Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9062/25
Номер провадження2/711/3960/25
РІШЕННЯ
04 листопада 2025 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Петренка О.В.,
за участю секретаря судових засідань Овезової Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,
Відповідно до п.2.1 Кредитного договору, за цим договором кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника з використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник забов`язується повернути кредитодавцю таку ж саму суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту або достроково та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту.
Відповідно до п.5 Кредитного договору, цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію».
Щодо права вимоги про стягнення заборгованості за Кредитним договором до відповідача, то ТОВ «ФК «ЄАПБ» як позивач обгрунтовує це тим, що 27.03.2025 було укладено договір факторингу №27/03/25 (далі Договір факторингу), відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило за плату на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до боржників, що вказані у Реєстрі боржників.
Водночас позивач у позові зазначає, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, ним не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 жовтня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 11 год 00 хв 04 листопада 2025 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси (а.с.42-43).
Заперечення проти позовних вимог відповідач обгрунтовує тим, що наданий позивачем розрахунок суми боргу не є належним доказом заборгованості, оскільки такий складено представником, а отже він є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути доказом безспірності.
У зв`язку з цим відповідач робить висновок, що розрахунки заборгованості не можуть підтверджувати існування кредитної заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Щодо підписання Кредитного договору, то відповідач у відзиві звертає увагу суду на те, що позивачем не надано жодного доказу реєстрації відповідача на сайті ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», проходження процедури ідентифікації в особистому кабінеті чи перевірки відповідно до Кредитного договору, заповнення та підписання заявки-анкети.
Підсумовуючи викладене, відповідач робить висновок, що ідентифікація відповідача та підписання договору не підтверджено жодними доказами, що є порушенням Закону України «Про електронну комерцію».
Щодо переходу права вимоги за Кредитним договором від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», то відповідач у відзиві зазначає про те, що договір факторингу, долучений позивачем до матеріалів позовної заяви, не є належним доказом відступлення права вимоги, оскільки містить лише копії окремих аркушів договору факторингу (лише сторінки 1, 2, 4, та останню сторінку), що не є витягом з документа в розумінні ч. 2 ст. 95 ЦПК України, а відповідно і не відповідає вимогам щодо оформлення витягів з документів, встановлених чинним законодавством України.
Підсумовуючи викладене, відповідач у відзиві зазначає, що представником позивача не надано суду належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів того, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» має право грошової вимоги щодо стягнення з нього заборгованості за Кредитним договором, відсутні докази отримання ним кредитних коштів та наявності у нього заборгованості, яка виникла внаслідок порушення ним умов вищевказаного договору, не доведено правильність розрахунку розміру заборгованості, що є підставою для відмови в задоволенні позову.
Стосовно заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитом, то відповідач, керуючись п.7.1 Кредитного договору, стверджує, що оскільки погодження продовження строку дії договору в матеріалах справи відсутні, тому Кредитний договір продовжено не було, а відповідно і означена позовна вимога є також, що задоволенню не підлягає.
Також відповідач у відзиві зазначає, що правові підстави для стягнення заборгованості по сплаті комісії за кредитом у розмірі 2107,30 грн, те ж відсутні, а тому означена позовна вимога не підлягає задоволенню.
Підсумовуючи викладене, відповідач ОСОБА_1 робить висновок, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
27 жовтня 2025 року представником позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» Совою Ю.М. до суду подана відповідь на відзив, у прохальній частині якої просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Заперечення проти обставин та фактів, викладених відповідачем у відзиву на позовному заяву, представник позивача обгрунтовує тим, що відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме того, що кредитні кошти не були зараховані на картковий рахунок позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.
Що стосується як нарахування відсотків за користування кредитними коштами, так і переходу права вимоги від первинного кредитодавця ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», то представник позивача зазначає про те, що заперечення відповідача в означеному контексті не грунтуються на матеріалах позовної заяви і додатково спростовуються засобами доказування, що долучені до відповіді на відзив.
Підсумовуючи викладене, представник позивача просить суд позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» задовольнити повністю.
30 жовтня 2025 року відповідачем ОСОБА_1 до суду подане заперечення на відповідь на відзив, у мотивувальній частині якого відповідач просить суд відмовити в прийнятті доказів, що долучені до відзиву, як такі, що не подані у встановлений законом строк, застосувавши положення ч. 8 ст. 83 ЦПК України.
Також відповідач в означеній заяві по суті спору звертає увагу суду, що документ, виданий ТОВ «ФК «Фінекспрес» і долучений до відповіді на відзив, не підлягає врахуванню судом, оскільки ТОВ «ФК «Фінекспрес» не є стороною по справі 711/9062/25 і на твердження позивача працює по договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між ТОВ «ФК «Фінекспрес» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», але жодного доказу укладення даного договору матеріали справи не містять.
Підсумовуючи викладене, відповідач просить суд відмовити позивачу в долученні нових доказів, що надані разом з відповіддю на відзив, та відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
Представник позивача Алієва Нурай в судове засідання не з`явилася, причин не прибуття в судове засідання суду не повідомила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду до електронних кабінетів як безпосередньо позивача, так і ОСОБА_2 як його представника, що були отримані цими учасниками справи 06.10.2025 (а.с.47 зворот, 48 зворот). Водночас представник позивача за довіреністю Алієва Н., у пункті 4 прохальної частини позовної заяви, висловила прохання до суду здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача і, у випадку неявки в судове засідання відповідача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с.5).
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання 04 листопада 2025 року о 11 год 10 хв не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про місце, день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.49 зворот).
Водночас як у п.3 прохальної частини відзиву на позовну заяву, так і п.5 прохальної частини заперечення на відповідь на відзив, відповідач ОСОБА_1 просив суд розгляд справи проводити як у його відсутність, так і у відсутність його представника адвоката Постригань Т.Л.
У зв`язку з викладеним суд вирішив проводити судове засідання у відсутність як представника позивача ОСОБА_3 , так і відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Постригань Тетяни Леонідівни з підстав, передбачених ч.1 ст.223 ЦПК України. Цією нормою процесуального права передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальні позиції як представника позивача, так і відповідача, висловлені письмово, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 15 жовтня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір надання коштів у кредит №8568673 (з комісією за надання кредиту) (далі Кредитний договір).
Пунктом 2.1 Кредитного договору передбачено, що за цим договором кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника з використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник забов`язується повернути кредитодавцю таку ж саму суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту або достроково та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту.
Мета отримання кредиту: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.2.1.1 Кредитного договору).
Пунктом 2.5 Кредитного договору визначено, що проценти за Кредитним договором нараховуються щоденно, починаючи з другого дня користування кредитом до дати поверення, на залишок кредиту, виходячи зі строку фактичного користування кредитом та до повного погашення заборгованості за договором.
За користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю проценти у розмірі, визначеному пунктом 2.2 Кредитного договору. Проценти за користування кредитом нараховуються на суму кредиту (його залишок), виходячи зі строку фактичного користування кредитом, за кожен день (календарну дату) користування кредитом, починаючи з другого дня користування кредитом (включно) та включаючи день (дату) його повернення, до повного погашення заборгованості за договором (п.6.1 Кредитного договору).
Пунктом 7.1 Кредитного договору передбачено, що позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту, установлених цим договором (пролонгація) на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку кредитування здіснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку кредитування відбувається без змін умов договору в бік погіршення для позичальника, якщо інше не визначено додатковою угодою.
Із розділу 12 Кредитного договору суд встановив, що у графі «Позичальник», після реквізитів відповідача, міститься електронний підпис одноразовим ідентифікатором, а саме: 117433. Крім того означений розділ Кредитного договору містить реквізити банківської картки позичальник як електронного платіжного засобу, а саме: НОМЕР_1 (а.с.6-13).
Також суд встановив, що 27 березня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №27/03/25 (далі Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) зобов`язується відступити фактору (ТОВ «ФК «ЄАПБ») права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб.
Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані, зазначені у відповідних Реєстрах боржників, які формуються згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору (п.1.1 Договору факторингу) (а.с.15-16).
Відповідно до умов додаткової угоди №1 від 27.03.2025 до Договору факторингу судом встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до боржників, перелік яких міститься, зокрема, у Реєстрі боржників №1 (а.с.17).
27 березня 2025 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» як фактором та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» як клієнтом підписано та скріплено печатками сторін акт прийому-передачі Реєстру боржників №1 за договором факторингу №27/03/25 від 27 березня 2025 року (а.с.18).
Факт оплати ТОВ «ФК «ЄАПБ» за відступлення права вимоги згідно додаткової угоди №1 від 27.03.2024 до Договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025 судом встановлено на підставі безпосередньо дослідженої платіжної інструкції в національній валюті №683 від 31.03.2025, зі змісту якої суд встановив, що означеного дня ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перерахувало ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» грошові кошти в сумі 2 225 048,39 грн (а.с.19).
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 27.12.2007 № 8462, виданого Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зареєстровано як фінансову установу та на підставі додатку до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи №183 серії ФК, що видане 28.02.2012, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» має право здійснювати фінансові послуги без отримання ліцензії, а саме: факторинг (а.с.24, 24 зворот).
Відповідно до розпорядження Національної комісії що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №691 від 23.03.2017 «Про видачу товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)», ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на: надання послуг з факторингу (а.с.25).
Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами, дійшов таких висновків.
Відповідно до положень ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно диспозиції ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 (далі Закон №675), пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 Закону №675).
Статтею 12 Закону №675 визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону №675 передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону №675).
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст.1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Таким чином, суд встановив, що позивач як новий кредитор набув право вимоги до відповідача за Кредитним договором на підставі Договору факторингу у взаємозв`язку з Додатковою угодою №1 від 27.03.2025 до Договору факторингу.
Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статті 527, 530 ЦК України визначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Таким чином, із дослідженого безпосередньо в судовому засіданні Кредитного договору, суд встановив, що його сторони узгодили суму кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови його надання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а саме: 117433.
Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Водночас заперечення проти позовних вимог, що викладені відповідачем ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву від 20.10.2025, з призми того, що матеріалами позовної заяви не підтверджується той факт, що сума кредиту, яка була обумовлена між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 і відображена у п.2.2.1 Кредитного договору, була перерахована ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на рахунок ОСОБА_1 , то суд дійшов висновку про їх помилковість з огляду на таке.
Частинами 1, 2 ст.640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Виходячи зі змісту означеної норми матеріального права, суд зробив висновок, що залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні.
Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
У той же час, реальний договір є укладеним з моменту передачі майна або вчинення іншої певної дії, яка передбачена договором. Тобто, крім досягнення згоди щодо істотних умов, для укладення реального договору необхідне виконання певної дії.
Отже, заперечення відповідача ОСОБА_1 , що викладені у відзиві на позовну заяву, що позивачем не долучено до матеріалів позовної заяви первинного бухгалтерського документа щодо перерахунку ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» суми кредиту відповідачу ОСОБА_1 , що сформовані цим учасником справи з призми реальності Кредитного договору, є помилковими і зробленими у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.
У зв`язку з викладеним, суд також дійшов висновку про помилковість посилання відповідача ОСОБА_1 на положення п. 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.
Крім того факт перерахування суми кредиту, обумовленої між первинним кредитодавцем ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позичальником ОСОБА_1 , також підтверджується і долученою представником позивача до відповіді на відзив довідкою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінекспрес» №КД-000059944/ТНПП від 13.10.2025, що судом визнається належним і допустимим доказом факту перерахуванням первинним кредитодавцем грошових коштів позичальнику.
Заперечення відповідача щодо долучення означеного засобу доказування до матеріалів справи з призми не дотримання позивачем положень ч.8 ст.83 ЦПК України, що викладені у запереченні на відповідь на відзив від 30.10.2025, суд відхиляє з огляду на таке.
Частиною 8 ст.83 ЦПК України передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Подання позивачем та/або його представником відповіді на відзив регулюється процесуальним законодавством, зокрема, положеннями ст.179 ЦПК України, згідно диспозиції частини 3 якої передбачено, що до відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - п`ятою статті 178 цього Кодексу.
Пунктом 1 ч.5 ст.178 ЦПК України передбачено, що до відзиву додаються докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.
З аналізу означених норм процесуального права суд зробив висновок, що позивач, подаючи таку заяву по суті спору як відповідь на відзив, має право долучити до такої заяви докази, що підтверджують обставини, на яких грунтуються заперечення позивача та/або його представника проти фактів та обставин, що викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву.
Отже, суд дійшов висновку, що правових підстав не приймати до розгляду означений засіб доказування в конкретному випадку немає, оскільки стороною позивача дотримано положень ст.179 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями ст.178 ЦПК України щодо подання відповідних засобів доказування з метою спростування фактів і обставин, викладених відповідачем у відзиві на позовну заяву.
Заперечення відповідача щодо долучення до матеріалів справи та врахування під час ухвалення судового рішення довідки товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінекспрес» №КД-000059944/ТНПП від 13.10.2025 з призми того, що позивачем до жодної із заяв по суті спору не долучено договору між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» на підтвердження правомірності перерахування суми кредиту позичальнику, що викладені у запереченні на відповідь на відзив від 30.10.2025, суд відхиляє, оскільки правомірність здійснення ТОВ «ФК «Фінексперс» дій щодо перерахунку позичальнику ОСОБА_1 суми кредиту, обумовленої умовами Кредитного договору, на замовлення первинного кредитодавця ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не є предметом розгляду цивільної справи №711/9062/25.
Щодо розміру заборгованості за відсотками в сумі 3373,50 грн, то суд зазначає про таке.
Пунктом 2.5 Кредитного договору визначено, що проценти за Кредитним договором нараховуються щоденно, починаючи з другого дня користування кредитом до дати поверення, на залишок кредиту, виходячи зі строку фактичного користування кредитом та до повного погашення заборгованості за договором.
За користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю проценти у розмірі, визначеному пунктом 2.2 Кредитного договору. Проценти за користування кредитом нараховуються на суму кредиту (його залишок), виходячи зі строку фактичного користування кредитом, за кожен день (календарну дату) користування кредитом, починаючи з другого дня користування кредитом (включно) та включаючи день (дату) його повернення, до повного погашення заборгованості за договором (п.6.1 Кредитного договору).
Пунктом 7.1 Кредитного договору передбачено, що позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту, установлених цим договором (пролонгація) на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку кредитування здіснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку кредитування відбувається без змін умов договору в бік погіршення для позичальника, якщо інше не визначено додатковою угодою.
З аналізу означених умов Кредитного договору суд зробив висновок, що його сторони дійшли згоди про те, що у період строку кредиту, проценти за користування сумою кредиту кредитодавцем нараховуються наступним чином: з другого дня включно і до закінчення строку кредиту в розмірі 0,01% за кожен день. У випадку вияву волі позичальника на пролонгацію Кредитного договору, сторони укладають додаткову угоду, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Отже, сукупний розмір відсотків, які мав сплатити відповідач як позичальник згідно умов підписаного ним Кредитного договору складає 37,70 грн, що відповідає тому розміру відсотків, розмір яких обумовлений між позичальником ОСОБА_4 та кредитодавцем ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і міститься у Додатку №1 до Кредитного договору (а.с.13 зворот).
Крім того з матеріалів цивільної справи суд встановив, що позичальник ОСОБА_1 13.11.2024 сплатив первинному кредитодавцю увесь розмір процентів згідно умов Кредитного договору, а саме в сумі 37,70 грн (а.с.21).
Водночас, всупереч положенням ст.81 ЦПК України позивачем не надано суду належних і допустимих доказів досягнутим між сторонами домовленостей (між первинним кредитодавцем ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 ) про те, що протягом 30 днів після закінчення строку Кредитного договору кредитодавець має право нараховувати позичальнику відсотки за користування кредитними коштами з призми 1% від залишку суми кредиту за кожен день такого користування, а відповідно позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю відповідний розмір відсотків.
У цьому контексті суд звертає увагу учасників справи, що зміст Кредитного договору також не містить означеної вище умови, як і не містить такого розміру відсотків за користування позичальником кредитними коштами як 1% в день, з призми якого первинним кредитодавцем нараховані відсотки за період з 14.11.2024 до 13.12.2024 (а.с.21), розмір яких є предметом позову ТОВ «ФК «ЄАПБ».
У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що розмір відсотків, що заявлені позивачем до стягнення з відповідача в розмірі 3373,50 грн, задоволенню не підлягає, оскільки з розрахунку заборгованості, що підготовлений ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», вбачається, що їх розмір визначений поза межами строку дії Кредитного договору.
Що стосується нарахування відсотків за Кредитним договором за понадстрокове користування сумою кредиту в сумі 6500 грн, то суд зазначає про таке.
Частиною 2 ст.1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ч.3 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку позики (кредиту) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право позикодавця (кредитодавця) нараховувати передбачені договором проценти за договором позики (кредиту) припиняється. Права та інтереси позикодавця (кредитодавця) в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 в справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22), зазначила наступне: очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. І незважаючи на те, що сторони в кредитних договорах визначили, що проценти нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку.
За умовами укладеного сторонами Кредитного договору, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 15.10.2024 надало позичальнику ОСОБА_1 суму кредиту, а останній зобов`язувався повернути надану суму кредиту в повному обсязі 13.11.2024 (п.2.2.4 Кредитного договору). Водночас у п. 7.1 Кредитного договору передбачено, що позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту, установлених цим договором (пролонгація) на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку кредитування здіснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права.
Проте позивач, всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав суду доказів щодо пролонгації Кредитного договору в порядку, передбаченому п.7.1 означеного правочину, тобто шляхом укладення додаткової угоди до Кредитного договору, що підписана позичальником ОСОБА_1 із застосуванням одноразового ідентифікатора, після закінчення строку дії Кредитного договору, тобто після 13.11.2024.
Таким чином, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» як правонаступник ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» у спірних правовідносинах, відповідно до ст. 1048 ЦК України, має право на стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за користування сумою кредиту в межах погодженого сторонами строку кредиту, тобто у період з 15.10.2024 до 13.11.2024. Після закінчення строку його дії як у первинного кредитодавця, так і в його правонаступника в спірних правовідносинах, відсутні правові підстави нараховувати проценти за понадстрокове користування сумою кредиту без укладення додаткової угоди.
Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків за понадстрокове користування кредитом, тобто після 13.11.2024, є необґрунтованими, а відповідно задоволенню не підлягають. У зв`язку з цим заперечення відповідача в означеному контексті, що викладені у відзиві на позовну заяву, суд вважає такими, що заслуговують на увагу, а відповідно враховуються судом під час ухвалення судового рішення.
При цьому обгрунтування представника позивача щодо правомірності нарахування відповідачу відсотків після закінчення строку дії Кредитного договору, що викладені у відповіді на відзив від 27.10.2025, суд відхиляє, оскільки вони не грунтуються як на положеннях ЦК України, так і не підтверджуються умовами Кредитного договору.
Заперечення відповідача щодо відсутності підстав для стягнення з нього комісії за надання кредиту в сумі 2107,30 грн, що викладені у відзиві на позовну заяву, судом не враховуються під час ухвалення судового рішення і їм не надається правова оцінка з призми того, що розмір комісії за надання кредиту не входить до предмету позову, а згідно положень ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Що стосується прохання позивача, викладеного у п.3 прохальної частини позовної заяви від 18.09.2025 (вих.№010033723), про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, то суд зазначає про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із дослідженої платіжної інструкції кредитового переказу коштів №133828 від 16.09.2025 (а.с.1) судом встановлено, що позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн. Інших доказів, понесених позивачем судових витрат, матеріали цивільної справи №711/9062/25 не містять.
Суд, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору, також зважає на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази тому юридичному факту, що відповідач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору згідно положень ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст. 516, 527, 530, 610, 626-628, 634, 638, 1048-1049, 1054, 1077, 1078, 1082 ЦК України, ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 13, 76, 77, 80, 81, 89, 133, 141, 247, 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд
позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором про надання коштів у кредит №8568673 від 15 жовтня 2024 року в розмірі 11 245 (одинадцять тисяч двісті сорок п`ять) гривень, з яких 11 245 (одинадцять тисяч двісті сорок п`ять) сума заборгованості за основною сумою боргу.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 1612 (одна тисяча шістсот дванадцять) гривень 41 (сорок одна) копійка.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 10 листопада 2025 року.

Сторони у справі:

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий: О. В. Петренко