Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Провадження № 2-з/357/70/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2025 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Сомок О. А. розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника позивача адвоката Шевченка Антона Олександровича про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» через свого представника адвоката Шевченка Антона Олександровича звернулось до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із цивільним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просить визнати недійсним договір дарування нежитлового приміщення від 11.03.2019 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Білоцерковського міського нотаріального округу Київської області Губенко Т.А. та зареєстрований в реєстрі за № 615. Відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення права власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення, в житловому будинку, загальною площею 120,4 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Одночасно з поданням позовної заяви представник позивача подав заяву про забезпечення позову в якій просить накласти арешт в межах суми 664243,36 грн. на нерухоме майно - нежитлове приміщення, в житловому будинку, загальною площею 120,4 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 . Заборонити будь-яким державним реєстраторам та/або будь-яким іншим реєстраторам речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які дії щодо внесення (виключення, припинення) записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також заборонити будь-яким особам вчиняти правочини щодо відчуження, передання в іпотеку, оренду, вносити зміни вже до укладених правочинів, а також вчиняти інші дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна - нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Заява мотивована тим, що між АТ КБ ПриватБанк та ФОП ОСОБА_1 було укладено три кредитні договори. На виконання своїх зобов`язань за цими договорами АТ КБ ПриватБанк надав ФОП ОСОБА_1 кредитні кошти, проте позичальниця свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів не виконала. Рішеннями Господарського суду Київської області від 25.09.2019 у справі № 911/1084/19, від 23.11.2023 у справі № 911/299/23 та від 02.02.2024 у справі № 911/3468/23, які набрали законної сили, стягнута заборгованість за кредитними договорами з ОСОБА_1 в загальному розмірі 664243,36 грн. Рішення суду не виконані у зв`язку із відсутністю у боржника майна.

Перевіряючи можливість відчуження боржниками майна третім особам з метою уникнення сплати боргу та виконання судових рішень було виявлено, що згідно інформаційної довідки № 439307348 від 13.08.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 відчужила об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення, в житловому будинку, загальною площею 120,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 на користь своєї дочки ОСОБА_3 за договором дарування нежитлового приміщення від 11.03.2019, зареєстрованого в реєстрі за номером 615. Позивач вважає, що під час укладення договору ОСОБА_1 діяла недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам кредитора, оскільки зміна власника майна відбулась з метою уникнення звернення стягнення кредитором на нього в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

На даний час нежитлове приміщення належить на праві власності ОСОБА_2 . Оскільки вона має всі можливості розпоряджатись даною нерухомістю, як власник, у тому числі: дарувати, продавати, передавати права третім особам, представник позивача вважає, що є підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно та заборони вчиняти реєстраційні дії щодо нього. Невжиття заходів забезпечення позову, у разі задоволення позову, може унеможливити чи утруднити ефективний захист, чи поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При вирішенні питання щодо забезпечення позову суд виходить з такого.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, в тому числі накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Частиною 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (постанова Верховного суду від 12 січня 2022 року у справі №568/525/21).

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Так, предметом позову, з яким до суду звернулось АТ КБ «ПриватБанк» є визнання недійсним договору дарування нежитлового приміщення від 11.03.2019 укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Білоцерковського міського нотаріального округу Київської області Губенко Т.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 615 та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно інформаційної довідки № 439307348 від 13.08.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нежитлове приміщення в житловому будинку, загальною площею 120,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 .

Отже, зі змісту позовних вимог, заявлених АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що між сторонами виник спір щодо укладеного договору дарування зазначеного нежитлового приміщення, оскільки позивач вважає вищезгаданий договір фраудаторним правочином, який в кінцевому результаті має на меті створити передумови для ухилення ОСОБА_1 від виконання рішень суду, які набрали законної сили, шляхом унеможливлення виконання рішень суду про стягнення заборгованості.

У постанові Верховного Суду від 05 травня 2025 року у справі № 466/2651/23 викладено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахування такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі 754/5683/22 викладено такий правовий висновок.

Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Оскільки судом встановлено, що позивач звернувся з позовом про визнання правочину, пов`язаного з відчуженням вищевказаного майна, недійсним, відповідач ОСОБА_2 є власником вищевказаного майна, суд дійшов висновку про те, що заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказане майно необхідно задовольнити. Заявлений позивачем такий вид заходів забезпечення позову, як накладення арешту на нежитлове приміщення передбачений нормами чинного законодавства, відповідає предмету позову, співмірний із заявленими вимогами та є доцільним заходом забезпечення позову в даній цивільній справі.

Натомість, невжиття такого заходу забезпечення позову, може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При цьому, суддя вважає, що забезпечення позову у вказаний спосіб не завдасть шкоди сторонам, оскільки майно залишається у повному володінні та користуванні власника, та у разі відмови у позові заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Поряд з тим, суд не вважає доцільним додатково вживати такий захід забезпечення позову, як заборона будь-яким державним реєстраторам та/або будь-яким іншим реєстраторам речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які дії щодо внесення (виключення, припинення) записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також заборонити будь-яким особам вчиняти правочини щодо відчуження, передання в іпотеку, оренду, вносити зміни вже до укладених правочинів, а також вчиняти інші дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна.

Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у справі 567/459/23 від 24 липня 2024 року, згідно з яким при накладенні арешту на майно вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження розпорядження таким майном, не є необхідним.

За таких обставин, враховуючи предмет спору у даній справі, не є необхідним і співмірним додатково заборонятибудь-яким державним реєстраторам та/або будь-яким іншим реєстраторам речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які дії щодо внесення (виключення, припинення) записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також заборонити будь-яким особам вчиняти правочини щодо відчуження, передання в іпотеку, оренду, вносити зміни вже до укладених правочинів, а також вчиняти інші дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладене, суддя дійшов висновку, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову підлягають частковому задоволенню.

Як передбачено ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Ухвала суду про забезпечення позову згідно з ст. 258 ЦПК України є видом судового рішення, яке відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим для виконання всіма державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами на всій території України.

Таким чином, ухвала про забезпечення позову є обов`язковою до виконання всіма суб`єктами, кому вона адресована та кого вона стосується і повинна бути виконана цими суб`єктами самостійно.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 353-354 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ :

Заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи по забезпеченню позову, шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення в житловому будинку, загальною площею 120,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

В частині вимог заяви про заборону будь-яким державним реєстраторам та/або будь-яким іншим реєстраторам речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які дії щодо внесення (виключення, припинення) записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також заборонити будь-яким особам вчиняти правочини щодо відчуження, передання в іпотеку, оренду, вносити зміни вже до укладених правочинів, а також вчиняти інші дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна - нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відмовити.

Ухвала суду про забезпечення позову виконується негайно з дня її постановлення в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Направити примірник ухвали про забезпечення позову заявнику та всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову для негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Білоцерківського міськрайонного

суду Київської області Олена СОМОК