УХВАЛА

07 листопада 2025 року

Рівненський міський суд Рівненської області в особі судді Панас О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики , -

в с т а н о в и в:

В провадженні Рівненського міського суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики .

Ухвалою суду від 29.07.2025 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначене підготовче судове засідання у приміщенні Рівненського міського суду Рівненської області (м.Рівне, вул. Шкільна, 1) на 11-00 год. 14.10.2025 року з участю сторін.

05.11.2025 р. представник позивача адвокат Казюта Д.А.подав заяву про забезпечення позову. Просить вжити заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у справі № 569/14179/25. Накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог в розмірі 15 667 (п`ятнадцять тисяч шістсот шістдесят сім) доларів США 96 центів, що на день звернення з заявою про забезпечення позову становить 658 695 (шістсот п`ятдесят вісім тисяч шістсот дев`яносто п`ять) грн. 14 коп. Накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), що знаходяться на будь-яких рахунках ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), відкритих у банківських установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали про забезпечення позову, у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог в розмірі 15 667 (п`ятнадцять тисяч шістсот шістдесят сім) доларів США 96 центів, що на день звернення з заявою про забезпечення позову становить 658 695 (шістсот п`ятдесят вісім тисяч шістсот дев`яносто п`ять) грн. 14 коп.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, матеріали справи, прийшов до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову. Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог є заборгованість за договором позики, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Заява представника позивача про забезпечення позову обґрунтована правом особи на забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти , що належить відповідачу і знаходиться у нього або в інших осіб.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України, заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Разом з тим, в заяві про забезпечення позову не наведено ґрунтовних підстав для застосування заходів забезпечення позову, не надано належних та допустимих доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у разі задоволення якого підлягають до повернення грошові кошти.

Відповідно до ст. 190 ЦК України - майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Майно це сукупність речей, майнових прав та обов`язків, якими володіє суб`єкт права (фізична чи юридична особа, держава). Воно може бути матеріальним або вираженим у правах, рухомим (гроші, автомобілі) чи нерухомим (земля, будівлі), а також включає документи, що підтверджують права на нього.

Майно, на яке просить накласти арешт не визначене , тобто заява не містить посилань на конкретне рухоме чи нерухоме майно, яке належить на праві приватної вланості відповідачу, заява не містить посилань на наявність банківських рахунків з зазначенням коштів, а також майно не є предметом спору.

За вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви представника позивача адвоката Казюта Д.А. про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 149-152, 260,261, 353,354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.В.Панас