність мобільного номера та банківської картки, з якими здійснювались дії, відповідачем не заперечуються, а відсутність доказів обману чи тиску свідчить про добровільність волевиявлення. Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», позичальник має право відмовитися від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів з моменту його укладення без пояснення причин. Проте відповідачем дане право реалізовано не було, жодних дій щодо відмови від договору не вчинено. Доводи відповідача про введення його в оману представником кредитодавця є голослівними, оскільки не підкріплені жодними доказами та не містять ознак протиправної поведінки з боку ТОВ «МАКС КРЕДИТ». Таким чином, у ОСОБА_1 виник безумовний обов`язок з повернення кредитних коштів за кредитним договором. Розрахунок заборгованості складений на підставі первинних документів бухгалтерського обліку є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру заборгованості. Алгоритм нарахування заборгованості узгоджений кредитним договором. Так, нарахування процентів здійснювалось в наступному порядку: весь строк кредитування нарахування здійснювались за стандартною процентною ставкою, тобто 6050,00 грн (тіло кредиту)*2,00/100 = 121,00 грн в день (пункт 1.4.1. Договору). Також позивач зауважив, що відповідно до розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 здійснила часткову оплату за договором на загальну суму 9680,00 грн. Здійснивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Відсутність у відповідача підтвердження про сплату повної суми основного боргу та нарахованих процентів на відповідну дату спростовує заявлене ним твердження про нібито повне погашення кредиту. Також відсутні будь-які офіційні докази щодо формування переплати в заявленому розмірі. Таким чином, факт дострокового припинення зобов`язань за Кредитним договором №00-9567654 від 03 січня 2024 року станом на 03.03.2024 не може вважатися встановленим, а твердження відповідача у цій частині є безпідставними та такими, що не відповідають обставинам справи.

02.07.2025 відповідачем через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подано до суду заперечення (вх. №57978), згідно яких відповідач не заперечує, що реєструвався на сайті ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та проходив ідентифікацію, ще під час оформлення першого кредитного договору 20.12.2023, який, як вважав відповідач з рекламних матеріалів, укладався на пільгових умовах 0,11% в день як для нового клієнта компанії. Відповідач наголошує, що волевиявлення Відповідача на момент накладення електронного підпису було спрямоване виключно на продовження дії вигідних акційних умов першого договору (№00-9561768 від 20.12.2023) зі ставкою 0,11%, про що свідчили усні запевнення представників ТОВ «МАКС КРЕДИТ» під час телефонної розмови 03.01.2024 року. Відповідач була переконана, що вводить код для пролонгації або збереження вже існуючих акційних умов, а не для укладення нового договору зі ставкою, яка у 18 разів перевищує попередню. Відповідач вказує, що платежі на погашення кредиту були здійснені внаслідок надання неправдивих інструкції ТОВ «Макс Кредит» щодо суми повного погашення. Водночас часткова сплата боргу може свідчити про визнання боргу, але не може бути підставою для визнання правомірності правочину укладеного в наслідок обману. Відповідач стверджує, що кредитний договір №00-9567654 від 03.01.2024 є нікчемним/недійсним в силу обману та відсутності волевиявлення на його умови, і що він не відображає дійсних правовідносин, на які розраховував споживач. Так, відповідач зазначає, що договір позики, хоч і був укладений формально, є недійсним (нікчемним) у частині умов щодо процентної ставки та, можливо, інших платежів, оскільки ці умови стали результатом обману споживача з боку ТОВ «Макс Кредит». Відповідач вказує, що був введений в оману рекламою ТОВ «Макс Кредит», сприйняв позикові продукти «TrebaCredit» як вигідні, майже безкоштовні, на основі офіційних заяв компанії. Крім того, умова договору щодо процентної ставки 2% на день не може вважатися легітимно погодженою сторонами, адже як зазначає відповідач він не був належно поінформований і усвідомлено не погоджувався на таку ставку, тому ця умова повинна розцінюватися як нікчемна за ст. 215 ЦК (як така, що порушує імперативні норми закону та права споживача). На думку відповідача, порушення вимог Закону «Про рекламу» тягне недійсність правочину, укладеного під впливом такої реклами. При цьому, відповідач вважає, що її зобов`язання щодо повернення суму позики було виконано, оскільки нею повернуто суму кредиту, а також сплачено проценти на які вона розраховувала (символічні 0,11% на день), тому вимоги позивача про стягнення будь-якої «заборгованості» є неправомірними.

16.07.2025 представником позивача через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подано до суду письмові пояснення (вх. №62446), у яких останній посилається на безпідставність тверджень відповідача про відсутність доказів свідомої згоди на укладення «нового» договору, вважає їх юридично неспроможними, позбавленими належного доказового підґрунтя та такими, що суперечать фактичним обставинам справи. Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження своїх тверджень про те, що договір укладено шляхом введення в оману. Факт отримання кредитних коштів відповідачкою є прямим доказом того, що вона усвідомлювала характер та наслідки своїх дій, розуміла, що укладає саме кредитний договір, а не здійснює будь-які інші дії. Крім того, відповідачка не надала жодних доказів на підтвердження своїх тверджень про те, що їй було обіцяно або гарантовано продовження дії пільгових умов. Відсутність таких доказів свідчить про штучний характер цих посилань, які мають на меті уникнути виконання законних зобов`язань за укладеним договором. Відповідачка, підписавши договір після належного ознайомлення з його умовами та отримавши кредитні кошти, зобов`язана виконувати всі умови договору, включаючи сплату основного боргу та процентів у встановлені строки та розмірах. Жодних правових підстав для звільнення від виконання договірних зобов`язань на підставі посилань на нібито отримані усні інструкції законодавство не передбачає. Крім того, звинувачення відповідача у недобросовісній рекламі та введенні в оману споживачів є безпідставними та не підтверджуються фактичними обставинами справи. Інформація про можливу максимальну ставку у 2% на день не приховувалась, а була чітко вказана у рекламних матеріалах, у тому числі в межах однієї і тієї ж інформаційної кампанії. Кредитодавець діяв у повній відповідності до вимог чинного законодавства України та не порушував прав споживачів.

Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України.

Судом установлено, що 03.01.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №00-9567654 у формі електронного документа з використанням електронного цифрового підпису.

Згідно п. п. 1.1 - 1.3 Розділу 1 договору кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконувати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредитного ліміту 6050,00 грн; строк кредитування 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит 28 грудня 2024.

Пунктами 1.3.1, 1.4, 1.6, 1.7 договору визначено, що позичальник зобов`язаний оплатити проценти в рекомендовану дату погашення процентів 23 січня 2024 року та здійснювати наступні чергові періодичні платежі по сплаті нарахованих процентів за кожний 20 день після рекомендованої дати погашення процентів за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії (строку кредиту). Тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка складає 2,00% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку користування кредитом, визначеного в п. 1.3 даного договору. Орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою на дату укладання договору становить 744,32%. Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою на дату укладання договору становить 49610,00 грн.

Відповідно до п. 2.8 договору кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту 03 січня 2024 року. Сума кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 6050, 00 грн на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 .

У п. 7.19 договору сторонами також погоджено та підписано графік платежів, яким встановлено кількість платежів, їх розмір та періодичність внесення з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, визначено загальну вартість кредиту та реальну річну процентну ставку.

Згідно п. 5.4. договору, зарахування грошових коштів на виконання зобов`язань позичальника при здійсненні оплати процентів в рекомендовану дату та закриття кредитної лінії в цю дату, визначену п. 1.3.1. цього договору, здійснюється у послідовності визначеній п.5.3.

Так, положеннями п. 5.3 договору визначено, що у разі недостатності суми здійсненого платежу позичальником для виконання зобов`язань за цим договором у повному обсязі, ця сума погашає вимоги кредитодавця у такій черговості:

- у першу чергу здійснюються платежі з повернення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом;

- у другу чергу сплачується сума Кредиту та проценти за користування кредитом;

- у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору.

До відома ОСОБА_1 доведено інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма), про що свідчить її електронний підпис одноразовим ідентифікатором «19634» (а.с. 20-21).

ОСОБА_1 була ідентифікована ТОВ «Макс Кредит» та підписала договір кредитної лінії №00-9567654 від 03 січня 2024 року за допомогою електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора «01604», направленого 03 січня 2024 року на номер телефону ОСОБА_1 - НОМЕР_2 (а.с. 22).

Тобто сторони договору 03 січня 2024 року уклали договір кредитної лінії №00-9567654 та дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений сторонами в електронній формі та є укладеним.

При цьому, відповідач ОСОБА_1 не заперечує факту укладення договору, а не погоджується виключно із визначеною у ньому процентною ставкою за користування кредитом.

Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Кредитодавець свої зобов`язання виконав. Згідно інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» №1289/10 від 30 жовтня 2024 року 03 січня 2024 року було успішно проведено транзакцію на суму 6050,00 грн на картку НОМЕР_1 , номер транзакції: 40427-32272-31274 (а.с. 23-26).

Відповідно до виписки, наданої АТ «Універсал Банк» на виконання ухвали суду від 30 травня 2025 року, 03 січня 2024 року на платіжну картку, емітовану на ім`я ОСОБА_1 було зарахування коштів у сумі 6050,00 грн.

Не заперечує обставину отримання коштів і відповідач.

Позивач вказує на неналежне виконання позичальником умов договору.

Із детального розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Макс Кредит», слідує, що станом на 21 жовтня 2024 року заборгованість складає 25410,00 грн, з яких: 6050,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням, 19360,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами (а.с. 31-32).

21 жовтня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» укладений договір факторингу №21102024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого ТОВ «Макс Кредит» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Ейс» права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги, а ТОВ «ФК «Ейс» зобов`язується їх прийняти та передати суму фінансування в розпорядження ТОВ «Макс Кредит» за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 32-38).

З дати відступлення прав вимоги клієнт перестає бути стороною за укладеними кредитними договорами, а фактор стає виключним та єдиним кредитором за укладеними договорами, згідно реєстру та набуває всіх прав за ним. Відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за укладеними кредитними договорами, та їх перехід відбувається у дату відступлення прав вимоги (п. 2.3, 2.4 договору).

Датою відступлення прав вимоги є робочий день, в який сторони склали і підписали акт прийому-передачі реєстру боржників.

Відповідно до п. 2.1, 3.1 договору в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується сплатити клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Фактор сплачує клієнту суму фінансування шляхом безготівкового перерахування грошових коштів в сумі 2763650, 33 грн протягом 20 банківських робочих днів від дати підписання договору.

Оплата суми фінансування за даним договором факторингу підтверджується в повному обсязі наступними платіжними інструкціями: №13 від 25 жовтня 2024 року, №14 від 30 жовтня 2024 року, №15 від 31 жовтня 2024 року, №16 від 31 жовтня 2024 року, (а.с. 39 зворот 41).

Реєстр боржників від 21 жовтня 2024 року до договору факторингу №21102024-МК/ЕЙС від 21 жовтня 2024 року містить інформацію про кредитний договір №00-9567654 від 03 січня 2024 року, укладеного з ОСОБА_1 із загальною сумою заборгованості в розмірі 25410,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 6050,00 грн, заборгованість за процентами 19360,00 грн (а.с. 42-43).

21 жовтня 2024 року між сторонами вказаного договору факторингу підписаний акт приймання-передачі Реєстру боржників (а.с. 39).

Тобто, ТОВ «ФК «Ейс» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах.

Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц.

Із виписки з особового рахунку за кредитним договором №00-9567654 від 03 січня 2024 року, наданого позивачем, слідує, що станом на 04 травня 2025 року заборгованість складає 25410,00 грн, з яких: 6050,00 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 19360,00 грн - прострочена заборгованість за процентами (а.с. 30).

Вказану суму заборгованості позивач і просить стягнути з відповідача.

З`ясовуючи обставини, пов`язані із правильністю здійснення вищевказаних розрахунків заборгованості, та здійснюючи оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов такого висновку.

Надані позивачем докази у їх сукупності підтверджують отримання відповідачем кредиту за договором кредитної лінії №00-9567654 від 03 січня 2024 року в сумі 6050,00 гривень.

Позивач же просить стягнути заборгованість в сумі 25410,00 грн, з яких: 6050,00 грн -заборгованість по тілу кредиту, 19360,00 грн - заборгованість по процентах.

Із детального розрахунку заборгованості за договором №00-9567654 від 03 січня 2024 року слідує, що ОСОБА_1 вносила кошти на погашення заборгованості за даним кредитним договором, а саме: 23 січня 2024 року в сумі 2420,00 грн; 12 лютого 2024 року -2420,00 грн; 03 березня 2024 року 2420,00 грн; 23 березня 2024 року 2420,00 грн, що разом становить 9680,00 грн. Вказані обставини визнає відповідач.

Позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами.

Щодо доводів відповідача про відсутність її погодження стосовно істотних умов договору, суд зазначає наступне.

Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц).

За таких обставин суд вважає доведеним факт укладення в електронній формі відповідачем та первісним кредитором договору кредитної лінії №00-9567654 та погодження ними всіх істотних умов договору, адже у матеріалах справи містяться належні та допустимі доказами цього.

Суд вважає, що доводи відповідача щодо укладення договору під впливом обману не відповідають дійсності, натомість мають на меті уникнення виконання зобов`язання перед позивачем. Водночас, суд зважає, що підписанням договору договором №00-9567654 від 03 січня 2024 року відповідач підтвердила, що їй в чіткій та зрозумілій формі була надана інформація, вказана в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 р., ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», а також відповідач ознайомлений з Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового Кредиту ТОВ «МАКС КРЕДИТ», які повністю розуміє, погоджується з ними та зобов`язалася неухильно дотримуватись.

У постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 559/1605/18 Верховний Суд зазначив, що тлумачення статті 627 ЦК України свідчить, що за загальним правилом обсяг договірної відповідальності регулюється в ЦК України нормами, які мають диспозитивний характер. Тобто, сторони при укладенні конкретного виду договору можуть регулювати їх самостійно.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про фактичну незгоду відповідача з умовами договору, адже договір розірваний не був, його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17, в постановах Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі №201/13593/19, від 11 грудня 2024 року у справі №725/5919/19 та інших).

Суд відхиляє заперечення відповідача щодо розміру боргу за кредитними договорами, оскільки при укладенні кредитного договору вона була повідомлена про розмір відсотків, порядок їх сплати та інші суттєві обставини договору, і добровільно уклала цей договір та користувалася отриманими коштами. До звернення позивача до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості відповідач не звертався до суду з вимогами про визнання недійсними певних пунктів кредитного договору. Кредитор перед укладенням кредитного договору повідомив позичальника та ознайомив з усіма його умовами, а також надав йому інформацію щодо сукупної вартості кредиту, з урахуванням відсоткової ставки за ним та її складових. Також позичальник не звертався до позивача з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз`ясненням положень, які були би йому незрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тобто, оскільки при розгляді даної справи відповідач не заявляла зустрічних позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору, її заперечення щодо стягнення заборгованості за кредитом, які зводяться до власного трактування порядку укладення та умов договору, є безпідставними та відхиляються судом.

Доказів про належне виконання зобов`язань позичальником матеріали справи не містять.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором кредитної лінії №00-9567654 від 03 січня 2024 року становить 25410,00 грн, з яких: 6050,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 19360,00 грн - заборгованість по процентах.

Суд погоджується із сумою заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6050,00 грн. Дана сума встановлена на підставі наданих суду доказів.

Водночас щодо стягнення прострочених процентів за користування кредитом, суд зазначає наступне.

Позивач здійснював нарахування процентів, застосувавши стандартну процентну ставку в розмірі 2% від суми кредиту за кожен день користування кредитом за період з 03 січня 2024 року по 29 серпня 2024 року, тобто у межах погодженого строку кредитування.

Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Вказану позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 462/5025/20, яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України.

Враховуючи вказану позицію, а також норми Закону України «Про споживче кредитування», суд вважає за можливе визначити розмір заборгованості по процентам, які підлягають стягненню з відповідача.

Водночас суд не погоджується із розміром нарахованих кредитором відсотків за користування кредитом.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін по деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», якими відповідно встановлено обмеження максимальної денної процентної ставки на рівні 1%.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року) 2,5 %; протягом наступних 120 днів (з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року) 1,5 %.

Водночас частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5розділу І цього Закону(яким, зокрема, доповнено пункт 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Зі змісту пп. «а» п. 7 ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про законотворчу діяльність» вбачається, що перехідні положення нормативно-правового акта це порядок переходу від існуючого регулювання до регулювання, передбаченого нормативно-правовим актом.

Слід зауважити, що до укладення кредитного договору 03 січня 2024 року відносини між ТОВ «Макс кредит» та ОСОБА_1 жодним чином не регулювались, адже не існували, тому оскільки кредитний договір був укладений між відповідачкою та первісним кредитором після набрання 24 грудня 2023 року чинності змінами до ЗУ «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки у розмірі 1%, п. 17 Перехідних положень вказаного закону не підлягає застосуванню до зобов`язальних правовідносин, що склалися між ними.

Отже, передбачений у кредитному договорі від 03 січня 2024 року розмір відсотків за користування кредитом 2% на день та відповідно їх нарахування, суперечить нормам ЗУ «Про споживче кредитування» та підлягає перерахунку: 6050,00 грн х 1% х 240 днів (з 03 січня 2024 року по 29 серпня 2024 року період за який здійснено нарахування відсотків позивачем) = 14520,00 грн.

Тобто, заборгованість за простроченими процентами за період з 03 січня 2024 року по 29 серпня 2024 року (по дату, на яку проведені нарахування та заявлені вимоги ), яка розрахована, виходячи із максимально допустимого розміру денної процентної ставки, визначеного Законом України «Про споживче кредитування», а також з урахуванням внесених відповідачем платежів на погашення процентів, становить 4840,00 грн (14520,00 грн - 9680,00 грн), яка і підлягає стягненню з відповідача.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором кредитної лінії №00-9567654 від 03.01.2024 в розмірі 10890,00 грн, з яких: 6050,00 грн - заборгованість за сумою кредиту, 4840,00 грн - заборгованість за процентами.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача слід стягнути на користь позивача 1037,31 грн судового збору (пропорційно задоволеним вимогам).

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року в справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East|West Aliance Limited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі №826/841/17 (провадження №К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість та кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких трат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року в справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року в справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року в справі №554/2586/ 16-ц.

Позивачем заявлено про стягнення витрат на правничу допомогу та в їх підтвердження надано: договір про надання правової допомоги №07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року, додаткову угоду №22 до даного договору, акт прийому передачі наданих послуг від 07 квітня 2025 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4956 від 24 квітня 2012 року, виданого на ім`я Тараненко А.І., копію довіреності від 04 грудня 2024 року.

Відповідно до п.1.1 договору клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надати правничу допомогу в обсязі та умовах, передбачених цим договором.

Порядок оплати послуг та їх вартість визначені в розділі 3 договору.

Додатковою угодою №22від 07 квітня 2025 року до договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року, сторони, зокрема, доповнили предмет договору як надання правничої допомоги по захисту інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості, у тому числі з ОСОБА_1 .

Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг від 07 квітня 2025 року, який містить детальний опис робіт, адвокатом надані послуги на суму 7000 грн, що включає: складання позовної заяви до позичальника ОСОБА_1 (2 год - 5000,00 грн), вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з позичальника (2 год - 1000,00 грн), підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування коштів за кредитним договором (1 год - 500,00 грн), підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором ( 1 год - 500,00 грн).

Відповідач заперечувала щодо заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, вказуючи на те, що заявлена до стягнення сума є завищено та неспівмірною та просила зменшити компенсацію витрат на правничу допомогу до 2000,00 грн.

Оцінюючи надані стороною позивача докази, суд вважає, що вони підтверджують обсяг наданих позивачу правничих послуг і їх вартість в цій справі та є достатніми для вирішення питання розподілу цього виду судових витрат.

Визначаючись з розподілом цих витрат позивача, суд зважає, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором, справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною, розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг наданих доказів є невеликим, а формування позиції та підготовка матеріалів не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи. Тому, враховуючи результат розгляду справи, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням заяви відповідача суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 4000,00 грн витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній.

Керуючись ст. 11, 15, 202, 205, 207, 512-514, 526, 530, 536, 549, 551, 610, 612, 625, 626, 1048-1050, 1054-1055 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», ст. 4, 5, 12, 77-79, 81, 89, 137, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за договором кредитної лінії №00-9567654 від 03.01.2024 в розмірі 10890,00 грн (десять тисяч вісімсот дев`яносто гривень), з яких: 6050,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 4840,00 грн - заборгованість за процентами; а також 1037,31 грн (одна тисяча тридцять сім гривень тридцять одна копійка) судового збору та 4000,00 грн (чотири тисячі гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», , місцезнаходження: Харківське шосе, буд. 19, оф. 2005, м. Київ;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Шаміна Юлія Анатоліївна