ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 627/1117/14-ц
Номер провадження 22-ц/818/4280/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

представника заявника адвоката Некрасова О.В.,

представника заінтересованої особи адвоката Фільової Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Краснокутського районного суду Харківської області від 20 червня 2025 року в складі судді Каліберди В.А. по справі № 627/1117/14-ц за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про визнання виконавчого листа № 627/1117/14 таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа № 627/1117/14 таким, що не підлягає виконанню.

Заява мотивована тим, що рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 10 вересня 2014 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття, починаючи з 14 липня 2014 року.

10 вересня 2014 року Краснокутським районним судом Харківської області видано виконавчий лист № 627/1117/14 на виконання вказаного рішення суду, на підставі якого він сплачував аліменти з 2014 по 2018 рік. У 2018 році стягувач визнала, що ОСОБА_3 не є його дитиною та забрала виконавчий документ з виконавчої служби. З 01 січня 2016 року по 30 червня 2020 року ОСОБА_2 отримувала грошову допомогу як одинока мати. Однак у червні 2024 року вона знову пред`явила виконавчий лист до виконання.

Вказав, що у свідоцтві про народження дитини батьком вказаний не він, а ОСОБА_4 , та дані про батька внесені на підставі заяви матері. Факт його батьківства, що є підставою для обов`язку по сплаті аліментів, не встановлювався. У рішенні суду про стягнення аліментів від 10 вересня 2014 року не було враховано його заперечень щодо батьківства, а також не проведено ДНК-експертизи, яка могла б підтвердити або спростувати факт батьківства.

Просив визнати виконавчий лист № 627/1117/14 від 10 вересня 2014 року таким, що не підлягає виконанню, оскільки він ґрунтується на помилковому рішенні, винесеному без фактичного встановлення батьківства, та зупинити дію вказаного виконавчого листа на час розгляду справи.

Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 20 червня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що наведені ОСОБА_1 обставини не є підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки рішення суду про стягнення аліментів, на підставі якого його видано, є чинним. Крім того, у справі № 627/1088/24 встановлено батьківство ОСОБА_1 щодо дитини ОСОБА_3 . Зупинення виконавчого провадження до повноважень суду не належить.

На вказане судове рішення 06 липня 2025 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Некрасов О.В. до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визнати виконавчий лист № 627/1117/14 від 10 вересня 2014 року таким, що не підлягає виконанню, оскільки він ґрунтується на помилковому рішенні, винесеному без фактичного встановлення батьківства.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не усунув правову невизначеність, що виникла через помилкове стягнення аліментів із особи, яка на момент винесення рішення у 2014 році не була встановлена у правовому порядку батьком дитини. Суд не надав належної оцінки доказам, у тому числі документам щодо отримання ОСОБА_2 державної допомоги як одинокою матір`ю, офіційним відповідям органів державної реєстрації актів цивільного стану, що підтверджують внесення даних про батька виключно зі слів матері, а також не застосував правові позиції Верховного Суду України, які вимагають попереднього встановлення факту батьківства до вирішення питання про стягнення аліментів. Рішення про встановлення батьківства було винесене лише у 2025 році та не має зворотної сили щодо обставин і правовідносин, які існували у 2014 році. Суд мав надати правову оцінку допустимості виконання рішення суду від 2014 року, враховуючи нововиявлені обставини, замість формального посилання на його чинність.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника заявника адвоката Некрасова О.В., який підтримав апеляційну скаргу, представника заінтересованої особи адвоката Фільову Н.Д., яка проти скарги заперечувала, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 . Батьками у його свідоцтві про народження серія НОМЕР_1 від 07 травня 2014 року зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 6 зворот).

Запис про батька дитини ОСОБА_3 ОСОБА_4 зроблено за вказівкою матері згідно частини 1 статті 135 СК України, що підтверджується відповіддю Валківського відділу ДРАЦС у Богодухівському районі Харківської області від 08 жовтня 2024 року на адвокатський запит (а.с. 11).

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 10 вересня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття, починаючи з 14 липня 2014 року (а.с. 15). Рішення суду набрало законної сили та є чинним.

На виконання вказаного рішення суду 10 вересня 2014 року Краснокутським районним судом Харківської області видано виконавчий лист № 627/1117/14 (а.с. 9).

З відміток на виконавчому листі вбачається, що 16 липня 2018 року його повернуто стягувачу за його заявою на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 9 зворот).

