КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Руденком Дмитром Володимировичем, на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 грудня 2022 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Печерського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.10.2014 у розмірі 39503,19 грн. станом на 07.12.2021, яка складається із: 33589,72 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5913,47 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 270 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг ,у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 09.10.2014.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому було збільшено, що відображено у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитним коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Проте, відповідач зобов`язання за договором не виконав, оскільки не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2022 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 08.02.2016 у розмірі 33589 грн. 72 коп. та судові витрати по справі в сумі 1930 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.03.2025 заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі 757/973/22-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати заочне рішення Печерського районного суду м. Києва в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 08.02.2016 в розмірі 33 589,72 грн., судових витрат по справі в сумі 1930 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення у справі, яким відмовити АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в цій частині. В іншій частині рішення залишити без змін.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що з наданої позивачем копії анкети-заяви від 09.01.2014, підписаної відповідачем, вбачається, що відповідач не вступав з позивачем в договірні кредитні відносини, не погоджував встановлення кредитного ліміту по платіжній картці, тому його встановлення і зміна позивачем відбувалось самостійно без погодження з відповідачем, як і їх нарахування та списання відсотків з нього.

Таким чином, позивачем безпідставно нараховувались та списувалась з відповідача відсотки, загальний розмір яких становить 38 567 грн. 54 коп., розмір та порядок нарахування яких погоджений не був, як і не було погоджено встановлення кредитного ліміту по платіжній картці.

Зазначає, що заборгованість в розмірі 39 503 грн. 19 коп. є безпідставно нарахованою позивачем, оскільки до заборгованості віднесено суму у розмірі 33 589 грн. 72 коп., яка складається із нарахованих банком відсотків та віднесена до тіла кредиту.

Посилається на те, що встановивши відсутність договірних відносин сторін щодо розміру відсотків, штрафів, порядку користування кредитними коштами та відмовивши позивачеві в їх стягненні, суд не дослідив складову нарахованої заборгованості у розмірі 33 589 грн. 72 коп., зазначеної позивачем як тіла кредиту. При цьому, позивачем в період з 09.10.2014 по 01.09.2021 сукупно було безпідставно нараховано відповідачеві 45 852 грн. 17 коп. неіснуючих відсотків.

З огляду на таке вважає, що розрахована позивачем заборгованість відповідача «за тілом кредиту» в розмірі 33 589 грн. 72 коп. складається лише з безпідставно нарахованих відсотків, оскільки загальний розмір безпідставно нарахованих відсотків становить 45 852 грн. 17 коп., а після повернення 16.10.2023 позивачем відповідачеві частини в розмірі 5 913 грн. 47 коп., залишок безпідставно нарахованих відсотків становить 39 938 грн. 70 коп., що на переконання апелянта, свідчить про відсутність заборгованості.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 23.06.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

16.07.2025 до Київського апеляційного суду від представника АТ КБ «ПриватБанк» - Абібулаєвої Т.Г. надійшли письмові пояснення, в яких остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується ОСОБА_1 лише в частині стягнення заборгованості у розмірі 33 589 грн. 72 коп., то відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України його законність в іншій частині колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем на підтвердження вимог про стягнення заборгованості було надано копію анкети-заяви від 09.10.2014 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», яка згідно посилань позивача, підписана відповідачем, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку», а також розрахунок заборгованості.

Разом з цим, звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов договору від 16.08.2013 року та положень ст.ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за договором не виконував у повному обсязі та станом на 07.12.2021 року заборгованість у загальному розмірі 39 503 грн. 19 коп., з яких: 33589 968 грн. 72 коп. - тіло кредиту; 5 913 грн. 47 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

При цьому, на підтвердження погодження умов договору АТ КБ «ПриватБанк» було надано до матеріалів позовної заяви копію анкети-заяви відповідача, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» розрахунки заборгованості, виписку по банківському рахунку, засвідчене фото паспорту відповідача, довідку про видачу карток та довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки.

Так, згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Крім того, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ані витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ані витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» не містять підпису відповідача.

Натомість, підписана відповідачем анкета-заява, окрім анкетних даних останнього, не містить жодних даних про умови кредитування.

У свою чергу, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 по справі № 342/180/17, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З наведеного вище та з врахуванням доводів апеляційної скарги вбачається, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками та убачаючи підстави для задоволення вимог про стягнення тіла кредиту, не дослідив розрахунку заборгованості по тілу кредиту та виписку за договором № б/н від 09.10.2014.

Так, з наявної в матеріалах справи виписки за договором № б/н від 09.10.2014 вбачається, що відповідач, використовуючи кредитний ліміт, здійснював його погашення до сум встановленого кредитного ліміту, водночас, АТ КБ «ПриватБанк», не погодивши з відповідачем порядок, розмір та строки нарахування відсотків за використання кредитного ліміту, здійснював в односторонньому порядку списання відсотків за використання кредитного ліміту, за рахунок коштів, які вносились відповідачем на погашення кредитного ліміту, включаючи їх до загального розміру заборгованості за договором № б/н від 09.10.2014.

З огляду на вищевикладене, дослідивши розрахунки заборгованості та виписку договором № б/н від 09.10.2014, на предмет наявності права позивача на повернення сум фактично отриманих коштів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до наданих АТ КБ «ПриватБанк» розрахунків заборгованості різниця між сумою заборгованості по тілу кредиту та сумою, списаною з рахунків відповідача в рахунок погашення заборгованості за відсотками за користування кредитним лімітом, перевищує заявлений позивачем розмір заборгованості по тілу кредиту.

Тобто, сума зарахованих банком коштів в рахунок погашення заборгованості за відсотками, яка, в силу встановлених вище обставин справи, має бути врахована при визначенні суми заборгованості за кредитом, є більшою, аніж сума заявлених позивачем позовних вимог у вказаній частині.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що за відсутності погодження між сторонами розміру відсотків банк не мав права ані нараховувати їх за визначеними ним ставками, ані зараховувати грошові кошти відповідача в рахунок їх погашення, а тому висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту є помилковим та таким, що спростовується матеріалами справи в їх сукупності.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Отже, ухвалене судом першої інстанції рішення в частині задоволених позовних вимог про стягнення фактично отриманої суми кредитних коштів підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення у цій частині про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Водночас, у зв`язку з відмовою у задоволенні указаної вимоги відсутні підстави для відшкодування позивачу витрат по сплаті судового збору, а тому рішення в цій частині також підлягає скасуванню.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Руденком Дмитром Володимировичем - задовольнити.

Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 грудня 2022 року в частині задоволених позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 08.02.2016 в розмірі 33 589,72 грн. та в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судових витрат по справі в сумі 1 930,00 грн. - скасувати.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення.

У задоволенні вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 08.02.2016 в розмірі 33 589,72 грн. - відмовити.

В іншій частині заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова