1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/6867/25 2/335/2998/2025
про залишення позовної заяви без розгляду
05 листопада 2025 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого - судді Романько О.О., за участі секретаря судового засідання Корсунової Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, у якій просить розірвати шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що подружні відносин між ними не склались, шлюбні відносини фактично припиненні, спільне господарство не ведуть. Також позивач зазначає, що подальше спільне життя та збереження їхнього шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам.
Статтями 27, 28, 30 ЦПК України врегульовано питання загальної територіальної підсудності за місцем проживання (місцезнаходженням) відповідача, підсудності справ за вибором позивача та виключної підсудності.
За загальним правилом територіальної підсудності, яке закріплене в ч.ч. 1, 2 ст.27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Виняток з вказаного правила становить альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).
Відповідно до ч. 6 ст.187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.
На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України судом зроблено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи відповідача у справі.
Згідно отриманої на запит суду інформації Єдиного демографічного реєстру №1566835 від 14.07.2025, відповідач ОСОБА_2 зареєстрованим не значиться.
Відповідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України, яка встановлює підсудність справ за вибором позивача, згідно до якої позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).
Разом із тим, позивачем не зазначено відповідних доказів на підтвердження останнього відомого зареєстрованого місця проживання чи перебування відповідача - громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , за адресою, яка розташована у Вознесенівському районі, а тому підстав для застосування ч. 9 ст. 28 ЦПК України немає.
Відповідач зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання або перебування на території Вознесенівського району м. Запоріжжя не має.
Згідно ч.2 ст.28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.
З позовної заяви вбачається, що сторони від шлюбу дітей не мають. Доказів наявності домовленості про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача не надано.
Тим більше, позивач згідно долученого (мовою оригіналу) «свидетельства о постановлении на учет в налоговом органе физического лица по месту жительства на территории Российской Федерации» родился в с. Мухоудерока, Алексеевский район, Белгородськая область, Росия».
Більш того, статтею 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» загальні правила підсудності судам України справ з іноземним елементом. Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.
Підстави визначення підсудності справ судам України передбачені ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право». Суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.
Розділом ХІ ЦПК України визначено порядок провадження у справах за участю іноземних осіб.
Отже, сповіщення відповідача повинно здійснюватися у рамках міжнародної співпраці.
14.07.2025 ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, направлено до Верховного Суду для визначення підсудності відповідно до ст. 29 ЦПК України.
23.07.2025 року ухвалою Верховного Суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовлено у визначенні підсудності. Справу повернуто до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя.
Ухвалою суду від 11.08.2025 відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 01.09.2025, яке було неодноразово відкладено у зв`язку з неявкою сторін, останній раз 05.11.2025.
У судове засідання, призначене на 05.11.2025, позивач ОСОБА_1 не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомила. Заяву про розгляд справи за її відсутності суду не надавала.
Відповідач ОСОБА_2 повідомлявся про дату та час проведення судового засідання шляхом оголошення про виклик на сайті суду. В судове засідання не з`явився причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК, особи, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Стаття 223 ЦПК України передбачає наслідки неявки в судове засідання учасника справи. Так, частина 5 цієї ж статті встановлює, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Згідно пункту третього частини першої статті 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Отже, виходячи з положень статей 223, 257 ЦПК, позовна заява залишається судом без розгляду у разі сукупності певних умов, а саме належне повідомлення позивача про час та місце проведення судового розгляду; позивач повторно не з`явився у судове засідання; від позивача не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
При наявності сукупності зазначених умов, причини повторної неявки у судове засідання позивача, який належним чином був повідомлений про місце і час слухання справи, правового значення не мають.
Поважність причини неявки позивача враховується при першій неявці.
Зважаючи на вказані норми закону та їх роз`яснення слід вважати, що суд при першій неявці позивача позбавлений можливості розгляду справи за відсутності позивача (його представника) у судовому засіданні у випадку належного повідомлення позивача про час та місце судового розгляду та за відсутності його заяви про розгляд справи у його відсутності, натомість взмозі відкласти розгляд справи. При повторній же неявці позивача (його представника) у випадку належного повідомлення про час та місце судового розгляду та за відсутності заяви про розгляд справи у відсутності позивача, суд позбавлений можливості розгляду справи, відкладення розгляду, незважаючи на причини неявки та зобов`язаний залишити позовну заяву без розгляду.
Тобто, позовна заява при повторній неявці в судове засідання належним чином повідомленого позивача залишається без розгляду незалежно від причин його неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
Слід відзначити, що позивач, який переважно найбільш зацікавлений у розгляді справи, повинен демонструвати своєю поведінкою сумлінність реалізації своїх процесуальних прав та виконання обов`язків. Належне повідомлення позивача вдруге поспіль про судове засідання, його неявка у таке, відсутність у справі заяви про розгляд справи за відсутності позивача (частина п`ята статті 223, пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК), позбавляє суд можливості для проведення розгляду справи чи відкладення розгляду справи незалежно від причин неявки, зобов`язуючи залишити позовну заяву без розгляду.
Наслідки, передбачені частиною п`ятою статті 223 ЦПК та пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК застосовуються судом в усіх випадках повторної неявки позивача до суду, незалежно від поважності причин його відсутності.
Такий наслідок неявки позивача є імперативним, тобто застосовується в усіх випадках повторної неявки, незалежно від того чи є можливість вирішити спір по суті.
Оскільки позивач повторно не з`явилася в судове засідання, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, питання, яке порушено перед судом без участі сторін вирішити не є можливим, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без розгляду.
Суд також роз`яснює, що особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що стали підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно, що передбачено вимогами частини другої статті 257 ЦПК України.
За таких обставин, позовну заяву необхідно залишити без розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 131, 223, 257, 258, 260-261, 353-354 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без розгляду.
Роз`яснити позивачу її право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Запорізького апеляційного суду протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали суду складено 07.11.2025.

Суддя: О.О. Романько