РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/2210/21

Провадження № 22-ц/4815/1159/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Хлуд І.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне акціонерне товариство "Рівнеобленерго",

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Приватного акціонерного товариство "Рівнеобленерго", ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2025 року (ухвалене у складі судді Левчука О.В., повний текст рішення складено 04 червня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго", Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулися у суд з позовом до ПрАТ "Рівнеобленерго" про захист прав споживачів.

Ухвалою Рівненського міського суду від 05.12.2023 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ПрАТ "Рівнеобленерго" про захист прав споживачів у частині заявлених позивачем ОСОБА_2 до ПрАТ "Рівнеобленерго" позовних вимог закрито у зв`язку з її смертю.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_2 є особа з інвалідністю першої групи внаслідок Другої світової війни, перебувала на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі пільговиків, під час розгляду справи у суді - померла. ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Зареєстрована та постійно проживає за вищевказаною адресою. Після смерті ОСОБА_2 позивач стала єдиним спадкоємцем.

Рішенням Рівненського міського суду по справі №569/13973/15ц від 03 лютого 2021р. за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до цих самих відповідачів (ПрАТ "Рівнеобленерго", ТзОВ "РОЕК") про захист прав споживачів, зобов`язання надати інформацію для укладення договору, не вчиняти дії припинення подачі електроенергії позовні вимоги задоволено частково, у тому числі : визнано недостовірною інформацію надану відповідачем-01, щодо : - "договір №256176768 від 01.01.2019р. укладався з вами і один примірник повинен бути у вас" ; - "надання нової редакції договору"; "звірки взаєморозрахунків 17 травня 2015 року між сторонами" ; - "заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 01.2017-12.2018 відповідно Договору про користування електричною енергією №256176768 від 01.01.2019".

Також судом було визнано недостовірною інформацію надану відповідачем-02 щодо того, що було укладено договір №456176768 з відповідачем-02 від 01.01.2019 про постачання електричної енергії шляхом приєднання до публічного договору; - дії відповідачів протиправними щодо ненадання та надання недостовірної інформації на заяви та запити позивачів від 02.02.2015р., від 20.04.2015р., від 17.06.2015р., від 27.07.2015р. та від 28.08.2015р.; - дії відповідачів протиправними щодо надання недостовірної інформації в Попередженні № про припинення постачання електроенергії від 04.03.2020р.

Крім того, зобов`язано ПрАТ "Рівнеобленерго", ТзОВ "РОЕК надати повну, об`єктивну та достовірну інформацію щодо виконавців та виробників послуг у сфері електропостачання в місті Рівне для вирішення спірних переддоговірних питань по суті та для можливості укладення договорів на законній та обґрунтованій підставі.

Рішення Рівненського міського суду по справі №569/13973/15ц набрало законної сили "02" грудня 2021р. Рішення по справі №569/13973/15ц від 03 лютого 2021р. винесене за участі обох відповідачів, які до цього часу не виконали рішення суду по справі що була визнана судом недостовірною.

Так, ПрАТ "Рівнеобленерго" по даній справі №569/2210/21 посилається на Договір про користування електричною енергією №256176768 від 01.01.2019 та "заборгованість", інформація про що вже була визнана судом недостовірною.

Аналогічно ТзОВ "РОЕК", змушуючи позивачку сплачувати "заборгованість" у жовтні 2021р. посилається на Договір №456176768 від 01.01.2019 про постачання електричної енергії (шляхом приєднання до публічного договору), хоча інформація про такий договір вже була визнана судом - недостовірною.

Позивачка зазначала, що 04.01.2021 нею отримано Попередження ПрАТ "Рівнеобленерго" № від 04.12.2020 про заборгованість у сумі 2 532,43 грн. за період з 03.2017-12.2018 згідно Договору №256176768 від 01.01.2019р. та про припинення постачання електроенергії. Таке попередження містить визнану рішенням суду недостовірною інформацію щодо "заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 01.2017-12.2018 відповідно Договору про користування електричною енергією №256176768 від 01.01.2019". У Попередженні відсутні належні відомості (прізвища, посади, підписи) відповідальних осіб відповідача. Такі дії ПрАТ "Рівнеобленерго" стали черговою підставою для звернення до суду з позовом. Як було визнано судом у справі №569/13973/15ц саме по вині відповідачів відсутні відповідні договори, однак відповідачі продовжують наполягати на наче укладених "публічних" договорах. Сторона позивача постійно наголошує що не відмовляються від проведення оплати можливої заборгованості з врахуванням пільг наданих чинним законодавством України, однак необхідним проводити оплату на законній та обгрунтованій підставі, яка не викликає жодних сумнівів в правомірності вимог по оплаті коштів.

З урахуванням заяви від 17 вересня 2024 року про зміну предмета позову ОСОБА_1 просила суд:

1. Визнати недостовірною інформацію, надану ПрАТ "Рівнеобленерго" у Попередженні № від 04.12.2020 р:

- щодо "відповідності" Попередження № про припинення постачання електроенергії від 04.12.2020 р. "договору про користування електричною енергією №256176768 від 01.01.2019 р.";

- щодо "заборгованості" за договором №256176768 від 01.01.2019 р."

Визнати дії відповідача ПрАТ "Рівнеобленерго" - протиправними, право позивачів, як споживачів послуг - порушеним

2. За душевні страждання, завдані ОСОБА_1 , відшкодувати за рахунок ПрАТ "Рівнеобленерго" завдану моральну шкоду, виходячи з розміру одного прожиткового мінімума для працездатних осіб (3028,00 грн. станом на 01.01.2024 р.) за весь період порушення (з жовтня 2021р. до вересень 2024 р. - 34 місяці) суму у розмірі (3028,00грн. х 34 місяці) 102 952, 00 грн. (сто дві тисячі сімсот дев`ятсот п`ятдесят дві гривні 00 копійок).

3. Визнати незаконними дії ПрАТ "Рівнеобленерго" щодо відключення та припинення електропостачання у квартирі позивача за адресою: АДРЕСА_2 у жовтні 2021р. без рішення суду, під час розгляду справи №569/2210/21 у Рівненському міському суді на підставі вказаної ПрАТ "Рівнеобленерго" "заборгованості" позивачів за договором №256176768 від 01.01.2019 р.

4. За душевні страждання, які зазнала ОСОБА_1 з боку відповідача ПрАТ "Рівнеобленерго" внаслідок відключення та припинення електропостачання у квартирі позивача за адресою: АДРЕСА_2 без рішення суду, під час розгляду справи №569/2210/21 у Рівненському міському суді - відшкодувати за рахунок відповідача ПрАТ "Рівнеобленерго" завдану моральну шкоду, виходячи з розміру одного прожиткового мінімума для працездатних осіб (3028,00 грн. станом на 01.01.2024 р.) за весь період відключення (з 21 по 28 жовтня 2021р. - 8 днів) суму у розмірі (3028,00грн. х 8 днів) 24224, 00грн. (Двадцять чотири тисячі двісті двадцять чотири гривні 00 копійок).

5. Визнати незаконними (такими, що не відповідають нормам та вимогам ст.13 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" у жовтні 2021р., під час розгляду справи №569/2210/21 у Рівненському міському суді щодо зобов`язання ОСОБА_1 сплатити суму у загальному розмірі 11064,60 грн. (Одинадцять тисяч шістдесят чотири гривні 60 копійок), а саме:

- 10500,00 грн. оплата "заборгованості" для підключення е/енергії;

- 105,00 грн. оплата банківської комісії за проведення платежу 10500 грн. ;

- 449,60 грн. оплати за повторне підключення е/енергії ;

- 10, 00 грн. оплата банківської комісії за проведення платежу 449,60 грн. для відновлення електропостачання у квартирі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

6. Відшкодувати ОСОБА_1 завдані Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" матеріальні збитки у загальному розмірі 11064,60грн. (Одинадцять тисяч шістдесят чотири гривні 60 копійок), які ОСОБА_1 змушена була сплатити для відновлення електропостачання у своїй квартирі у жовтні 2021р. під час розгляду справи №569/2210/21 у Рівненському міському суді.

7. За душевні страждання, які зазнала ОСОБА_1 з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" щодо зобов`язання сплатити суму у загальному розмірі 11064,60 грн. без рішення суду, під час розгляду справи №569/2210/21 у Рівненському міському суді, всупереч нормам та вимогам ст.13 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" - відшкодувати ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в аналогічному розмірі 11 064, 60 грн. (Одинадцять тисяч шістдесят чотири гривні 60 копійок).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2025 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго", Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія", про захист прав споживачів - задоволено частково.

Визнано недостовірною інформацію, надану ПрАТ "Рівнеобленерго" у попередженні № від 04.12.2020:

- щодо "відповідності" попередження № про припинення постачання електроенергії від 04.12.2020 р. "договору про користування електричною енергією №256176768 від 01.01.2019";

- щодо "заборгованості" за договором №256176768 від 01.01.2019".

Визнано дії відповідача ПрАТ "Рівнеобленерго" - протиправними, право позивача, як споживача послуг - порушеним.

Стягнуто з ПрАТ "Рівнеобленерго" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2 000, 00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення мотивовано необґрунтованістю позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ПрАТ "Рівнеобленерго" оскаржило його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що у заяві про зміну предмету позову, фактично змінено як предмет, так і підстави позову, що суперечить положенням ст. 49 ЦПК України, та не допускається.

А тому підстав для задоволення заяви позивача від 17 вересня 2024 року про зміни до позовної заяви від 16.09.2024 про захист прав споживачів у Рівненського міського суду не було.

Позивач на захист свого порушеного права посилається на вимоги Закону України "Про захист прав споживачів".

Однак, заявлені вимоги позивачем в позовній заяві не ґрунтуються на підставі норм вказаного закону.

Дії відповідача, щодо направлення позивачам попередження № про припинення постачання електроенергії від 04.12.2020 року жодним чином не порушували прав позивачів як споживачів, не призвели до необхідності застосування додаткових зусиль для організації свого побуту та діяльності після отримання вищезазначеного попередження, тобто позивачам не була завдана моральна шкода у вигляді душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо них, що не дає їм право на відшкодування такої шкоди.

Відповідачем не припинялось електропостачання позивачам згідно попередження № про припинення постачання електроенергії від 04.12.2020.

Сам факт направлення позивачам попередження про припинення повністю або частково постачання (розподілу або передачі) електричної енергії є правом відповідача, що передбачене чинним законодавством України, яке використовується Товариством для спонукання боржників виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість за надані послуги.

ТОВ "РОЕК", що діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії, виданої постановою НКРЕКП №429 від 14.06.2018 року звернулося до оператора системи розподілу ПрАТ "Рівнеобленерго" щодо припинення послуг з розподілу електричної енергії за точками розподілу споживачів, що зазначені у списку. Підстава: заборгованість з оплати за спожиту електричну енергію відповідно до умов договору з електропостачальником.

Постачальник попередив споживача про припинення (обмеження) або відновлення послуги з розподілу електричної енергії у передбачений законодавством спосіб з дотриманням відповідних термінів .

22 жовтня 2021 року ПрАТ "Рівнеобленерго" припинило постачання (розподілабо передачу) електричної енергії зі споживачем ОСОБА_1 за об`єктом (квартира) АДРЕСА_2 .

26 жовтня 2021 року ПрАТ "Рівнеобленерго" поновило постачання (розподіл або передачу) електричної енергії зі споживачем ОСОБА_1 за об`єктом (квартира) АДРЕСА_2 , після оплати за постачання електричної енергії та оплати послуги з підключення.

Таким чином, посадові особи Товариства діяли у межах норм законодавчих актів.

Просить суд скасувати рішення, в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

30 липня 2025 року ОСОБА_4 подала до суду апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, у якій просила суд: змінити рішення, в частині розміру стягнення з ПрАТ "Рівнеобленерго" на її користь моральної шкоди; визнати незаконними дії ПрАТ "Рівнеобленерго" щодо відключення та припинення електропостачання у її приватній квартирі у жовтні 2021р. без рішення суду під час розгляду справи №569/2210/21 у суді, відшкодувати моральну шкоду визнати незаконними дії ТОВ "РОЕК" пов`язані з недостовірною заборгованістю, відшкодувати завдані матеріальні збитки (змусили сплатити для відновлення електропостачання) та завдану моральну шкоду, пов`язану з недостовірними розрахунками.

Вказувала, що в суді першої інстанції була позбавлена права на справедливий судовий захист.

Через відсутність реакції суду на прохання, заявлене у п.3 позову 27.01.2021р„ відповідачі, 21.10.2021 року під час судового розгляду справи №569/2210/21 відключили квартиру від електропостачання, зобов`язуючи сплатити нічим та ніким не обґрунтовану суму коштів у розмірі спочатку 10 500.00 грн. (за заборгованість, нараховану без врахування пільг передбачених п.5 ст.13 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), а потім ще додатково 449,60 грн за повторне підключення електропостачання. Крім того, довелось сплачувати банківську комісію у розмірі 115,00 грн. (105.00грн. + 10.00 грн.).

Тому позовну вимогу п. 3 позову-27.01.2021 року змінено на вимогу визнати дії відповідачів незаконними щодо відключення квартири від електропостачання та щодо вимоги відшкодувати за рахунок відповідачів матеріальні збитки та моральну шкоду.

Просить апеляційний суд:

змінити рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2025 року у справі № 569/2210/21 в частині стягнення з відповідача ПрАТ Рівнеобленерго" на користь ОСОБА_1 моральної шкоди за недостовірну інформацію щодо відповідності попередження № договору № 256176768 від 01.01.2019 року та щодо заборгованості за цим договором не у розмірі не 2000 грн, а виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн станом з 01.01.2025 року) за весь період душевних страждань (з жовтня 2021 року до вересня 2024 року - 34 місяці, але фактично більше 10 років), тобто суму у розмірі (3028 грн х 34 м-ці) 102 952 грн (Сто дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят дві гривні 00 копійок);

визнати незаконними дії відповідача ПрАТ "Рівнеобленерго" щодо відключення та припинення електропостачання квартири ОСОБА_1 у жовтні 2021 р на підставі визнаної судом недостовірною "заборгованості" за Договором № 256176768 від 01.01.2019 року;

відшкодувати за рахунок ПрАТ "Рівнеобленерго", завдану моральну шкоду за відключення та припинення електропостачання, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн станом з 01.01.2024 р) за весь період душевних страждань (період відключення, з 21.10.2021 року по 28.10.2021 року - 8 днів), тобто суму у розмірі (3028 грн * 8 днів) 24224 грн. Визнати незаконними (такими, що не відповідають нормам та вимогам ст.13 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") вимоги ТОВ "РОЕК" у жовтні 2021р., по сплаті заборгованості, не підтвердженої жодними розрахунками у жовтні 2021р. у загальному розмірі 11064,60 грн;

відшкодувати за рахунок ТОВ "РОЕК" завдані ОСОБА_1 матеріальні збитки у загальному розмірі 11064,60 грн, які змушена була сплатити для відновлення електропостачання у квартирі позивача ОСОБА_1 у жовтні 2021р. під час розгляду справи №569/2210/21 у Рівненському міському суді;

відшкодувати за рахунок ТОВ "РОЕК" завдану моральну шкоду за душевні страждання, пов`язані з недостовірними розрахунками ТОВ РОЕК в розмірі 11064,60грн.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, з огляду на наступне.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Зареєстрована та постійно проживає за вищевказаною адресою.

ОСОБА_2 була особою з інвалідністю першої групи внаслідок Другої світової війни, перебувала на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі пільговиків, під час розгляду справи №569/2210/21 - померла, у зв`язку з чим ухвалою місцевого суду від 05.12.2023 провадження у справі №569/2210/21 у частині заявлених ОСОБА_2 до ПрАТ "Рівнеобленерго" позовних вимог закрито у зв`язку з її смертю.

04 січня 2021 року ОСОБА_1 отримано попередження ПрАТ "Рівнеобленерго" № від 04.12.2020 про заборгованість у сумі 2 532,43 грн за період з 03.2017-12.2018 згідно Договору № 256176768 від 01.01.2019 року та про припинення постачання електроенергії. У попередженні зазначено про наявність заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 01.2017-12.2018 відповідно Договору про користування електричною енергією №256176768 від 01.01.2019.

Рішенням Рівненського міського суду у справі №569/13973/15ц від 03 лютого 2021 року за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ПрАТ "Рівнеобленерго", ТзОВ "РОЕК" про захист прав споживачів, зобов`язання надати інформацію для укладення договору, не вчиняти дії припинення подачі електроенергії позов було задоволено частково, у тому числі : визнано недостовірною інформацію надану ПрАТ "Рівнеобленерго", щодо: - "договір №256176768 від 01.01.2019р. укладався з вами і один примірник повинен бути у вас"; - "надання нової редакції договору"; "звірки взаєморозрахунків 17 травня 2015 року між сторонами"; - "заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 01.2017-12.2018 відповідно Договору про користування електричною енергією №256176768 від 01.01.2019"; визнано: - недостовірною інформацію надану ТзОВ "РОЕК" щодо того, що було укладено договір №456176768 з ТзОВ "РОЕК" від 01.01.2019 про постачання електричної енергії шляхом приєднання до публічного договору; - дії відповідачів протиправними щодо ненадання та надання недостовірної інформації на заяви та запити позивачів від 02.02.2015р., від 20.04.2015р., від 17.06.2015р., від 27.07.2015р. та від 28.08.2015р.; - дії відповідачів протиправними щодо надання недостовірної інформації в Попередженні № про припинення постачання електроенергії від 04.03.2020р; зобов`язано ПрАТ "Рівнеобленерго", ТзОВ "РОЕК надати повну, об`єктивну та достовірну інформацію щодо виконавців та виробників послуг у сфері електропостачання в місті Рівне для вирішення спірних переддоговірних питань по суті та для можливості укладення договорів на законній та обґрунтованій підставі.

У вказаному рішенням суду встановлено, що відповідачем ПрАТ "Рівнеобленерго" не доведено, що договір про користування електричною енергією № 256176768 від 01.01.2019 між сторонами укладався. При цьому встановлено, що інформація про укладення з 01.01.2019 між ТОВ "РОЕК" та побутовим споживачем ОСОБА_1 , ОСОБА_2 договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є недостовірною.

Вищезазначене рішення Рівненського міського суду по справі № 569/13973/15ц набрало законної сили 02.12.2021 року.

Таким чином, судом під час розгляду справи №569/13973/15ц було, зокрема, встановлено факт неукладення між сторонами договорів про користування електричною енергією №256176768 від 01.01.2019 та про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №456176768 від 01.01.2019.

Таким чином, інформація, вказана у попередженні № від 04.12.2020 щодо "відповідності" попередження № про припинення постачання електроенергії від 04.12.2020 р. "договору про користування електричною енергією №256176768 від 01.01.2019" та щодо "заборгованості" за договором №256176768 від 01.01.2019" є недостовірною, а тому місцевим судом правомірно задоволено вимогу позивачки в цій частині.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін "інші обставини, які мають істотне значення" саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (61-18013сво18).

Статтями 4 та 22 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Відповідно до п. 5 частини першої статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Згідно п. 19 частини першої статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" термін "продукція" у цьому Законі вживається в значенні будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

За змістом частини другої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно правової позиції Верховного Суду, що висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц, (провадження № 14-714цс19) виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Оскільки позивачкою доведено протиправність дій ПрАТ "Рівнеобленерго" щодо зазначення недостовірної інформації у попередженні № від 04.12.2020 року, вона має право на відшкодування завданої їй моральної шкоди.

Разом з тим, розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді та не може бути засобом отримання доходу.

Судом першої інстанції, з урахуванням вищезазначених положень чинного законодавства та практики Верховного Суду, правильно визначено розмір відшкодування завданої позивачці моральної шкоди. Стягнута місцевим судом сума 2000 грн відповідає засадам розумності та справедливості та є співмірною моральним стражданнями позивачки, викликаними неправомірними діями відповідача.

Решта позовних вимог ОСОБА_1 не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Під час розгляду справи №569/2210/21 у Рівненському міському суді позивачкою у встановленому процесуальним законодавством порядку не подавалися заяви про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачам вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення електропостачання у квартирі позивачки за адресою: АДРЕСА_2 .

У постанові ВП ВС від 02.02.2021 року № 925/642/19 зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатом розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду і змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і вид характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05.06.2018 №338/180/17; від 11.09.2018 року №905/1926/16; від 30.01.2019 року №569/17272/15-ц; від 11.09.2019 року №487/10132/14-ц; від 16.06.2020 року №145/2047/16-ц.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року №916/1415/19.

Суд наголошує, що застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020р. у справі №910/3009/18 (провадження №12-204гс19, пункт 63), від 19.01.2021р. у справі №916/1415/19 (провадження №12-80гс20, пункт 6.13), від 16.02.2021р. у справі №910/2861/18 (провадження №12-140гс19, пункт 98).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що як захист права, розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав (постанова від 27.11.2018р. у справі №905/2260/17).

Як правильно зазначено судом першої інстанції задоволення позовних вимог згідно п. п. 5-7 змін до позовної заяви від 16.09.2024 не призведе до відновлення порушеного права позивачки без необхідності повторного звернення до суду. Такий судовий захист не буде повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто не забезпечить відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. При цьому, позовних вимог, зокрема, щодо зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості з урахуванням, серед іншого, положень ст.13 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" позивачкою не заявлялось.

Отже, місцевим судом правомірно відмовлено у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 .

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особами, які подали апеляційні скарги, не надано. Доводи апеляційних скарг апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариство "Рівнеобленерго", ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2025 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 07 листопада 2025 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.