Провадження № 2/752/6974/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі: головуючого- судді -Машкевич К.В. , за участю секретаря - Зінченка Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського міського відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 375 740, 07 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Посилається в позові на те, що відповідно до наказу № 166-к від 07 жовтня 2016 року перебував на посаді директора Київського міського відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю.

Наказом Фонду №92-к від 07 червня 2022 року був звільнений з займаної посади.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 11 вересня 2024 року наказ про його звільнення був скасований, він був поновлений на роботі та стягнуто 375 740, 07 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року рішення суду в частині стягнення середнього заробітку було скасовано та відмовленно в позові з тих підстав, що відповідати за позовом у цій частині має Київське міське відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю.

На даний час рішення суду вступило в законну силу, а тому просить задовольнити позов.

Позов був зареєстрований судом 22 травня 2025 року та відповідно до статті 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 27 травня 2025 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження в справі, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Відповідно до статті 178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для подання відзиву.

27 червня 2025 року відповідач подав відзив, яким проти позову заперечує.

Посилається на те, що наказом №50к «Про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_2 31 березня 2022 року дія трудового договору з позивачем була призупинена.

Даний наказ виданий на підставі Закону України «Про організацію трудових відносин в умоває воєнного стану», є чинним та продовжує діяти.

Позивач не міг виконувати свої обов`язки, оскільки тривалий час перебуває за кордоном, однак заяв про надання йому відпустки відповідно до даного закону не подавав.

З урахуванням цього, вважає дії Київського відділення правомірними, а вимоги позивача безпідставними

31 липня 2025 року представник позивача подав відповідь на відзив, в якій підтримав викладені в позові обставини та наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач на підставі наказу № 166-к від 07 жовтня 2016 року перебував на посаді директора Київського міського відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю.

Наказом №92-к від 07 червня 2022 року був звільнений з займаної посади на підставі пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 11 вересня 2024 року наказ про звільнення позивача з роботи був скасований, він був поновлений на роботі.

Цим же рішенням стягнуто з Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю 375 740. 07 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року рішення суду в частині стягнення середнього заробітку було скасовано та відмовленно в позові в зв`язку з тим, що відповідати за позовом у цій частині має Київське міське відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, з яким позивач перебував у трудових відносинах.

На даний час рішення суду вступило в законну силу.

( а.с. 8 - 26 )

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, незаконність звільнення позивача з роботи встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, як і підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

З матеріалів справи вбачається, що при ухваленні рішення Голосіївським районним судом м.Києва 11 вересня 2024 року сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу була розрахована відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, з розрахунку середньоденого заробітку в розмірі 635, 77 грн.

Період розрахунку становив з 08 червня 2022 року до 11 вересня 2024 року 591 робочий день, а сума до стягнення 375 740, 07 грн.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача правильності проведеного розрахунку не спростовував.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про бгрунтованість вимог позивача.

Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, викладені в відзиві, виходячи з наступного.

Обставини, приведені в відзиві, були предметом перевірки та вирішення при розгляді справи про поновлення позивача на роботі судом першої та апеляційної інстанції, і їм була дана відповідна правова оцінка.

Рішення суду набрало законної сили.

Виходячи з цих обставин, одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, суд приходить до висновку про доведеність вимог позивача та їх задоволення.

Суд при цьому також враховує, що відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

З урахуванням приведеного, суд не приймає до уваги і решти приведених у відзиві заперечень.

Відповідно до частин 1, 6 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням цього, звільнення позивача при зверненні до суду з позовом від сплати судового збору, розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 3 757, 40 грн судового збору.

Керуючись статтею 235 КЗпП України, статтями 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 263 - 266, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Київського міського відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на користь ОСОБА_1 375 740, 07 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнути з Київського міського відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на користь держави 3 757, 40 грн судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , 1959 року народження, адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Київське міське відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, адреса: 03150 м. Київ, вул. Велика Васильківська, 104, .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: К.В.Машкевич