Справа №567/1568/25
Провадження №2/567/648/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2025 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Василевич О.В.

секретар - Клімович О.О.

з участю представника позивача Кукси К.О.

представника відповідачки - адвоката Тальчук П.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ТОВ "Юніт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

ТОВ "Юніт Капітал" звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором № 457843198 від 09.11.2021 року в розмірі 21 403,76 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до кредитного договору № 457843198 від 09.11.2021 року, укладеного в електронній формі з ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", відповідачка отримала кредит в розмір 13 640 грн. на умовах строковості, зворотності та платності. У вказаному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки.

09.11.2021 р. ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" перерахувало грошові кошти в сумі 13 640 грн. на банківську карту відповідачки, що свідчить про прийняття нею пропозиції кредитодавця.

Вказує, що 28.11.2018 р. між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого, з урахуванням додаткових угод, продовжено до 31.12.2024 р. Зазначає, що з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №175 від 05.05.2022 р. до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 р., ТОВ "Таліон Плюс" отримало право вимоги до відповідачки за кредитним договором №457843198 від 09.11.2021 р.

Зазначає, що 05.08.2020 р. між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" було укладено договір факторингу №05/0820-01. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 р. до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 р., від ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" перейшло право вимоги до відповідачки за кредитним договором №457843198 від 09.11.2021 р.

В подальшому, 04.06.2025 р. між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Юніт Капітал" укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до умов якого на користь ТОВ "Юніт Капітал" відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №457843198 від 09.11.2021 р.

Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 р. від ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" до ТОВ "Юніт Капітал" перейшло право вимоги до відповідачки за кредитним договором №457843198 від 09.11.2021 р. на загальну суму 21 403,76 грн.

Вказує, що ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Юніт Капітал" не здійснювали нарахувань за кредитним договором, тому загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки за кредитним договором №457843198від 09.11.2021 р., становить 21 403,76 грн., з яких: 11 108,24 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 10 295,52 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитними коштами.

Зазначає, що первісний кредитор зобов`язання за вищевказаним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачці кредитні кошти у розмірі, передбаченому умовами договору.

У порушення умов укладеного договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала та допустила виникнення заборгованості, загальний розмір якої станом на час звернення до суду становить 21 403,76 грн.

За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість у вищевказаному розмірі, а також судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 12.09.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачці встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Інших процесуальних дій не вчинялося.

Представник відповідачки в поданому до суду відзиві на позовну заяву заперечила проти позову та вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що наявний в матеріалах справи договір було створено у порядку, визначеному Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" та що він підписувався електронними підписами уповноважених на те осіб, з можливістю ідентифікувати підписантів, що є обов`язковим реквізитом електронного документа. Зазначає, що довідка щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", сформована 05.06.2023 р., в той час як кредитний договір №457843198 укладений з ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" 09.11.2021 р., що викликає сумніви щодо правдивості, достовірності захищеності від змін інформації, що викладена в наданій позивачем довідці.

Вказує, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме Правила надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" у редакції від 13 травня 2021 року, додані до позовної заяви, розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, відтак вказані Правила надання коштів у позику, долучені позивачем до позову не можна вважати належним та допустимим доказом та частиною кредитного договору №457843198 від 09.11.2021 р., оскільки вони не містять підпису позичальника та невідомо яких договорів вони стосуються.

Також вважає, що не є належним доказом укладення кредитного договору №457843198 від 09.11.2021 р. наданий позивачем паспорт споживчого кредиту, оскільки у наданому паспорті споживчого кредиту зазначено, що інформація щодо обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, викладених вище, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконують свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Так само, у вказаному паспорті споживчого кредиту вказано що реальна річна процентна ставка за кожним видом ставок (стандартна, знижена) обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Окрім цього, інформація, яка зазначена у паспорті споживчого кредиту зберігає чинність та є актуальною до 12.11.2021 р. Отже, зазначений паспорт споживчого містить узагальнену інформацію про умови кредитування та є лише інформаційною довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк (фінансова установа) зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору.

Посилається на те, що позивачем до позовної заяви не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по кредитному договору №457843198 від 09.11.2021 р., у зв`язку з чим відсутня можливість перевірити як факт наявності заборгованості у відповідачки, так і встановити її розмір.

Вважає, що надана копія платіжного доручення №d2caf2d0-5b1b-41d0-99ac-43ad83098500 від 09.11.2021 року, не є належним доказом щодо перерахунку ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" ОСОБА_1 грошових коштів, як кредитних, в сумі 13 640 грн, оскільки платіжне доручення не містить обов`язкових реквізитів первинного документа, зокрема, найменування банку, від імені якого складений документ, посаду особи, відповідальної за здійснення операції та правильність її оформлення (у платіжному дорученні відсутній підпис працівника банку відповідального за здійснення операції, а також штамп (печатка) відповідної банківської установи про проведення банком зазначеної операції) та особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції), та таке доручення не є належним первинним документом відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". У зв`язку з відсутністю у матеріалах справи первинної бухгалтерської документації вважає, що розрахунок кредитної заборгованості не підтверджений належними доказами.

Також вважає, що надані позивачем реєстри боржників до договорів факторингу не є достовірними доказами на підтвердження факту переходу грошової вимоги до відповідача від первісних кредиторів до позивача. Крім того, вказує, що позивач не довів, що він має право пред`являти вимогу щодо стягнення заборгованості за вказаним спірним договором, оскільки не надав належних доказів на підтвердження відступлення права вимоги за договорами факторингу №28/1118-01, №05/0820-01 та №04/06/25-Ю та не набув прав вимоги відносно відповідача кредитним договором №457843198 від 09.11.2021 р., а відтак є неналежною стороною у вказаній судовій справі та заявлені ним позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи наведене, просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач у поданій до суду відповіді на відзив на позовну заяву заперечив проти доводів відповідачки, викладених у відзиві на позовну заяву, вказуючи зокрема на те, що кредитний договір укладено у формі електронного документу з використанням електронного підпису відповідно до Закону України "Про електронну комерцію". Для укладення якого відповідачка добровільно за допомогою мережі інтернет перейшла на офіційний сайт Товариства www.moneyveo.ua та обрала для себе у вбудованому калькуляторі бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування. Після чого заповнила відповідну заявку на кредит, в якій вказала свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та запропоновано заявнику, на власний розсуд, вказати логін і пароль (унікальний алфавітно-числовий набір символів) для входу в особистий кабінет. Вказує, що договір про надання кредиту підписаний відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Одноразовий персональний ідентифікатор № MNV38A6E направлено відповідачці 09.11.2021 о 9:18:49 на номер мобільного телефону вказаний нею у заявці на отримання грошових коштів НОМЕР_1 , одноразовий персональний ідентифікатор № MNV38A6E введено відповідачкою у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства 09.11.2021 о 9:31:24. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між первісним кредитором та відповідачкою не був би укладений.

Окрім того, в договорі зазначені персональні дані відповідачки, які в переважній більшості збігаються із зазначеними даними у відзиві на позовну заяву, а саме ПІБ, РНОКПП та місце реєстрації/проживання. У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідачки (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки на яку первісним кредитором здійснено перерахування позичених грошових коштів, номер телефону), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від її імені, до суду не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Також звертає увагу на те, що ОСОБА_1 до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій не зверталася.

Вказує, що позивачем надано належні докази, які свідчать про те, що 09.11.2021 р. між сторонами укладено договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором на суму 13 640 грн., сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позичальника для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Також вказує, що згідно з Правилами надання грошових коштів у позику позичальник у заявці зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні товариству для прийняття рішення про надання чи ненадання кредиту; позичальник також зобов`язаний оновлювати ці дані в особистому кабінеті не пізніше 3-х календарних днів з дня виникнення змін в таких даних; за результатами заповнення заявки здійснюється своєчасна перевірка дійсності та аутентифікація платіжної картки позичальника відповідно до стандартів відповідних платіжних систем. Таким чином, твердження про те, що відповідачка не ознайомлена з умовами кредитування є безпідставними. Це зумовлено тим, що укладення договору без попереднього ознайомлення з зазначеними Правилами було б технічно неможливим, оскільки процес оформлення договору передбачає обов`язкове підтвердження факту ознайомлення з ними. Окрім цього, підписуючи кредитний договір, відповідачка власноручно засвідчила факт ознайомлення з правилами надання коштів у позику.

Також зазначає, що платіжне доручення про перерахування відповідачці кредитних коштів оформлене відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", з якого вбачається що 09.11.2021 р. ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" перерахувало ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 13 640 грн. безготівковим зарахуванням Moneyveo SFD Visa Transfer на платіжну картку - маска карти № 5168-75XX-XXXX-5699 (який був зазначений особисто відповідачкою при заповненні заявки на отримання грошових коштів кредит на сайті первісного кредитора.

Вказує, що відповідачка не надала суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ "Юніт Капітал", а саме того, що відповідні кошти не зараховані на картковий рахунок позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідачка не позбавлена можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Також зазначає, що фактичне відступлення прав вимоги не обмежується моментом укладення кредитного чи факторингового договору, а здійснюється на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладення договору факторингу.

Позивачем належно і достатньо доведений факт переходу права вимоги до відповідачки за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" до ТОВ "Таліон Плюс", і наступні переходи прав вимоги до останнього кредитора - ТОВ "Юніт Капітал". Факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання грошового зобов`язання жодному з кредиторів не є підставою для звільнення відповідачки від виконання зобов`язань.

Враховуючи наведене, вважає доведеною обставину отримання відповідачкою грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним кредитним договором та оскільки взяті на себе зобов`язання відповідачка не виконала, у передбачені в договорах строки грошові кошти та нараховані відсотки не повернула, наявні підстави для стягнення з неї такої заборгованості в повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав та доводів, викладених у позовній заяві та просить позов задоволити.

Представник відповідачки в судовому засіданні заперечила проти позову та надала пояснення, аналогічні відзиву на позовну заяву та просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, та заперечення представника відповідачки, із застосуванням аналізу вимог чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов до наступних висновків.

З матеріалів справи судом встановлено, що 09.11.2021 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та відповідачкою ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №457843198 у формі електронного документа з використанням відповідачкою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

За вказаним договором кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 13 640 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (п.1.1 договору).

Згідно п.1.2 кредитного договору кредит надається строком на 112 днів.

Згідно пунктів 1.4-1.5 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється: 1) за процентною ставкою 474,50 % річних (1,30% в день) від суми кредиту за весь строк користування ним (базова процентна ставка); 2) за процентною ставкою 251,85 % річних (0,69% в день) від суми кредиту за весь строк користування ним (дисконтна процентна ставка) (а.с.13 на звороті-17).

Доводи представника відповідачки про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження факту видачі кредиту, суд вважає необґрунтованими виходячи з наступного.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст.95 ЦПК України).

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

На виконання умов кредитного договору первісний кредитор ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" ініціювало переказ кредитних коштів на користь відповідачки ОСОБА_1 через банк провайдер АТ КБ "ПриватБанк" на картковий рахунок № НОМЕР_2 .

Факт надання для відповідачки кредитних коштів в сумі 13 640 грн. підтверджується платіжним дорученням №d2caf2d0-5b1b-41d0-99ac-43ad83098500 від 09.11.2021 року, яке містить інформацію про те, що відповідачці ОСОБА_1 було надано кредитні кошти в сумі 13 640 грн. згідно кредитного договору №457843198 від 09.11.2021 року, що відповідає умовам підписаного відповідачкою договору про отримання кредиту, та додатково підтверджується випискою АТ КБ "Приватбанк" по рахунку ОСОБА_1 за 09.11.2021 р. (а.с.35, 37, 152).

Згідно довідки АТ КБ "ПриватБанк" від 24.09.2025 р. встановлено, що платіжну картку № НОМЕР_3 емітовано на ім`я ОСОБА_1 (а.с.151).

Згідно п.п.3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст.41 Закону України "Про Національний банк України" та ч.ч.1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність" Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до п.42 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року №75, є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг (п.43).

При цьому, пунктом 63 Положення визначено, що виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписка по банківському рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості по тілу кредиту.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.

Первинні документи та реєстри бухгалтерського обліку є підтвердженням проведення бухгалтерського обліку господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (абз.4 ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

З огляду на викладене, суд вважає, що надані позивачем копія платіжного доручення від 09.11.2021 року в сукупності з випискою про рух коштів по рахунку відповідачки, є належними доказами, що підтверджують отримання кредитних коштів та користування відповідачкою ними.

При цьому суд враховує, що відповідачка мала доступ до свого рахунку, а відтак мала можливість надати суду виписку зі свого рахунку на підтвердження надходження (не надходження) коштів від кредитора на виконання укладеного договору, його розміру, або ж підтвердження виконання своїх зобов`язань за даним договором та внесення коштів на погашення заборгованості.

Відповідачка прийняла умови кредитного договору та підписала зазначений кредитний договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с.17 на звороті).

Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що ОСОБА_1 , з якою укладено кредитний договір № 457843198 від 09.11.2021 р., ідентифікована ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога". Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснено 09.11.2021 р. (дата укладення кредитного договору) в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства з використанням одноразового ідентифікатора MNV38А6Е (а.с.32).

Згідно ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі (ст.ст.205, 207 ЦК України).

Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію").

Вищенаведене узгоджується з правовими позиціями, які викладені у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 р. у справі №404/502/18, від 09.09.2020 р. у справі №732/670/19, від 07.10.2020 р. у справі № 127/33824/19, від 16.12.2020 р. у справі №561/77/19.

Відповідно до ч.13 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно ЦПК України.

Згідно ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні заявки-анкети для отримання кредиту, зробленої під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту позивача) вказується особа, яка створила таку заявку-анкету.

Судом встановлено, що вищевказаний кредитний договір підписаний відповідачкою електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора. Укладення між сторонами вищевказаного правочину відповідачкою в порядку, передбаченому законом не оспорюється та підтверджується належними та допустимими доказами.

Враховуючи, що згідно положень кредитного договору, з його укладенням сторони домовились, що укладення такого договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню первісним кредитором ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, а відтак сторонами дотримано вимоги щодо укладення правочину, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Доводи представника відповідачки правильність таких висновків не спростовують, оскільки не містять доказів, які б підтверджували, що відповідачка не використовувала одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитного договору, та, фактично, зводяться до нерозуміння природи договору, що відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.03.2021 р. №904/2073/19, не звільняє споживача послуг, як сторону зобов`язання, від його виконання.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010).

Враховуючи вчинення відповідачкою дій, спрямованих на укладення кредитного договору, відповідність кредитного договору законодавчим актам та відсутність жодних підтверджень доводів представника відповідачки, позиція останньої щодо недоведеності укладення кредитного договору є неаргументованою та невмотивованою.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами вищевказаного правочину з приводу отримання відповідачкою кредиту у ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога".

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ТОВ "Юніт Капітал" посилається на те, що право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №457843198 від 09.11.2021 р. перейшло до товариства на підставі договорів факторингу, вказуючи на те, що товариство отримало право вимоги за вищевказаним кредитним договором від кредитора ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс", яке, у свою чергу отримало право вимоги від ТОВ "Таліон Плюс", та останнє - від первісного кредитора на підставі договору факторингу №28/1118-01 та реєстру боржників №175 від 05.05.2022 р.

Судом встановлено, що 28.11.2018 р. між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (клієнт) та ТОВ "Таліон Плюс" (фактор) укладено договір факторингу №28/1118-01, зі строком дії до 28.11.2019 р.

Згідно укладених між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" додаткових угод №19 від 28.11.2019 р., №26 від 31.12.2020 р., №27 від 31.12.2021 р., №31 від 31.12.2022 р., №32 від 31.12.2023 р., було продовжено строк дії договору факторингу до 31.12.2024р.

Предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 р. є відступлення права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.

Згідно п.2.1 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 р. визначено, що згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 1.3 вищевказаного договору факторингу визначено, що право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

У пункті 1.5 вищевказаного договору факторингу зазначено, що реєстр прав вимог означає перелік прав вимог до боржників, що відступається за цим договором. Форма реєстру прав вимог наведена в додатку №1 до цього договору.

Пунктом 4.1 договору факторингу встановлено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку (а.с.44-56).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №175 від 05.05.2022 р. до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 р., ТОВ "Таліон Плюс" отримало право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №457843198 на загальну суму 21 403,76 грн. (а.с.57-58).

Реєстр відступлення прав за кредитним договором, укладеним із відповідачкою підписаний між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" і ТОВ "Таліон Плюс" 05.05.2022 р., тобто у межах продовженого строку дії договору факторингу від 28.11.2018 року та умовами договору передбачено можливість відступлення прав вимоги, що виникнуть в майбутньому, що не суперечить закону.

Окрім того, для підтвердження факту передачі грошових коштів у розпорядження (фінансування) первісного кредитора зі сторони ТОВ "Таліон Плюс" згідно договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018р. саме за відступлення права вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у Реєстрі прав вимоги № 175 від 05.05.2022 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (до якого також входило відступлення права вимоги щодо заборгованості відповідачки по кредитному договору) позивачем долучено акт звірки взаємних розрахунків та протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги, що також спростовує доводи представникам відповідачки (а.с.59).

Одночасно з матеріалів справи встановлено, що 05.08.2020 р. між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу №05/0820-01.

Згідно п.2.1 договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 р. визначено, що згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Предметом даного договору факторингу є відступлення права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, встановленому у відповідному додатку договору (п.п.2.1, 4.1 договору факторингу).

Пунктом 1.3 вищевказаного договору факторингу визначено, що право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому (а.с.60-65).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 р. до договору факторингу №05/0820-01, ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" отримало право вимоги до ОСОБА_1 (порядковий номер 14350) за кредитним договором №457843198 на загальну суму 21 403,76 грн. (а.с.66-67).

Для підтвердження факту передачі грошових коштів у розпорядження (фінансування) ТОВ "Таліон Плюс" зі сторони ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" згідно договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 р., а саме за відступлення права вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у реєстрі прав вимоги № 9 від 30.05.2023 р. до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020р. (до якого також входило відступлення права вимоги щодо заборгованості відповідачки по кредитному договору) до позовної заяви долучено платіжну інструкцію про оплату за відступлення права вимоги (а.с.68 на звороті).

Крім того, 04.06.2025 р. між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Юніт Капітал" укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до умов якого ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" відступило на користь ТОВ "Юніт Капітал" право грошової вимоги до боржників, в тому числі щодо ОСОБА_1 за кредитним договором №457843198 на суму 21 403,76 грн., з яких : 11108,24 грн. заборгованість за тілом кредиту, 10 295,52 грн. заборгованість за процентами, що підтверджується договором факторингу та реєстром боржників від 04.06.2025 р. (а.с.69-74).

Водночас, згідно умов п.1.1 договору факторингу встановлено, що за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту.

Для підтвердження факту передачі грошових коштів у розпорядження (фінансування) ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" зі сторони позивача згідно договору факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 р., а саме за відступлення права вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у реєстрі боржників № б/н від 04.06.2025 р. до договору факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 позивачем надано платіжні інструкції про оплату за відступлення права вимоги (а.с.76-79).

При цьому доводи представника відповідачки про укладання договору факторингу між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" до виникнення кредитних правовідносин з ОСОБА_1 від 09.11.2021 р. не свідчать про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору договір факторингу був чинним, та вже як зазначалося вище - умовами такого договору факторингу (пункти 2.1 та 1.3) передбачено передачу (відступлення) не тільки прав вимог, строк платежу за якими настав, а й прав вимог, які виникнуть у майбутньому. Право вимоги по кредитному договору № 457843198 від 09.11.2021 р. передані ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" на користь ТОВ "Таліон Плюс" та в подальшому позивачу було здійснено на підставі відповідних реєстрів, які оформлені належним чином.

Відтак, з матеріалів справи вбачається, що позивачем належним чином та допустимими доказами доведений факт переходу права вимоги до відповідачки за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" до ТОВ "Таліон Плюс", і наступні переходи прав вимоги до останнього кредитора - ТОВ "Юніт Капітал".

Згідно ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений законом спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Також суд вважає безпідставними посилання представника відповідачки на те, що позивачем не було надано будь-яких доказів про направлення письмового повідомлення боржнику про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором, оскільки боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15.

За матеріалами справи неможливо встановити, чи була повідомлена відповідачка про зміну кредитора за договорами факторингу, однак такі посилання відповідачки не можуть свідчити про необґрунтованість чи безпідставність позовних вимог у справі, адже зобов`язання по кредитному договору продовжує існувати і в разі заміни первісного кредитора, яке здійснюється без повідомлення боржника, що відповідатиме приписам ст.516 ЦК України стосовно заміни кредитора у зобов`язанні без згоди боржника, який у разі необізнаності про нового кредитора вправі виконати зобов`язання перед первісним кредитором, що буде його належним виконанням.

Крім того, за загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів.

Отже, посилання представника відповідачки на те, що відповідачка не була повідомлена про відступлення права грошової вимоги не є підставою для її звільнення від виконання кредитного договору.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту.

При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідачка в порушення взятих на себе зобов`язань своєчасно не здійснила повне погашення основної суми заборгованості та не повернула грошові кошти, отримані в кредит.

З огляду на те, що ОСОБА_1 згідно укладеного кредитного договору взяла на себе зобов`язання погашати кредит у визначений договором строк, та вказаний обов`язок нею був порушений, що підтверджується розрахунком заборгованості за вищевказаним договором, а відтак у позивача як нового кредитора виникло право вимагати повернення кредиту.

Отже, заборгованість відповідачки за кредитним договором № 457843198 від 09.11.2021 р. за основною сумою боргу, з урахуванням сплачених нею коштів на погашення тіла кредиту (а.с.80 на звороті), становить 11 108,24 грн. (13 640 грн. - 1 207,50 грн. (сплачено 24.11.2021 р) - 1 019,08 грн. (сплачено 09.12.2021 р) - 305,18 грн. (сплачено 10.12.2021 р.) = 11 108, 24 грн.)

Відповідачка не надала суду доказів, які б спростовували розмір заборгованості за основною сумою боргу, а відтак наданий позивачем розрахунок заборгованості в цій частині, за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідачки, приймається судом як достовірний.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачкою було порушено обов`язок з повернення кредитних коштів та вказана обставина в ході судового розгляду відповідачкою не спростована, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення основної суми кредиту у вищевказаному розмірі.

При вирішенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитними коштами суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору/договору позики проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, звертаючись до суду з вимогами про погашення заборгованості, просив стягнути, окрім заборгованості за основною сумою заборгованості, також заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Отримавши кредитні кошти, відповідачка погодилася сплатити проценти за користування ними у розмірі визначеному договором, що обумовлено кредитним договором та відповідає вимогам ст.ст.1054, 1056-1 ЦК України.

Згідно з частиною першою ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 824/399/17).

Нарахування відсотків за користування кредитом відображені в наданих розрахунках ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс", які відбувались згідно з погодженими умовами кредитного договору №457843198 від 09.11.2021 р.

Дані документи є належними, повними та вичерпними доказами заборгованості, оскільки вони охоплюють всі необхідні обчислення сум, які стягуються та містять таблиці з даними та обчисленнями, з яких можна зрозуміти яким чином отримано суму стягнення відповідно до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що алгоритм нарахування такої заборгованості відповідає умовам кредитного договору № 457843198 від 09.11.2021 р.

Водночас суд враховує, що кредитним договором №457843198 від 09.11.2021р. визначено, що кредит надано строком на 112 днів.

Таким чином, розмір відсотків протягом строку кредитування становить 10 540,99 грн. (13640 грн. х 0,69 % (розмір ставки, вказаний первісним кредитором у складеному ним розрахунку заборгованості) х 112 днів = 10 540,99 грн.).

З урахуванням сплачених відповідачкою в рахунок погашення заборгованості (а.с.81 на звороті) сум розмір відсотків за користування кредитом становить 8 002,57 грн. (10 540,99 грн. - 1 317,68 (сплачено 24.11.2021р.) - 1 200,92 грн. (сплачено 09.12.2021р.) - 19,82 грн. (сплачено 10.12.2021р.) = 8002,57 грн.), який на даний час не сплачений, а відтак вказана сума також підлягає до стягнення з відповідачки.

При цьому суд враховує, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо підстав нарахування відсотків поза межами строку кредитування, подальшої пролонгації строку кредитування відповідно до умов кредитного договору та доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів та в матеріалах справи такі докази, подані в порядку ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, відсутні.

Отже, кредитором здійснювалось нарахування процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування, передбаченого кредитним договором.

Одночасно суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12, згідно якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за "користування кредитом" (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за "користування кредитом", до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Такий правовий висновок підтверджено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023р. у справі № 910/4518/16.

Позивачем вимог в порядку ч.2 ст.625 ЦК України не заявлялось.

Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування, а також враховуючи відсутність належних та допустимих доказів щодо подальшої пролонгації строку кредитування, позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню, в межах строку дії кредитного договору.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та умов кредитування суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами в розмірі 8 002,57 грн.

При вирішенні спору суд також враховує, що ОСОБА_1 не спростовано розмір заборгованості за кредитним договором, наявність якої підтверджується розрахунком, наданим позивачем та не надано контррозрахунок, який би піддавав сумніву розмір такої заборгованості.

Одночасно при вирішенні спору суд приймає до уваги, що відповідачка не лише користувалася кредитними коштами, а й фактично визнала укладення договору, вчинивши дії, спрямовані на його виконання та погашення заборгованості за отриманим кредитом.

Вказані обставини відповідачкою не спростовані.

Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 23 лютого 2020 року по справі №127/23910/14-ц.

Водночас при вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що відповідачка належних доказів повернення грошових коштів за кредитним договором суду не надала.

Окрім того, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18).

Як встановлено судом, укладений відповідачкою вищевказаний кредитний договір нею не оспорювався та не визнавався судом недійсними.

У разі не спростування презумпції правомірності договорів всі права, набуті сторонами правочинів за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

При цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування, право вимоги яких перейшло від первісного кредитора до позивача на підставі договорів про відступлення прав вимоги.

З врахуванням наведеного, сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки за кредитним договором № 457843198 від 09.11.2021 року становить 19 110,81 грн., в тому числі : 11108,24 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 8 002,57 грн. сума заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами.

При вирішенні вимоги позивача про стягнення з відповідачки судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також слід стягнути понесені останнім витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволених позовних вимог в розмірі 2 162,89 грн. (19 110,81 грн. х 2 422,40 грн. / 21 403,76 грн. = 2 162,89 грн.)

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Позов ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ТОВ «Юніт Капітал» (юридична адреса: м.Київ, вул.Рогнідинська, будинок 4, літера А, офіс 10, індекс 01024, ) заборгованість за кредитним договором № 457843198 від 09.11.2021 року в розмірі 19 110 (дев`ятнадцять тисяч сто десять) грн. 81 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» судовий збір у розмірі 2 162 (дві тисячі сто шістдесят дві) грн. 89 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.11.2025 року.

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.