ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 листопада 2025 року

м. Харків

справа № 635/1941/25

провадження № 22-ц/818/4160/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Тичкової О.Ю.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс»,

відповідач ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 27 травня 2025 року у складі судді Омельник М.М.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором № 1017291 від 14 лютого 2020 року у розмірі 26100,00 гривень, судовий збір у розмірі 2422,40 гривні та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 гривень.

В обґрунтування позову зазначає, що 14 лютого 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1017291, за умовами якого ТОВ «Мілоан» надало відповідачу 12000,00 гривень, шляхом переказу на картковий рахунок. Договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача в особистому кабінеті через веб-сайт або мобільний додаток та підписання договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, який було введено відповідачем, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». 01 квітня 2020 року згідно умов Договору факторингу № 01/04, ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за Кредитним договором № 1017291 від 14 лютого 2020 року на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», а відповідно ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» набуло права вимоги до Відповідача. 13 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ- ПОНГ» укладено Договір факторингу № 1/4 у відповідності до умов якого та згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором про споживчий кредит № 1017291 від 14 лютого 2020 року. Позивач, посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка складається із: 12000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 13500,00 грн заборгованість за відсотками; 600,00 грн заборгованість за комісією; заборгованість за пенею 0,00 грн.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27 травня 2025 року у задоволені позову ТОВ «ФК «Пінг-Понг» відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що позивач не довів фактів укладення між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 кредитного договору та перерахування останньому кредитних коштів, а отже і обставин видачі кредитних коштів, з метою доведення виконання умов договору про споживчий кредит, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами.

В апеляційній скарзі Лановий Є.М., який діє в інтересах ТОВ «Пінг-Понг» посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Здійснити перерозподіл судових витрат.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим що, суд не повно встановив обставини у справі та ухвалив рішення що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. Наданими позивачем доказами підтверджено факт укладання між первісним кредитором та відповідачем кредитного договору саме на умовах зазначених у позові. Оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету на офіційному сайті первісного кредитора ТОВ «МІЛОАН», суд дійшов хибного висновку про те, що відповідач не підписував договір кредиту. Доказів, які б спростували створення Відповідачем, особистого кабінету на сайті ТОВ «МІЛОАН», належність засобів зв`язку, зокрема номеру мобільного телефону та електронної пошти, які використовувались при укладенні договору, іншій особі ніж ОСОБА_1 , а також як укладення самого договору, так і отримання коштів на картковий рахунок матеріали справи не містять, тобто, якщо Відповідач заперечує проти позову, то згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами. Позивач при зверненні до суду з позовом був позбавлений можливості надати одноразовий ідентифікатор, оскільки такий ідентифікатор міститься в особистому кабінеті Позичальника на офіційному сайті первісного кредитора, і може бути наданий виключно первісним кредитором ТОВ «Мілоан», оскільки саме у останнього зберігаються технічні файли щодо фіксації поетапної верифікації/ідентифікації, укладення та підписання відповідачем договору про споживчий кредит № 1017291 від 14.02.2020. У зв`язку з цим такі докази були відсутні на момент звернення до суду з позовною заявою. ТОВ «МІЛОАН» є небанківською фінансовою установою, то відповідно не здійснює відкриття, обслуговування рахунків фізичних осіб, та не має обов`язку формулювати облікові документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно з Законом України «Про банки та банківську діяльність» в тому числі Інструкції затвердженої Постановою НБУ від 27.12.2027 за № 481. До апеляційної скарги надав письмовий запит на отримання копій документів від ТОВ «Мілоан» від 26.06.2025.

Згідно заяви ТОВ «ФК» Солвентіс» від 21.07.2025 та змісту наказу № 70-к від 01.07.2025 та статуту ТОВ «ФК» Солвентіс» ( а.с. 139 151) Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» в подальшому було перейменовано на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (далі ТОВ ).

19.08.2025 ТОВ звернулось з клопотанням про долучення доказів ( а.с. 152 153). Просив долучити до матеріалів справи наступні письмові докази: витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, довідку по заяві на кредит №1017291 від 14.02.2020, інформацію з електронного файлу (LogFile застосування коду) щодо підтвердження коду підписання договору, скрін надсилання смс для підпису договору, фото паспорта сторінка реєстрації, фото позичальника з паспортом завантажене до особистого кабінету позичальника, хронологія вчинення дій щодо укладання кредитного договору у формі електронного правочину, копія списку вказаного клопотання з описом вкладення відправлених відповідачу. Клопотання обґрунтовано тим, що на момент звернення до суду з позовом у позивача такі докази були відсутні з поважних причин і були отримані останнім вже після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення у справі, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 14 лютого 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1017291, відповідно до якого позивач зобов`язалося надати позичальнику кредит на суму 12000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (а.с. 23-28).

Пунктами 1.3. та 2.3 договору визначено, що кредит надається строком на 30 днів. Порядок пролонгації строку кредитування на пільгових або стандартних базових умовах.

