Провадження № 22-ц/812/1794/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 жовтня 2025 року м. Миколаїв

справа № 487/3568/25

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем, за апеляційною скаргою Миколаївської міської ради на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 29 липня 2025 року під головуванням судді Кузьменка В.В., повне судове рішення складено цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Миколаївської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем.

Позивач зазначала, що у 2013 році на роботі - в Контактному центрі Миколаївської області - вона познайомилася з ОСОБА_2 , який там також працював, та з березня 2014 року вони стали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу в її квартирі АДРЕСА_1 . Під час спільного сумісного проживання вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, придбавали майно, зокрема 13 серпня 2020 року придбали автомобіль Daewoo Nexia, 2011 р.в., який продали в липні 2021 року. Також разом їздили у відпустку, займалися відновленням квартири внаслідок ворожого обстрілу 27 вересня 2022 року, тобто фактично виконували права та обов`язки притаманні подружжю. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 раптово помер, після його смерті відкрилася спадщина, що складається із квартири АДРЕСА_2 . За життя спадкодавець заповіту не склав, інших спадкоємців немає. Як вказала позивач, вона здійснила поховання спадкодавця, а 03 січня 2025 року звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Швейнової Н.С. з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про спадщину на майно померлого ОСОБА_2 , проте нотаріусом було в цьому відмовлено в зв`язку з тим, що вона не надала документів, які б підтверджували родинні або інші стосунки зі спадкодавцем.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2014 року по день його смерті.

У відзиві на позовну заяву Миколаївська міська рада просила відмовити у задоволенні позову. Зазначала, що з наданих позивачем доказів не можна зробити висновок про спільне проживання з померлим ОСОБА_2 , а лише показаннями свідків за відсутності інших доказів не може бути встановлений факт проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2025 року позов задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2014 року по день смерті ОСОБА_2 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з того, що позивачкою доведено належними доказами факт її спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

В апеляційній скарзі Миколаївська міська рада, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що на підтвердження факту спільного проживання позивач надала багато документів, які самі по собі жодним чином не доводять наявність такого факту. Зокрема, в договорі купівлі-продажу транспортного засобу, який містить інформацію про покупця транспортного засобу ОСОБА_2 , прізвище позивачки не фігурує; у довідці форма № 3, виданої ЖЕК ЖКП «Бриз» 17.09.2015 року, вказано, що за адресою АДРЕСА_3 проживають: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 і прізвища позивачки ця довідка не містить. Також апелянт звертав увагу апеляційного суду, що лише показаннями свідків за відсутності інших доказів не може бути встановлений факт проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. До того ж в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що допитана судом свідок ОСОБА_5 працювала консьєржем в будинку, де проживала позивачка зі спадкодавцем, немає і доказів на підтвердження факту дружніх, трудових або будь-яких інших стосунків свідка ОСОБА_6 та спадкодавця ОСОБА_2 . Не підтверджують факту спільного проживання і надані позивачкою фотографії та копії квитанцій до прибуткового касового ордеру на підтвердження поховання спадкодавця позивачкою. Також апелянт зауважує, що з матеріалів справи вбачається, що з 30 листопада 2022 року ОСОБА_2 було виписано терміновий заборонний припис за вчинення домашнього насильства відносно потерпілої ОСОБА_1 та щонайменше з листопада 2022 року до моменту смерті спадкодавця вони не могли проживати разом. Крім того, право власності на квартиру АДРЕСА_2 у спадкодавця виникло у 2005 році, що не входить у термін вказаний позивачкою як час їх спільного проживання, а відтак дана квартира не може вважатись спільно набутим майном.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Островська О.В. просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Зазначала, що позивачкою було надано достатньо доказів на підтвердження її проживання зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, в свою чергу відповідач їх не спростував.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_7 підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 вважали апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, та просили залишити оскаржуване рішення без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (а. с. 12). Як вбачається з матеріалів спадкової справи (а.с. 68-73) у передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк із заявою про прийняття спадщини звернулась тільки позивачка ОСОБА_1 (а. с. 69).

Згідно Витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва від 29.07.2024 року № 5.10- на день смерті ОСОБА_2 за адресою його реєстрації крім нього була зареєстрована ОСОБА_3 (мати), яка згідно свідоцтва про смерть від 12 квітня 2023 року серії НОМЕР_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 37, 72 зв.).

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового Реєстру № 77798108 від 29.07.2024 року ОСОБА_2 заповіт не вчиняв та спадковий договір не укладав (а.с. 70 зв.).

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

За приписами частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до статті 27 СК України проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не є, за загальним правилом, підставою для виникнення у них прав і обов`язків подружжя.

Статтею 74 СК України регулюється право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. З аналізу цієї статті випливає, що майно, набуте жінкою та чоловіком, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Аналіз норми частини другої статті 3 СК України у системному зв`язку пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" дає підстави дійти висновку про те, що для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання позивачки з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2014 року до 03 липня 2024 року, оскільки позивачкою надано належні та допустимі докази на підтвердження того, що між позивачкою та ОСОБА_2 склалися відносини, що притаманні сім`ї: вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом.

Вказані обставини підтверджені спільними фотографіями, що відносяться до зазначеного позивачкою періоду її проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 ; поясненнями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які були попереджені судом про кримінальну відповідальність за надання неправдивих пояснень. Так, свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні у суді першої інстанції пояснила, що працює консьєржкою в будинку, якому проживали разом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в квартирі позивачки; постійно бачила їх разом, зазначала, що вони вели спільний побут та проживали як чоловік та дружина, купували машину під час спільного проживання. Свідок ОСОБА_6 пояснив, що був знайомий з померлим ОСОБА_2 протягом 23 років. Вказував, що з позивачкою ОСОБА_2 проживав разом приблизно 10 років; вони їздили разом відпочивати, купували разом машину, вели спільний побут та проживали як чоловік та дружина.

Позивачка з 2001 року у зареєстрованому шлюбі не перебувала, що підтверджується відповідною відміткою на сторінці 10 копії паспорту про сімейний стан. Відповідно до особистих даних, зазначених у вироці Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2024 року у справі № 490/359/24, ОСОБА_2 був неодружений, відомостей про перебування останнього у зареєстрованому шлюбі в період з 2014 року по день його смерті матеріали справи не містять.

Суд дав належну правову оцінку наданим сторонами доказам відповідно до ст. 89 ЦПК України та обґрунтовано встановив факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2014 року по день смерті ОСОБА_2 . Такі висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи і вимогам закону.

Також апеляційний суд звертає увагу, що факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю також підтверджується змістом постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2023 року у справі №490/128/23, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. У вказаній справі судом було встановлено, що згідно протоколу серії ВАВ №1684888 від 30.11.2022 року ОСОБА_2 29 листопада 2022 р. о 20:00 год., перебуваючи за місцем проживання в стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно співмешканки ОСОБА_1 (а.с. 143).

За змістом термінового заборонного припису кривдника від 30.11.2022 року №112574 у зв`язку зі скоєнням ОСОБА_2 домашнього насильства 30 листопада 2022 року за адресою: АДРЕСА_4 , відносно своєї співмешканки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 була встановлена заборона контактувати з постраждалою особою строком на 3 доби (а.с. 96).

Посилання апелянта на те, що наявність вказаного заборонного припису свідчить про неможливість спільного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем до моменту його смерті, спростовується поясненнями свідків, фотографіями за липень, серпень і вересень 2023 року, а також змістом вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2024 року у справі №490/359/24, яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу за фактом того, що 04.01.2024 року приблизно о 10 год. 00 хв. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували разом у квартирі де в ході словесного конфлікту ОСОБА_2 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_1 , що за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с. 144-145).

За такого посилання апеляційної скарги відповідача на недоведеність позивачкою факту її проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу до часу його смерті є необґрунтованими, оскільки суперечать зібраним у справі доказам.

Також не можна погодитися з доводами апеляційної скарги відповідача, що встановлення такого факту, про який просить ОСОБА_1 , не має для неї юридичного значення, - оскільки встановлення даного факту надає позивачці право на спадкування майна ОСОБА_2 , зокрема, належної йому частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 , як спадкоємцю четвертої черги відповідно до статті 1264 ЦК України.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Таким чином, апеляційну скаргу Миколаївської міської ради слід залишити без задоволення.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін.

З огляду на результати апеляційного перегляду справи відсутні підстави для відшкодування судового збору, сплаченого апелянтом за апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Миколаївської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повне судове рішення складено 04 листопада 2025 року