Провадження №: 2/336/3773/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Коваленка П.Л., за участі секретаря судового засідання Степливої Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Українські фінансові операції» через свого представника Дідуха Є.О. звернулось до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором №4314574 від 20.01.2024 в загальному розмірі 146 766,13 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом в розмірі 18 998,98 грн, суми заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором в розмірі 104 493, 40 грн., суми заборгованості за процентами нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» в розмірі 23 273,75 грн. Також, представник позивача просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості, суму сплаченого судового збору та витрати на правничу допомогу.

Позовна заява обґрунтована тим, що 20.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №4314574 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладено в електронній формі та підписано відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. ТОВ «Лінеура Україна» на умовах строковості, зворотності, платності зобов`язалось надати позичальнику грошові кошти, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором. Сторони погодили такі умови договору: сума кредиту 15000,00 грн., строк кредиту 360 днів, періодичність сплати процентів кожні 30 днів. На пільговий строк 30 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 1,625% у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов, тому до нього застосовано повну ставку кредитування 2,5% у день. ТОВ «Лінеура Україна» надав відповідачу кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на його банківський рахунок за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 . ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало, надавши грошові кошти в розмірі 15 000,00 грн. В подальшому позичальником було підписано додатковий договір, за умовами якого йому надано додатково грошові кошти в розмірі 4000,00 грн. Відповідач свої зобов`язання перед ТОВ «Лінеура Україна» не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 18 998,98 грн та за нарахованими відсотками в розмірі 104 493,4 грн.

25.11.2024 ТОВ «Лінеура Україна» на підставі Договору факторингу №25/11/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право вимоги до відповідача. Станом на дату укладення зазначеного договору, з дня переходу права вимоги до дати закінчення строку кредитного договору, позивачем донараховані відсотки в розмірі 23 273,75 грн.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, не сплатив існуючої заборгованості, у зв`язку із чим ТОВ «Українські фінансові операції» було змушено звернутись до суду за захистом свої прав.

Посилаючись на викладені обставини, представник позивача просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 12.08.2025 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, витребувано з АТ «ПУМБ» докази у справі.

01.09.2025 АТ «ПУМБ» на виконання ухвали суду від 12.08.2025 надано витребувані документи.

08.09.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий адвокатом Тимошенко А.В. в інтересах відповідача ОСОБА_1 , в якому він зазначив, що позовні вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» підлягають частковому задоволенню з наступних міркувань. Відповідач не заперечує отримання кредитних коштів за договором №4314574 від 01.02.2024 двома платежами на суму 15 000,00 грн та 4 000,00 грн., а всього на 19 000,00 грн. Відповідач зазначає, що йому не надавались для ознайомлення ані Договір, ані Додаткова угода до нього. Натомість при реєстрації Первісного кредитора відповідачу пропонувалось отримати кредит на суму 15 000,00 грн. на 30 днів під 1,63% за день користування і сплатою відсотків у розмірі 7335,00 грн, які були автоматично прораховані при обранні суми кредитування. Ці умови влаштували відповідача, тому він здійснив верифікацію на сайті шляхом заповнення отриманого ідентифікатора. 01.02.2024 відповідачу запропоновано додаткові кредитні кошти у розмірі 4000,00 грн. на тих самих умовах, що вказані у Договорі. Ані Додатковий договір, ані паспорт до нього відповідачу для ознайомлення та підпису не надавався. Також представник відповідача не погоджується з нарахованими позивачем відсотками, вважає їх непропорційно великими, а самі умови договору про нарахування таких відсотків та штрафних санкцій несправедливими. Одночасно з цим, представником відповідача наданий власний розрахунок нарахування відсотків, який мав би бути наданий позивачем за умови ознайомлення відповідача з істотними умовами договору. Відповідно до такого розрахунку відсотки мали бути нараховані наступним чином: за період з 20.01.2024 по 18.02.2024 під 1,63%/день, що становить 8509,60 грн., за період з 19.02.2024 по 22.04.2024 під 2,5%/день, що складає 30 400,00 грн., за період з 23.04.2024 по 20.08.2024 під 1,5%/день, що складає 34 200,00 грн., за період з 21.08.2024 по 13.01.2025 під 1%/день, що складає 27 740,00 грн, а сього 100 840,60 грн. Крім того, представник відповідач вважає, що на момент набуття позивачем права вимоги за договором, останній не мав права нараховувати відсотки за його користування, оскільки після відступлення права вимоги, яке відбулось 25.11.2024, новий кредитор (позивач у справі) пред`явив вимогу до відповідача про повернення грошових коштів, а отже, з цієї дати його право нараховувати проценти за договором припинилось. У відзиві, представник відповідача зазначає, що відповідач не заперечує факту отримання грошових коштів у сумі 19000,00 грн. у якості кредиту від первісного кредитора за узгодженою процентною ставкою 1,63% та строком кредитування на 30 днів, а тому визнає позов на загальну суму 27 507,58 грн, з яких 18 998,98 грн. заборгованість за тілом кредиту, 8508,60 грн заборгованість за відсотками. Щодо вимоги позивача стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн сторона відповідача вважає їх неспівмірними із складністю справи, а послуги штучно перебільшеними та не конкретизованими. Справедливим розміром таких витрат сторона відповідача вважає 6000,00 грн., які мають бути задоволені пропорційно до задоволених позовних вимог. Посилаючись на викладене, представник відповідача просить задовольнити позов частково, а також надає попередній розрахунок витрат відповідача на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