Пунктом 2.2.3 кредитного договору встановлено, що проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом Позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4, якщо Позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена в п.1.5.2 процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору (за умовами акцій, програм лояльності, тощо). Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання Позичальником умов цього Договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти з дня наступного за днем визначеним п.1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. Договору протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено Товариством в односторонньому порядку. При цьому Сторони погодили, що після зупинення Товариством в односторонньому порядку нарахування процентів Товариство вправі в будь-який момент без погодження з Позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання Позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням Товариства. Незважаючи на інші умови Договору сторони домовились, що якщо Позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 Договору в період прострочення Позичальника нараховуються за вибором Позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 Договору. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника.

Пунктом 6.1 договору встановлено, кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому Кабінеті Позичальника, що створений на веб-сайті Товариства miloan.ua

Водночас із пункту 10 кредитного договору вбачається відсутність електронного підпису відповідача одноразовим ідентифікатором за формою, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно графіку розрахунків вбачається, дата платежу 15.03.2020, кредит 12000,00 грн, комісія 600,00; проценти 2700,00 грн, разом 15300,00 грн, позичальник ОСОБА_1 кредитодавець ТОВ «Мілоан», також відсутні підписи за формою, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 29).

Відповідно до платіжного доручення № 15240427 від 14 лютого 2020 року судом встановлено, що ТОВ «Мілоан» як платник, банк платника ПриватБанк було перераховано ОСОБА_1 на банківську картку «Visa» № НОМЕР_1 *45 грошові кошти в сумі 12000,00 грн із зазначенням платежу: кошти згідно договору № 1017291 (а.с. 49).

01 квітня 2020 року згідно умов Договору факторингу № 01/04, ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за Кредитним договором № 1017291 від 14 лютого 2020 року на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», а відповідно ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» набуло права вимоги до Відповідача (а.с. 30-36).

13 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ- ПОНГ» укладено Договір факторингу № 1/4 у відповідності до умов якого та згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором про споживчий кредит № 1017291 від 14 лютого 2020 року (а.с 43-47).

Наявність заборгованості за кредитним договором № 1017291 від 14 лютого 2020 року, зумовила звернення ТОВ «ФК «Пінг-Понг» до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

На підставі частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

У наданих позивачем документах міститься відмітка про те, що підпис позичальника накладений в електронному вигляді шляхом одноразового ідентифікатора.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

У статті 11 цього Закону передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 вказаного Закону у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частинами 1 і 2 статті 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до змісту норми ст. 83 ЦПК України усі докази позивач має надавати вчасно до суду першої інстанції. У скарзі не наведені поважні причини, з яких позивач не зміг вчасно надати до суду першої інстанції ті документи, які позивач вперше надав до суду в якості клопотання про долучення доказів, а саме: довідку по заяві на кредит, лог застосування коду підписання договору, скрін надсилання смс для підпису договору , фото паспорта сторінка реєстрації, фото позичальника з паспортом завантажене до особистого кабінету позичальника., Хронологія.

Нормою частини 7 статті 81 ЦПК України передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Однак отримання позивачем доказів, які він міг отримати до ухвалення рішення по суті спору та надання їх вперше до суду апеляційної інстанції у відповідь на аргументи суду, відсутність посилання на ці докази у позові усувають відповідальність суду за незастосування вказаної норми частини 7 статті 81 ЦПК України, таку процесуальну поведінку суд апеляційної інстанції розцінює, як зловживання процесуальним правом, яке відповідно до ст. 44 ЦПК України є неприпустимим та порушує принцип рівності сторін, який є елементом принципу змагальності сторін, ст. 12 ЦПК України.

Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, лише якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, у даному випадку таких винятків не встановлено, ризики від недобросовісної процесуальної поведінки позивача не можуть покладатися на іншу сторону спору, тому відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не приймає надані позивачем невчасно з власної вини вищевказані докази.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів відмовляє у врахуванні доказів, поданих апелянтом разом із клопотанням про їх долучення.

З матеріалів справи встановлено, що кредитний договір №1017291 не містить електронного підпису відповідача одноразовим ідентифікатором у формі, яка відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Зокрема, у договорі відсутні дані про підпис відповідача або електронний підпис одноразовим ідентифікатором із зазначенням дати та часу його накладення, номера персонального ідентифікатора ОСОБА_1 , яким було прийнято пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надісланий іншій стороні цього договору позикодавцю ТОВ «Мілоан».

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ні кредитний договір, ні додаток до нього у вигляді графіка розрахунків не містять реквізитів банківського рахунку, на який ТОВ «Мілоан» повинно було перерахувати кредитні кошти в сумі 12 000,00 грн відповідачу, у тому числі й того рахунку, який зазначено у платіжному дорученні № 15240427 від 14 лютого 2020 року.

За таких обставин надана копія платіжного доручення № 15240427 від 14 лютого 2020 року не може вважатися належним та допустимим доказом виконання ТОВ «Мілоан» зобов`язань за кредитним договором.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог і доводи апеляційних скарг не є підставою для скасування даного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ІІПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» залишити без задоволення.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 27 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 10.11.2025.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук