Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/1476/25
Провадження № 2/935/475/25
РІШЕННЯ

Іменем України

28 жовтня 2025 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Василенка Р.О., зі секретарем - Кумечко С.М., за участю пердставника позивача ОСОБА_1 адвоката Василевської О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, в обгрунтування якого вказав, що 05 липня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, за час якого за спільні сумісні грошові кошти стронами було придбано та 14.01.2015 року зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, до складових частин якого належить: гараж Б-1, огорожа, І, дворове вимощення ІІ, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 28 липня 2021 шлюб між сторонами по справі було розірвано. Оскільки ОСОБА_1 продовжує проживати у будинку, однак ОСОБА_2 почала виставляти вимоги щодо звільнення позивачем житлового будинку, мотивуючи тим, що будинок зареєстрований лише на неї. Позивач має намір визначити належну йому частку у вказаному будинку, так як він є спільною сумісною власністю відповідно до 63 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України, нерухоме майно було побудовано за спільні кошти подружжя та зареєстровано в період шлюбу.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Представник позивача адвокат Василевська О.А. позовні вимоги підтримала повністю, просить суд визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, до складових частин якого належить: гараж Б-1, огорожа, І, дворове вимощення ІІ, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, направила до суду пояснення, в яких зазначила, що вона з чоловіком ОСОБА_1 з 2021 року розлучені, однак проживають разом в спірному будинку, який оформлений на неї офіційно, і вона вважає, що вимоги позивача щодо поділу майна є необґрунтованими, порушує принципи справедливості й добросовісності.

Суд, заслухавши учасника процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до такого висновку.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 05.07.2008 до 28.07.2021 відповідно до рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 28.07.2021 у справі № 935/1505/21.

Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна №25, то власником будинку будинок АДРЕСА_1 , зазначено ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія та номер: НОМЕР_1 , виданого 14.01.2015.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно індексний номер: 32182185 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, то житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_2 в розмірі частки 1/1.

Відповідно вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 76 встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Вказане свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Як вбачається з матеріалів справи то право власності на будинок з господарськими будівлями і спорудами, до складових частин якого належить: гараж Б-1, огорожа, І, дворове вимощення ІІ, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 12.01.2015 року, тобто під час перебування сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в шлюбі.

Факт придбання вказаного житлового будинку в період перебування сторін у шлюбі не оспорено відповідачем. Матеріалами справи не підтверджено факту укладання шлюбного договору, або факту існування домовленості між сторонами про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов до висновку про визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, до складових частин якого належить: гараж Б-1, огорожа, І, дворове вимощення ІІ, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 133, 141 174, 212-215, 294 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, до складових частин якого належить: гараж Б-1, огорожа, І, дворове вимощення ІІ, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 07.11.2025

Суддя Роман ВАСИЛЕНКО