10.09.2025 від представника позивача адвоката Лисенко Д.В. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій сторона позивача не погодилась з підставами заперечень проти позову, зазначивши, що перед укладенням кредитного договору відповідач був ознайомлений з його умовами та розміром процентної ставки та не оспорював його умови. Заявляючи про несправедливість нарахованої процентної ставки за договором, представник відповідача не просить визнати ці умови договору недійсними. Підписавши кредитний договір в електронній формі, позичальник засвідчив, що погодився на отримання коштів саме на умовах, визначених кредитним договором. Матеріали справи не містять доказів зміни умов Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Представник позивача зазначає, що дії позичальника на момент укладення кредитного договору були свідомими та кредитодавець вважав, що у майбутньому позичальник виконає свої зобов`язання так само, як і кредитодавець на момент виникнення правовідносин. Вказує, що відповідач заперечує проти умов Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту на стадії судового розгляду щодо неналежного виконання позичальником зобов`язань, що свідчить про суперечливу поведінку. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

25.09.2025 від представника позивача Дідуха Є.О. надійшло клопотання про долучення доказів, яке фактично є клопотанням про витребування доказів у справі.

Ухвалою суду від 08.10.2025 у задоволенні зазначеного клопотання відмовлено.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив справу розглядати без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Тимошенко А.В. в судове засідання не з`явились. Від представника відповідача раніше надходило клопотання про розгляд справи без їх участі.

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20.01.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір №4314574 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

На умовах, встановлених Договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору:

Відповідно до п. 1.2. тип кредиту - кредит, сума кредиту складає 15000,00 грн.

Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Додатком №1 до договору є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту, в якій вказаний строк договору з 20.01.2024 по 13.01.2025.

Кредитний договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 13343.

Згідно з п. 3.1. договору проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт".

Пунктом 1.4.1. договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 2,5% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 договору.

На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_2 , яку Відповідачем вказано особисто під час укладання Договору.

Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 15000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» (вих.№1-1912 від 19.12.2024).

Згодом, 01.02.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Додатковий договір до договору №4314574 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 20.01.2024 за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 4000,00 грн. Сума кредиту на дату укладення Додаткового договору, з урахуванням платежів, здійснених клієнтом за договором становить 19000,00 грн.

Відповідач ОСОБА_1 підписав Додатковий договір, Паспорт споживчого кредиту до Додаткового договору, Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта в редакції Додаткової угоди електронним підписом одноразовим ідентифікатором 48546.

ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за Додатковим договором перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 4000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» (вих.№1-1912 від 19.12.2024).

Крім того, відповідач ОСОБА_1 визнав отримання кредитних коштів на загальну суму 19 000,00 гривень.

25.11.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі Договору факторингу № 25/11/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до Відповідача. Перехід права вимоги підтверджується наданим суду реєстром боржників (додаток № 1 до Договору факторингу) від 25.11.2024, платіжною інструкцію, за якою ТОВ «Українські фінансові операції» сплатило грошові кошти за договором факторингу.

26.11.2024 ТОВ «Українські фінансові операції» направило на адресу ОСОБА_1 повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором, вказані реквізити нового кредитора для оплати заборгованості за кредитним договором, зазначена контактна інформація для зв`язку з ним.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові у справі відсутнє (щодо обох договорів), хоча на виконання умов договорів факторингу могло бути витребувано клієнтом. Разом з цим, виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Такі відомості стороною відповідача не надані.

За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 667/11010/14-ц (провадження № 61-10349св18).

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

При цьому, за нормою ч. 1 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Доводи відповідача, що він не отримував ані примірника Договору, ані Додаткового договору до нього судом не приймаються, оскільки обидва документи підписані відповідачем ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором, яким він підтвердив, що ознайомлений з умовами договору та погоджується з ними. Посилання представника відповідача на те, що Паспорт споживчого кредиту підписаний ідентифікатором, відмінним від того, яким підписано сам Договір, не спростовує того факту, що ОСОБА_1 був ознайомлений з усіма істотними умовами договору, в тому числі з розміром процентної ставки за користування кредитними коштами, оскільки інформація, зазначена в паспорті споживчого кредиту фактично дублює умови, вказані в самому Договорі.

Отже, ТОВ «Лінеура Україна» нараховувало проценти за користування кредитними коштами протягом всього строку дії договору, який згідно з його умовами становить 360 днів, а не 30 як на тому наполягає відповідач, ніяких доказів цього не надаючи суду.

Щодо заперечень відповідача щодо неправомірності нарахування процентів новим кредитором, яким є позивач у даній справі, оскільки після переходу до нього права вимоги він у письмовому вигляді та шляхом численних дзвінків із застосуванням погроз висловлював вимогу повернути заборгованість, нараховану первісним кредитором, то такі доводи відповідача нічим не підтверджуються. Натомість в матеріалах справи міститься письмове повідомлення, яке ТОВ «Українські фінансові операції» як новий кредитор направляло на адресу відповідача ОСОБА_1 .. Таке повідомлення не містить вимоги достроково виконати умови кредитного договору, а лише носить інформаційний характер щодо реквізитів нового кредитора та засобів зв`язку із ним.

Таким чином, оскільки на момент переходу права вимоги за Договором факторингу до позивача, кредитний договір ще діяв, то до нового кредитора (позивача у справі) перейшли всі права та обов`язки за цим договором, зокрема, право нараховувати процента за користування кредитними коштами.

Відповідно до 1.4.1. договору стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 2,5% в день. Розрахунок, наданий позивачем здійснено саме з урахуванням такої відсоткової ставки, з якою суд погодитись не може, виходячи з наступного.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором, проценти за користування кредитом нараховувалися за відсотковою ставкою в розмірі 2,5% у період з 20.01.2024 по 13.01.2025. Загальна сума нарахованих відсотків становить 146766,13 грн (104493,40 відсотки нараховані первісним кредитором + 23273,75 грн відсотки нараховані позивачем).

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна процентна ставка має бути не більше 2,5%, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%.

Розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, однак вони повинні узгоджуватися із нормами Закону.

Кредитний договір №4314574 укладений 20.01.2024 строком 360 днів. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року набрав чинності 24 грудня 2023 року. Тобто даний кредитний договір укладений після набрання чинності цим Законом, а тому розрахунок заборгованості по відсоткам має бути здійснений з урахуванням його положень.

Таким чином, розмір заборгованості відповідача за процентами становить 105289,93 грн., з яких: за період з 20.01.2024 по 22.04.2024 з розрахунку 2,5% в день на суму заборгованості 43350,00 грн., за період з 23.04.2024 по 20.08.2024 з розрахунку 1,5% в день на суму заборгованості 34 199,96 грн., з 21.08.2024 по 13.01.2025 з розрахунку 1% в день на суму заборгованості 27739,97 грн.

Враховуючи викладене, доводи представника позивача про те, що зміни до Закону «Про споживче кредитування» не стосуються укладеного з відповідачем у цій справі кредитного договору без внесення до нього змін, є безпідставними.

Також, слід зазначити, що альтернативний розрахунок, наданий представником відповідача в частині нарахування відсотків за зниженою відсотковою ставкою в розмірі 1,63 % не відповідає умовам укладеного кредитного договору №4314574 від 20.01.2024, а саме п.1.3, п.1.4.2, згідно з якими знижена відсоткова ставка застосовується у разі, якщо клієнт виконає свої зобов`язання за кредитним договором та сплатить до 18.02.2024 кошти в сумі, не менше суми першого платежу. В іншому випадку за користування кредитними коштами застосовується стандартна процентна ставка, яка становить 2,5% в день. Оскільки умови надання зниженої процентної ставки відповідачем не виконані слід застосовувати стандартну процентну ставку.

Щодо застосування положень частин одинадцять, дванадцять статті 265 ЦПК України, то суд враховує наступні висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 жовтня 2024 року у справі №911/952/22. Частині десятій статті 238 ГПК України, частинам десятій, одинадцятій статті 265 ЦПК України кореспондують норми частин одинадцятої, дванадцятої статті 26 Закону «Про виконавче провадження», якими конкретизується порядок виконавчих дій виконавця щодо нарахування пені, відсотків до моменту виконання рішення суду за механізмом (формулою) визначеним у цьому рішенні суду. Зокрема, визначено: якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі; до закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Системний аналіз наведених норм свідчить, що положення частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України закріплюють механізм, який позбавляє кредитора необхідності звернення до суду з позовом щодо нарахування та стягнення, зокрема, відсотків за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як був розглянутий по суті і задоволений його позов про стягнення боргу, відсотків за невиконання того самого зобов`язання між тими ж сторонами.

Застосування частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України полягає у продовженні нарахування відсотків поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті позовних вимог. Вони застосовуються лише в тих випадках, коли суд, розглянувши спір по суті, ухвалив рішення про застосування відсотків.

Тобто можливість нарахування відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог у рішенні суду). Якщо суд не застосував відсотки в рішенні, то не може бути і зазначено про їх нарахування до моменту виконання рішення. І навпаки - якщо суд їх застосує, то у рішенні може зазначатися про нарахування відсотків до моменту виконання рішення.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що нарахування відсотків у порядку частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України ґрунтується на тих самих нормах матеріального права, які є підставою для задоволення позову судом за результатом розгляду справи та які зазначені в мотивувальній частині рішення.

За своєю природою відсотки, зазначені в частині десятій статті 238 ГПК України, частинах десятій, одинадцятій статті 265 ЦПК України, є заходами відповідальності, що застосовані судом за порушення боржником виконання зобов`язання. Тобто це ті самі заходи відповідальності, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені норми не визначають якоїсь іншої чи особливої правової природи відсотків, про нарахування яких суд може зазначити у рішенні про стягнення до моменту його виконання.

Стягнення процентів річних та суми інфляційних втрат визначено частиною другою статті 625 ЦК України, тобто не ґрунтується на тих самих нормах матеріального права, які є підставою для задоволення даного позову судом за результатом розгляду справи та не зазначені в мотивувальній частині рішення.

Отже, підстави для застосування положень частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України відсутні, а тому в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, позовна заява підлягає задоволенню частково, саме в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованості за Договором №4314574 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 20.01.2024 у загальному розмірі 124 289,91 грн., яка складається з тіла кредиту в сумі 18 999,98 грн. та заборгованості за процентами в сумі 105 289,93 грн.

Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження надання правничої допомоги представником позивача суду надано договір про надання юридичних послуг №01/08/2024-А від 01.08.2024, згідно з яким послуга надавалась ТОВ «Українські фінансові операції» адвокатом Дідухом Є.О., копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, заявка №4314574 від 21.04.2025 на виконання доручення до договору, акт №4314574 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 20.07.2025, детальний опис робіт (наданих послуг), рахунок на оплату №4 від 20.07.2025. Загальний розмір правничої допомоги заявленої до стягнення з відповідача становить 10000,00 грн.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Тимошенко А.В. вказав, що вважає такі витрати не співмірними із складністю справи, а послуги, зазначені у Детальному описі робіт (наданих послуг) №4314574 від 20.07.2025 штучно перебільшеними і неконкретизованими, а сама позовна заява має шаблонний характер, у зв`язку із чим просить зменшити суми витрат на правничу допомогу до 6000,00 грн.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частиною шостою статті 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, з урахуванням того, що позовну заяву задоволено частково (на 84,69%), з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5081,40 грн. (6000,00 грн. * 84,69%).

Відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовну заяву задоволено частково (на 84,69%), з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2051,53 грн. (2422,40 грн. * 84,69%).

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76, 81, 141, 223, 247, 265, 273, 280-284 ЦПК України суд ,

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за Договором №4314574 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 20.01.2024 у загальному розмірі 124 289 (сто двадцять чотири тисячі двісті вісімдесят дев`ять) гривень 91 копійка, яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 18 999,98 грн. та заборгованості за процентами в розмірі 105 289,93 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» судовий збір в розмірі 2051 (дві тисячі п`ятдесят одна) гривня 53 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» витрати на правничу допомогу в розмірі 5081 (п`ять тисяч вісімдесят одна) гривня 40 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», , адреса місцезнаходження: м.Київ, вул.Набережно-Корчуватська, буд.27, прим.2.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: П.Л. Коваленко