Провадження № 2-др/522/158/25
29 жовтня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючої судді Науменко А.В.,
за участю секретаря - Зелінська К.Ю.
Ухвалою суду від 18 серпня 2025 року судом закрито провадження у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу.
26 серпня 2025 року від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, оскільки судом не вирішено питання про судові витрати, яка отримана головуючим 11.09.2025 року, оскільки суддя Науменко А.В. перебував у плановій частковій щорічній відпустці з 25.08.2025 року по 10.09.2025 року.
Ухвалою суду від 12.09.2025 року заяву прийнято до провадження.
03.10.2025 року від представника заявника надійшла заява про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.
У судове засідання призначене на 18.09.2025 року сторони не з`явились.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.
У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу.
06.08.2025 року від позивача надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову..
Ухвалою суду від 18 серпня 2025 року судом закрито провадження у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу.
Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Під час розгляду судової справи сторони можуть стати «заручниками» необізнаності в правових питаннях, так як сучасне цивільне судочинство має тенденцію до постійного ускладнення судових процедур. Для ефективного судового захисту сторони звертаються за кваліфікованою допомогою адвоката. Тому для особи, яка звертається за судовим захистом, дуже важливою є передбачена процесуальним законом можливість компенсації понесених нею витрат на професійну правничу допомогу в разі виграшу справи.
Водночас потрібно притримуватись закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності. Розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Відповідач обґрунтовує свою позицію тим, що предмет спору був відсутній на час ухвалення судом рішення про закриття провадження, оскільки Відповідач добровільно сплатив спірну заборгованість у розмірі 4919,48 грн (навіть більше, ніж ціна позову 4099,00 грн) на підставі акту-вимоги, до отримання копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження (квитанція від 31.07.2025 р. про сплату 4919,48 грн). Це спростовує твердження Позивача про погашення боргу після відкриття провадження.
Оскільки провадження закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору, а добровільна сплата відбулася до отримання Відповідачем позову, суд має застосувати п. 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» та повернути Позивачу сплачений судовий збір з державного бюджету, а не стягувати його з Відповідача.
Заявлена сума витрат на правничу допомогу є необґрунтованою, нерозумною та неспівмірною обставинам справи (ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України). Справа є малозначною (ціна позову 4099,00 грн), розглядалася у спрощеному провадженні, представник Позивача не брав участі у судових засіданнях, а роботи, заявлені до оплати (наприклад, «вивчення матеріалів справи», «підготовка процесуальних документів»), не є самостійними видами правової допомоги. Крім того, Позивач не надав суду детального опису робіт (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Враховуючи, що Відповідач переплатив 820,48 грн понад суму позову, він просить зменшити витрати на правничу допомогу до цієї ж суми 820,48 грн та не стягувати їх з нього, застосувавши правило взаємозаліку із сумою переплати.
Таким чином, Відповідач вважає, що вимоги Позивача про стягнення судових витрат є безпідставними та такими, що не відповідають принципам співмірності та обґрунтованості.
Позивач (ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду 09 липня 2025 року (дата подачі позову). На цей момент заборгованість існувала, оскільки Відповідач її ще не сплатив. Відповідно, предмет спору був наявний, і Позивач мав законне право на судовий захист.
Сплата Відповідачем у розмірі 4919,48 грн відбулася 31 липня 2025 року. Ця дата є пізнішою за дату подання позову (09.07.2025) та дату відкриття провадження (16.07.2025).
Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20, згідно п. 2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, закриття провадження у справі можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судового рішення. Також, відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі N 13/51-04, провадження N 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
З огляду на вищевикладене, суд сприймає критично вказане обгрунтування, адже принципове значення в даному випадку має факт наявності предмету спору саме на момент звернення Позивача до суду.
Суд, дослідивши заяву про розподіл судових витрат, приходить до висновку про часткове задоволення заяви про розподіл судових витрат у розмірі який на думку суду є справедливим.
Відповідно до розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу, суд частково погоджується з аргументацією Відповідача і зазначає, що сума у 16 352,00 грн є очевидно завищеною, необґрунтованою та неспівмірною обставинам справи.
Справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження, а ціна позову становить лише 4099,00 грн, що класифікує справу як малозначну. Заявлені витрати на правничу допомогу (16 352,00 грн) вчетверо перевищують основну суму позову.
Відповідно до наданої Додаткової угоди, адвокат витратив понад 7 годин лише на «вивчення матеріалів справи», «формування правової позиції» та «підготовку позовної заяви». Суд вважає, що оскільки справа стосується типового регресного позову, підготовка процесуальних документів має бути шаблонною та не вимагає такого значного часу, що робить погодинний розрахунок штучно завищеним.
Щодо участі представинка у судовому процесі, суд звертає увагу, що предмет позову був погашений Відповідачем добровільно, що призвело до закриття провадження, а представник позивача не брав участі в жодному судовому засіданні у цій справі.
Визначивши заявлену суму 16 352,00 грн як необґрунтовано завищену, суд, виходячи з складності справи, характеру підготовки документів та відсутності участі адвоката у засіданнях, вважає за необхідне зменшити розмір цих витрат до 4000 грн 00 коп.
Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено 1211,20 грн судового збору, які також підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст. ст. 133, 141, 270 ЦПК України, суд,-
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення додаткового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього додаткового рішення.
Суддя: А.В. Науменко
Повний текст рішення складено 04.11.2025 року.
Суддя: А.В. Науменко