З 01 січня 2016 року по 30 червня 2020 року ОСОБА_7 було призначено державну соціальну допомогу одиноким матерям, що підтверджується відповіддю УСЗН Богодухівської РДА Харківської області від 23 липня 2024 року № 03-11/1717 на адвокатський запит (а.с. 8).

17 червня 2024 року постановою старшого державного виконавця Валківського відділу ДВС у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 75316525 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_7 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 01 червня 2018 року (а.с. 10).

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про припинення стягнення з нього аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 . У листопаді 2024 року ОСОБА_7 звернулась із зустрічним позовом про визнання батьківства. У справі проведено судову молекулярно-генетичну експертизу, за висновком якої № 481 від 28 лютого 2025 року встановлено, що ОСОБА_1 є біологічним батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з імовірністю 99,%. Провадження у справі за первісним позовом ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відмовою його від позову. Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 11 червня 2025 року у справі № 627/1088/24 задоволено зустрічний позов ОСОБА_7 та визнано ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесено зміни до актового запису № 10 від 07 травня 2014 року, складеного Олексіївською сільською радою Краснокутського району Харківської області, про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 36-45).

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata (вирішена справа), тобто принципу остаточності судового рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише за умови особливих непереборних обставин.

У частинах 1 і 2 статті 432 ЦПК України визначено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України не є вичерпним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001.

За правилами частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що ця особа не є біологічним батьком дитини, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку особи, яка була зазначена у свідоцтві про народження, як батько.

Звертаючись до суду з вимогою про визнання виконавчого листа про стягнення з нього аліментів таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 посилався на те, що виконавчий лист видано на підставі помилкового рішення суду від 10 вересня 2014 року, винесеного без фактичного встановлення його батьківства. Його батьківство встановлено лише рішенням суду від 11 червня 2025 року, і саме з цього часу він має обов`язок з утримання дитини.

Однак, викладені заявником обставини, за яких він просить визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, не є ні матеріально-правовими, ні процесуально-правовими підставами для задоволення його вимоги.

Фактично заявник наразі оскаржує рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 10 вересня 2014 року про стягнення аліментів, зазначаючи про його помилковість та необґрунтованість. Проте рішення суду набрало законної сили 21 вересня 2014 року, в апеляційному порядку сторонами не оскаржувалось, отже є обов`язковим до виконання.

Питання щодо законності та обґрунтованості судового рішення від 10 вересня 2014 року не підлягає вирішенню в порядку розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки воно не є об`єктом апеляційного перегляду.

Подання заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не може бути пов`язане із оспоренням такого судового рішення по суті заявлених вимог, адже це питання належить до процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень, тобто, рішень, які набрали законної сили та підлягають виконанню у примусовому порядку.

При цьому, ОСОБА_1 було достеменно відомо про ухвалення такого рішення суду, у подальшому впродовж 2014-2018 років він його виконував, проти свого батьківства не заперечував. Заявником не надано жодного доказу, який би вказував на наявність об`єктивно непереборних обставин, що перешкоджали йому з 2014 року дотепер вчинити процесуальні дії для перегляду вказаного рішення суду.

З позовом про припинення стягнення аліментів ОСОБА_1 звернувся лише у 2024 році, та у подальшому від нього відмовився. Його батьківство підтверджено висновком судової молекулярно-генетичної експертизи та встановлено рішенням суду від 11 червня 2025 року, яке також набрало чинності та не оскаржувалось.

Отже, у суду немає підстав вважати, що у боржника відсутній обов`язок зі сплати аліментів, та що виконавчий лист від 10 вересня 2014 року є таким, що не підлягає виконанню.

Посилання ОСОБА_1 на те, що суд не надав належної оцінки документам щодо отримання ОСОБА_2 державної допомоги як одинокою матір`ю, офіційним відповідям органів державної реєстрації актів цивільного стану, що підтверджують внесення даних про батька виключно зі слів матері, колегія суддів відхиляє, оскільки ці докази не підтверджують наявності підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до незгоди заявника з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

Доводів щодо незгоди з ухвалою суду в частині відмови у задоволенні вимоги про зупинення дії виконавчого листа апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить, тож підстав для її перегляду і скасування чи зміни в цій частині колегія суддів також не вбачає.

У зв`язку з тим, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, підстави для розподілу судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Краснокутського районного суду Харківської області від 20 червня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина