Справа № 182/2608/25
Провадження № 2/0182/2303/2025
04.11.2025 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Рунчевої О.В.,
секретаря Паламарчук П.Ю.,
розглянувши в залі суду в м. Нікополі у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Нікопольський філія Придніпровської товарної біржі про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -
29.04.2025 року ОСОБА_1 звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним .
16.06.2025 року позивач уточнила свої позовні вимоги, зазначивши третьої особою по справі Нікопольську філію Придніпровської товарної біржі. В позові позивач просить визнати дійсним договір №097-НД/097-Н від 25.11.1998 року про купівлю-продаж нерухомого майна, а саме, житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтований тим, що вказаний договір був укладений на Нікопольській філії Придніпровської товарної біржі та зареєстрований в КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації», проте не посвідчений нотаріально на підставі ст.15 Закону України «Про товарну біржу». Сторони виконали всі умови договору, позивачка сплатила гроші за будинок в повному обсязі та безперервно та відкрито володіє, користується та розпоряджається даним домоволодінням. Відповідач, в свою чергу, дійсність договору не оскаржив та претензій щодо права власності на будинок не заявляв.
На разі позивач бажає розпорядитися належним їй майном, але позбавлена такої можливості, а тому змушена звернутись до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 03.06.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків (а.с.31-32).
Ухвалою суду від 30.06.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.52-53).
Ухвалою суду від 20.08.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.66-67).
Сторони в судове засідання не з`явились.
24.07.2025 року позивачка надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 58).
Відповідач ОСОБА_2 про дату розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом надсилання судової повістки на останню відому адресу його реєстрації, про що свідчить поштовий конверт (а.с.71), згідно якого поштове відправлення повернулось до суду за закінченням терміну зберігання. Причину неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про слухання справи без його участі на адресу суду не направив.
Представник Нікопольської філії Придніпровської товарної біржі в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, шляхом надсилання судової повістки на останню відому юридичну адресу, про що свідчить поштовий конверт (а.с.73), який повернувся на адресу суду, як не вручений, за закінченням терміну зберігання. У відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України судова повістка вважається врученою.
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Суд на підставі ст.280 ЦПК України розглянув справу заочно.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутності сторін, що відповідає положенням ч.2ст.247 ЦПК України.
Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно до статті 4 ЦПК України та статті 15 ЦК України, у порядку цивільного судочинства підлягає захисту порушене, невизнане або оспорюване право.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
У судовому засіданні встановлено, що 25.11.1998 року на Нікопольській філії Придніпровської товарної біржі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна №097-НД/097-Н, а саме: житлового будинку з надвірними побудовами, житловою площею 63,1 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 540 кв.м. по АДРЕСА_1 (а.с. 5).
В матеріалах справи знаходиться лист КП «НРБТІ» ДОР від 07.02.2025 року за № 27, з якого вбачається, що станом на 31.12.2012 року, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за фізичною особою ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №097-НД/097-Н від 25.11.1998 року, зареєстрованого на Нікопольській філії Придніпровської товарної біржі (а.с.20).
Правочин сторонами договору повністю виконаний, відповідач отримав гроші в сумі 10 000 грн. ще до підписання договору, про що вказано безпосередньо в самому Договорі № 097-НД/097-Н від 25.11.1998 року, а позивач поселилась в домоволодінні, яким користується до теперішнього часу. ОСОБА_1 зазначає, що проживає в будинку більш ніж 25 років, регулярно сплачує комунальні платежі та утримує його в належному санітарно-технічному стані.
В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що на теперішній час вона бажає розпорядитися належним їй майном, але позбавлена такої можливості, оскільки змінилися вимоги щодо дійсності правочинів.
На момент укладення даного договору купівлі-продажу, правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР, який втратив чинність з 01.01.2004 року на підставі ЦК України N 435-IV (435-15) від 16.01.2003 року, який набрав чинності 01.01.2004 року.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.
Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, що до яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Разом з цим, зі змісту договору №097-НД/097-Н від 25.11.1998 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований в реєстраційній книзі №75, реєстрований №22 від 02 грудня 1998 року, та подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає.
Стаття 15 Закону України «Про товарну біржу», на яку є посилання у договорі купівлі-продажу, дозволяла членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Таким чином, на дату укладання даного договору купівлі-продажу житлового будинку, в законодавстві існували протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору, мала місце колізія норми ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" та норми ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року.
Разом з цим, у відповідності з ч.2 ст. 47 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), якщо одна зі сторін цілком або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.
З матеріалів справи встановлено, що вищевказаний договір купівлі-продажу був укладений на біржі відповідно до ЗУ "Про товарну біржу", зареєстрований в КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР, виконаний сторонами, але на теперішній час нотаріальне посвідчення даного договору є неможливим.
Відповідно ст.12 Закону України «Про власність», який діяв на час укладення договору, громадянин набуває право власності на майно, одержане внаслідок укладення угод, не заборонених законом, тобто позивач внаслідок купівлі-продажу житлового будинку з надвірними побудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , набула право власності на нього.
З огляду на викладене вище, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», ст.ст. 47, 227 ЦК України /в редакції 1963р./, ст. ст. 12,13,19,81,131,223,259,263-265 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Нікопольська філія Придніпровської товарної біржі про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №097-НД/097-Н від 25.11.1998 року, а саме, житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та посвідчений Нікопольською філією Придніпровської товарної біржі та зареєстрований Нікопольським міжміським бюро технічної інвентаризації 02 грудня 1998 року за реєстровим №22 в реєстровій книзі №75.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: О. В. Рунчева