КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/7759/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Верланова С.М., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Щербиною Лілією Анатоліїною, на рішення Бородянського районного суду Київської області від 26 грудня 2024 року (повне судове рішення складено 07 січня 2025 року), ухвалене під головуванням судді Міланіч А.М.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про стягнення коштів за договором позики.

Вимоги позову мотивує тим, що 20 серпня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики на суму 130 000,00 доларів США. Того ж дня позивач передав у власність відповідачу грошові кошти, а відповідач, у свою чергу, прийняв вказані кошти та зобов`язався їх повернути позивачу протягом 2021 календарного року до 01 січня 2022 року.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав у повному обсязі, станом на момент подачі позову борг у розмірі 130 000,00 доларів США не повернув.

У зв`язку із невиконнаням грошового зобов`язання із відповідача на підставі статті 625 ЦК України також підлягають стягненню 3% річних у розмірі 7 529,40 доларів США.

Вказує, що попередній розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді становить 40 000,00 гривень.

Мотивуючи наведеним, просить суд:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 130 000,00 доларів США;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3% річних за порушення грошового зобов`язання у розмірі 7 529,40 доларів США;

- стягнути судові витрати.

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 26 грудня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 130 000 доларів США, що еквівалентно 5 442 099 гривень, 3% річних в сумі 7 529 доларів США 40 центів, що еквівалентно 315 198,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування витрат по сплаті судового збору 13 420 гривень.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції вказав, що відповідач, отримавши від позивача у борг грошові кошти у розмірі 130 000 доларів США за договором позики від 20 серпня 2021 року, оформленим розпискою, в обумовлений договором строк, а саме до 01 січня 2022 року борг позивачу не повернув, отже вимоги позову в цій частині є обґрунтованими. Суд зазначив, що позика в розмірі 130 000 доларів США еквівалентна 5 442 099 грн, виходячи з офіційного курсу гривні щодо долара США станом на 26 грудня 2024 року з розрахунку 1 долар США = 41,8623 грн.

Суд також вказав, що відповідач своєчасно не повернув позивачу суму позики, чим прострочив виконання грошового зобов`язання, отже відповідач зобов`язаний сплатити позивачу, окрім суми основного боргу, 3% річних від простроченої суми. Оскільки сума боргу, яка стягується з відповідача становить у загальному розмірі 5 442 099 грн, суд, задовольняючи в цій частині позовні вимоги, убачав необхідним стягнути з відповідача на користь позивача три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 01 січня 2022 року по 06 грудня 2023 року в межах заявлених позовних вимог в розмірі 7 529 доларів США 40 центів, що еквівалентно 315 198 грн.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Щербиною Л.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, не врахування висновків Верховного Суду зроблених у справах із аналогічними правовідносинами.

Скаржник уважає, що суддя Міланіч А.М. є упередженою та небезсторонньою. Не погоджується із ухвалою, постановленою 11 грудня 2024 року суддею Бородянського районного суду Київської області Стаченко Г.В.

Посилається на порушення принципів рівності та змагальності сторін.

Вказує на відсутність повноважень адвоката представляти інтереси позивача.

Зазначає, що до позову адвокатом Клечановським І.С. додано ордер №1473019, який надає йому повноваження для надання правової допомоги у Києво-Святошинському районному суді Київської області. У вказаному ордері зазначено, що адвокат діє на підставі договору, укладеного 10 листопада 2023 року, та копії посвідки на постійне проживання НОМЕР_1 .

Звертає увагу, що посвідка на постійне проживання НОМЕР_1 , фотокопія якої долучено до справи, видана 08 квітня 2013 року, тому на теперішній час є недійсною.

Суд зобов`язаний перевірити щонайменше дві складові представництва, а саме факт наявності повноважень на представництво інтересів певної особи та, окремо, обсяг таких повноважень, а саме право на звернення з відповідним процесуальним документом до відповідного суду (інстанції) у конкретний момент часу.

Вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що розписка, додана адвокатом Клечановським І.А. до позовної заяви, є договором позики та відповідає статтям 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України.

Зазначає, що у 2021 році ОСОБА_2 фактично володів повітряним судном (літаком) Л-410 УВП, хоча юридично право власності на літак було зареєстровано на його довірену особу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (іпн НОМЕР_2 ). Судом першої інстанції відмовлено представнику відповідача в отриманні доказів даного твердження, а саме відмовлено у витребуванні доказів по справі та у допиті свідків.

Влітку 2021 року між сторонами була домовленість про укладення договору купівлі- продажу цього літака. На забезпечення своїх намірів в якості завдатку відповідачем написано розписку, в якій він, начебто, визнав борг на 130 000,00 доларів США. При цьому, передачі грошових коштів від позивача відповідачу не відбувалось. Розписка була обговорена та написана лише як підтвердження намірів відповідача придбати літак. Написання розписки відбувалось в присутності ОСОБА_4 , що не заперечується представником позивача. Судом першої інстанції відмовлено у допиті вказаного свідка, а також у допиті позивача.

06 вересня 2021 року укладено договір купівлі-продажу повітряного судна Л-410 УВП, заводський номер 851431, між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Укладенням договору сторони підтвердили факт повного розрахунку за проданий літак. ОСОБА_5 являється родичкою відповідача, на підтвердження цього долучено документи до матеріалів справи.

Після виконання домовленостей ОСОБА_2 , зловживаючи довірою відповідача, використовуючи його прихильне та дружнє ставлення, повідомив, що розписку знищив. Проте, як виявилось, не зробив цього, тобто розписку не знищив з метою подальшого використання у своїх корисних цілях.

Отже, адвокатом Клечановським І.С. надана розписка, яка не містить вказівки про передачу та відповідно отримання грошових коштів 20 серпня 2021 року, оскільки вони не передавались взагалі.

Наявність у наданій позивачем розписці слів «визнаю бор» не може свідчити про те, що між сторонами було укладено договір позики та те, що позивачем було передано відповідачу грошові кошти, оскільки дана розписка була написана на підставі інших правовідносин. Позивач не надав переконливих доказів на підтвердження факту передачі відповідачу грошових коштів, які він вимагає повернути. За таких обставин, позивачем не було доведено факт укладення між сторонами договору позики.

Вказує, що правова природа завдатку як підтвердження наміру укладення договору купівлі-продажу не є ані позикою, ані боргом, ані будь-яким іншим грошовим зобов`язанням відповідача, тому що відповідач не отримував грошові кошти у позивача. Ураховуючи викладене, безпідставними є вимоги позивача на підставі статті 1048 ЦК України.

Звертає увагу, що при ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції не врахував підпункт 1 пункт постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 року №187.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 756/6373/18, від 02 березня 2020 року в справі № 355/1301/18, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 24 лютого 2016 року у справі №6-50цс16, від 08 жовтня 2020 року у справі №194/1126/18, від 09 серпня 2023 року у справі №922/1589/22, від 30 травня 2023 року у справі № 925/1248/21, від 28 вересня 2023 року №904/3057/22.

Мотивуючи наведеним, просить суд:

- викликати для надання пояснень по справі позивача ОСОБА_2 ;

- викликати для допиту свідків: ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 );

- витребувати у ДП «Національні інформаційні системи» (код за , м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська 4), повний витяг з Єдиного реєстру довіреностей, який містить інформацію про посвідчення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , довіреностей на представництво його інтересів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , перед третіми особами у період з 01.01.2019 року по теперішній час;

- рішення Бородянського районного суду Київської області від 26 грудня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити;

- стягнути судові витрати.

4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

05 травня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Клечановського І.С., який діє в інтересах ОСОБА_2 , на апеляційну скаргу.

В обґрунтування відзиву посилається на безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги.

Вказує, що твердження скаржника щодо упередженості та небезсторонності судді є необґрунтованими та спростовуються, зокрема, звукозаписами судових засідань.

Щодо наявності повноважень адвоката Клечановського І.С. представляти інтереси позивача вказує, що матеріали справи містять ордер, виданий відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Щодо доводів скаржника про те, що надана розписка за своєю природою не є договором позики зазначає, що судом першої інстанції надано оцінку договору купівлі-продажу повітряного судна, укладеного між іншими особами, на який посилається відповідач.

Щодо заявлених у апеляційній скарзі клопотань про виклик свідків та витребування доказів вказує, що такі є необґрунтовані, тому відсутні підстави для їх задоволення.

Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.

5. Позиція учасників справи.

В судовому засіданні адвокат Щербина Л.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримала подану апеляційну скаргу, просила суд її задовольнити.

Адвокат Клечановський І.С., який діє в інтересах ОСОБА_2 , проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив відмовити у її задоволенні.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Щербини Л.А., яка діє в інтересах ОСОБА_7 , адвоката Клечановського І.С., який діє в інтересах ОСОБА_2 , розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

З матеріалів справи убачається, що 20 серпня 2021 року ОСОБА_1 складено розписку про те, що він (відповідач) визнає борг 130 тис. доларів США ОСОБА_2 , зобов`язується погасити його на протязі календарного року, частинами до 2022 року (а.с. 7).

06 вересня 2021 року між ОСОБА_8 (продавець) та ОСОБА_5 (покупець) укладено договір купівлі-продажу повітряного судна, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує повітряне судно Л-410 УВП, заводський номер 851431, дата випуску 20 травня 1985 року, Державний реєстраційний номер UR-ONE, з комплектом технічної документації, техаптечкою, бортовим і наземним інструментом, необхідним для експлуатації та обслуговування літака.

Згідно пункту 2.1. договору продаж літака по взаємній домовленості сторін вчинено за 560 000,00 гривень, які одержані представником продавця від покупця повністю до підписання цього договору (а.с. 55-58).

14 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Бучанського районного управління поліції ГУ НП в Київській області із заявою про вчинення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 замаху на заволодіння коштами ОСОБА_1 та подання до суду недостовірних доказів, вчинивши кримінальне правопорушення, передбачене статтею 190 КК України та статтею 384 КК України (а.с. 59-60).

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18)).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина 2 статті 1047 ЦК України).

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина 3 статті 1049 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання "наявність боргового документа у боржника" варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на "знаходження" в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року в справі № 544/174/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) зазначено, що "за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки".

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України).

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина 1, 3 статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 1, 3 статті 12, частини 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 статті 89 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

У справі, що переглядається колегією суддів, позивач на підтвердження позовних вимог надав розписку ОСОБА_1 , згідно змісту якої останній визнає борг у розмірі 130 000 доларів США та зобов`язався повернути боргу протягом календарного року частинами до 2022 року.

Доводи відповідача про те, що така розписка не містить обов`язку повернути борг колегія суддів відхиляє, оскільки така містить зобов`язання погашення боргу частинами протягом року до 2022 року.

Посилання скаржника на те, що вказана розписка написана відповідачем в якості забезпечення намірів придбання повітряного судна, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки відповідачем у написаній розписці зазначено про визнання боргу у розмірі 130 000 доларів США.

Договір купівлі-продажу повітряного судна укладено 06 вересня 2021 року між ОСОБА_8 (продавець) та ОСОБА_5 (покупець), тобто іншими особами, аніж учасники цієї справи, доказів того, що сторони у цій справі є учасниками правовідносин щодо купівлі-продажу літака матеріали справи не містять.

Доводи скаржника в тій частині, що між сторонами виникли правовідносини з приводу отримання завдатку відхиляються колегією суддів, оскільки такі не підтверджені належними та допустимими доказами та спростовуються змістом розписки, факт написання якої відповідачем не оспорюється.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в частині відсутності повноважень у адвоката Клечановського І.С. представляти інтереси ОСОБА_2 у Бородянському районному суді Київської області, апеляційний суд зазначає про таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

Ордер ? письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Відповідно до частини 4 статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".

Установлено, що матеріали справи містять ордер на надання правничої (правової) допомоги АІ №1545406 від 14 березня 2024 року, відповідно до якого Клечановський І.С. на підставі договору про надання правової допомоги №б/н від 10 листопада 2023 року має право представляти інтереси ОСОБА_2 у Бородянському районному суді Київської області (а.с. 39).

Отже, ураховуючи те, що матеріали справи містять ордер, виданий у порядку встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" доводи скаржника про відсутність у адвоката Клечановського І.С. представляти інтереси позивача у цій справі відхиляються.

Щодо доводів скаржника в тій частині, що при ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції не врахував підпункт 1 пункт постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 року №187, апеляційний суд зазначає про таке.

Згідно підпункту 1 пункту постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 року №187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» унормовано, що для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установити до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором): громадяни Російської Федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах.

Зміст наведеного дає підстави для висновку про введення мораторію (заборону) на виконання зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є визначених перелік осіб, що є тимчасовим заходом, який має обмежений термін дії або триває до настання певних умов.

У цій справі відсутні докази на підтвердження того, що позивач проживає на території України не на законних підставах, окрім того, мораторій введено саме на виконання зобов`язань, а не підтвердження таких у судовому порядку.

Щодо посилань скаржника на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 756/6373/18, від 02 березня 2020 року в справі № 355/1301/18, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 24 лютого 2016 року у справі №6-50цс16, від 08 жовтня 2020 року у справі №194/1126/18, від 09 серпня 2023 року у справі №922/1589/22, від 30 травня 2023 року у справі № 925/1248/21, від 28 вересня 2023 року №904/3057/22, апеляційний суд зазначає, що такі зроблено Верховним Судом за інших установлених обставин справи та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції статті 1048 ЦК України.

Щодо посилань скаржника на упередженість та небезсторонність судді, колегія суддів вказує про таке.

Установлено, що позовна заява подана до суду у грудні 2023 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 19 грудня 2023 року визначено головуючу суддю Дубас Т.В. (а.с. 14).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2023 року матеріали позовної заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики передано за підсудністю до Бородянського районного суду Київської області (а.с. 16).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 14 лютого 2024 року визначено головуючу суддю Міланіч А.М. (а.с. 25).

Згідно даних протоколу судового засідання №3704760 від 28 листопада 2024 року убачається, що судом першої інстанції частково задоволено клопотання представника відповідача, зобов`язано представника позивача надати оригінал розписки для огляду у судовому засіданні.

03 грудня 2024 року адвокатом Щербиною Л.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано заяву про відвід судді.

В обґрунтування заявленого відводу зазначає, що до початку звукозапису судового засідання суддя Міланіч А.М. звернулася до представника відповідача із висловами: «така поважна людина і не може сплатити борг?» та «чи не вдалося досягти мирової угоди з представником позивача?». Уважає, що такі висловлювання свідчать про формування суддею попередньої думки щодо результату справи та викликають обґрунтовані сумніви в її неупередженості.

Також посилається на систематичне обмеження процесуальних прав відповідача, оскільки судом відмовлено у задоволенні всіх поданих клопотань про витребування доказів і виклик свідка, тоді як представнику позивача надавано ширші можливості для висловлення позиції. Така поведінка порушує принцип змагальності сторін і рівності їхніх процесуальних прав.

Також вказує, що представник позивача, посилаючись на вказівку суду надати оригінал розписки, повідомив, що вже «показував» суду оригінал розписки, хоча фактично жодного разу цього не робив, що створює обґрунтовані підстави вважати можливим позапроцесуальне спілкування між суддею та представником позивача.

У зв`язку із викладеним, просила відвести головуючу суддю Міланіч А.М. від розгляду справи.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 09 грудня 2024 року визнано необґрунтованим відвід судді Міланіч А.М. (а.с. 95-96).

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 11 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви про відвід головуючої судді Міланіч О.К. (а.с. 99-101).

Відповідно до частини 1 статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до частин 2, 3 статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника в частині наявності підстав для відводу головуючої судді від розгляду справи, оскільки достатніх доказів упередженості або необ`єктивності судді матеріали справи не містять, а сумніви скаржника в неупередженості ґрунтуються не на законних підставах, а на власних припущеннях заявника та незгодою із процесуальними рішеннями судді.

Окрім того, апеляційний суд зазначає, що ухвалою суду від 28 листопада 2024 року, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника відповідача та зобов`язано представника позивача надати для огляду оригінал розписки (том 1 а.с. 88).

В судовому засіданні 26 грудня 2024 року судом досліджено оригінали документів, що підтверджується даними протоколу судового засідання (том 1 а.с. 112-113).

З урахуванням наведеного, апеляційний суд уважає правильними висновки суду першої інстанції в частині стягнення безпосередньо суми боргу, оскільки правовідносини сторін установлено правильно, наявність невиконаного боргового зобов`язання підтверджено належними доказами та відповідачем не спростовано.

Разом з тим, відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Звертаючись до суду із позовом, позивач просив суд окрім основного боргу, стягнути 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України за період з 01 січня 2022 року по 06 грудня 2023 року у розмірі 7 529,40 доларів США.

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина 1 статті 14 ЦК України).

Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року в справі № 320/8618/15-ц).

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Аналіз наведеного дозволяє зробити висновок, що з 24 лютого 2022 року боржник звільнений від сплати трьох відсотків річних, передбачених статтею 625 ЦК України.

Суд першої інстанції на викладене уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права, внаслідок чого повністю задовольнив вимоги позову в частині стягнення трьох відсотків річних.

З урахуванням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України із відповідача на користь позивача відповідно до статті 625 ЦК України підлягають стягненню 3% річних за період із 01 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 576,99 доларів США (розрахунок 130 000,00 доларів США (сума боргу) ? 3,0% (процентна ставка) / 100% ? 54 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 576,99 доларів США).

Отже, рішення Бородянського районного суду Київської області від 26 грудня 2024 року в частині стягнення 3% річних у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права підлягає скасуванню, із ухваленням нового судового рішення в цій частині про часткове задоволення цих вимог.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Щербиною Лілією Анатоліїною, задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 26 грудня 2024 року в частині стягнення 3% річних скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення такого змісту.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 3% річних у сумі 576,99 доларів США.

В іншій частині рішення Бородянського районного суду Київської області від 26 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 04 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова