УХВАЛА

05 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 757/30409/21-ц

провадження № 61-12973св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Офіс Генерального прокурора,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду

від 08 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої органами державної влади,

ВСТАНОВИВ:

1. У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до Офісу Генерального прокурора про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої органами державної влади.

2. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 червня

2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду

від 17 січня 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

3. Постановою Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2024 року залишено без змін.

4. У жовтні 2025 року ОСОБА_1 подав заяву про роз`яснення постанови Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року, в якій просить роз`яснити:

- чому суд вважав предметом позову вимоги до прокуратури щодо компенсації за житло, якщо позов стосується її бездіяльності у розслідуванні, яка призвела до завдання шкоди; - чому не надано оцінки ухвалам Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2019 року та від 29 жовтня 2020 року; - чому не застосовано норми статті 1174 ЦК України, з огляду на висновки Верховного Суду у справі № 216/3521/16-ц; - якими мотивами суд керувався, визначаючи «недоведеність шкоди», враховуючи наявні підтверджені заступником генерального прокурора та судовими рішеннями Печерського районного суду м. Києва факти бездіяльності прокуратури та порушення права позивача; - чи мали судді Синельников Є. В., Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакара Н. Ю., Шипович В. В. повноваження розглядати справу на момент ухвалення постанови Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року, з врахуванням частини другої статті 19 Конституції України; - чому не проводився повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з її тривалим не розглядом, як того вимагає закон; - чи враховувалася відсутність матеріалів у ЄСІТС під час касаційного розгляду та як це вплинуло на мотивувальну частину постанови; - які правові засади захисту доступні позивачу для відновлення порушеного права на житло (стаття 47 Конституції України), яке припинено та триває 35 років до цього часу; - чому не враховувалась постанова Генеральної прокуратури України від 10 липня

2018 року про надмірну тривалість та неефективність досудового розслідування (кримінального провадження № 0000030

від 06 травня 2014 року) та висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 27 травня 2020 року у справі № 585/724/19, від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17, від 01 вересня 2020 року у справі

№ 216/3521/16-ц щодо компенсації за моральну шкоду.

Крім того, просить роз`яснити постанову від 08 жовтня 2025 року окремо по кожному зазначеному пункту та зазначити:

- правову кваліфікацію предмету позову та правові підстави відмови;

- підстави незастосування норм статті 1174 ЦК України, з урахуванням висновків Верховного Суду у справі № 216/3521/16-ц;

- підстави та мотиви не надання оцінки ухвалам Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2019 року та від 29 жовтня 2020 року;

- підстави висновку про «недоведеність шкоди» (пункт 58 постанови) за тривалим порушенням до цього часу його конституційного права на житло за статтею 47 Конституції України;

- вплив порушення строків розгляду справи та легітимність складу суду, з урахуванням висновків Верховного Суду у справі № 916/1423/17;

- вплив відсутності матеріалів у ЄСІТС.

Також просить роз`яснити мотиви, яким керувався суд, не визнаючи порушення конституційного права позивача на житло (статті 47 Конституції України), що триває 35 років, як підстави для компенсації за статтею 1174 ЦК України, зокрема у контексті висновку про «недоведеність шкоди» (пункт 58 постанови), та вказати доступні правові засоби захисту, що є важливим для вичерпання національних засобів правового захисту (статті 35 Конвенції).

5. Вивчивши доводи заявника, перевіривши зміст судового рішення, яке ОСОБА_1 просить роз`яснити, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення.

6. Відповідно до частини першої статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

7. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання (частина друга статті 271 ЦПК України).

8. Незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення, а тому підставою для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.

Роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію.

Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

9. Судове рішення, яке просить роз`яснити ОСОБА_1 , є постановою Верховного Суду про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції і постанови апеляційного суду про відмову в позові.

10. Ця постанова Верховного Суду не підлягає примусовому виконанню,

є зрозумілою за своїми правовими наслідками, містить мотиви ухваленого судового рішення із посиланням на відповідні норми права, не допускає різних варіантів тлумачення.

11. Доводи заяви ОСОБА_1 свідчать про його незгоду із постановою Верховного Суду та переважно зводяться до необхідності повторно надати оцінку доводам касаційної скарги, роз`яснити мотиви ухваленого рішення, спосіб захисту прав, які заявник вважає порушеними, і алгоритм його дій після ухвалення постанови від 08 жовтня 2025 року, що виходить за межі повноважень суду при вирішенні питання про роз`яснення судового рішення.

12. Водночас Верховний Суд зауважує, що доводи заявника про відсутність станом на 08 жовтня 2025 року повноважень у колегії суддів для розгляду його касаційної скарги та необхідності проведення повторного автоматизованого розподілу справи між суддями Верховного Суду є помилковим тлумаченням норм ЦПК України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

13. З огляду на викладене, відсутні підстави для роз`яснення постанови Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року.

Керуючись статтею 2, 271 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович