П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 жовтня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Собослоя Г.Г., Джуги С.Д.,

за участі секретаря судового засідання - Плешинець З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ракущинець Андрій Андрашович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.04.2025 (головуючий суддя Бедьо В.І.) у справі №308/20700/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 14.06.2007 між АКІБ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 44 900 доларів США, строком до 14.06.2022, з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно, згідно графіку погашення кредиту та відсотків.

Виконання позичальником грошового зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 0 було забезпечено порукою ОСОБА_1 , між яким та АКІБ «УкрСиббанк» 14.06.2007 було укладено договір поруки № 0.

У зв`язку з неналежним виконанням умов Кредитного Договору та виникненням заборгованості АКІБ «УкрСиббанк» звернувся до суду щодо примусового стягнення заборгованості.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 31.05.2011 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 453023,72 грн. та судові витрати: 1700 грн. судовий збір та 120 грн. витрат на ІТЗ. Виконавчий лист №2-7579/10 видано 05.09.2011.

13.02.2012 між ПАТ УкрСиббанк та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір Факторингу № 2 в результаті чого ПАТ УкрСиббанк відступило ТОВ «Кей-Колект» право вимоги за договором кредиту № 0 від 09.08.2007, внаслідок чого відбулася заміна кредитора у зобов`язанні.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 18.05.2015 у справі № 308/5366/15 замінено сторону у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2п-7579/10, виданого 05.09.2011 Ужгородським міськрайонним судом, з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей Колект».

Оскільки відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, позивач, відповідно до ст. 625 ЦК України, нарахував за період із 02.04.2017 по 23.02.2022 3% річних в розмірі 66 613,10 грн, а також інфляційні втрати в розмірі 219 681, 87 грн, які просив стягнути солідарно з відповідачів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 квітня 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» 3% річних в розмірі 66 613,10 грн та суму нарахованих інфляційних втрат в розмірі 219 681, 87 грн, а всього 286 294, 97 грн (двісті вісімдесят шість тисяч двісті дев`яносто чотири грн. 97 коп.).

Вирішено питання судового збору.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.06.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ракущинець Андрій Андрашович, про перегляд заочного рішення - відмовлено.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із заочним рішенням місцевого суду відповідач ОСОБА_1 , оскаржив таке в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 квітня 2025 року та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, послався на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 31.05.2011, яким стягнуто заборгованість по кредитному договору, а також на ухвалу місцевого суду від 18.05.2015, якою замінено сторону виконавчого провадження. Однак судом не було враховано ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 25.10.2016 по цій же справі № 308/5366/15, якою відмовлено в задоволенні заяви від 15.04.2015 ТОВ «Кей колект» про поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчих листів, виданих на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 31.05.2011 по справі № 2п-7579/10.

Незазначення таких обставин позивачем вважає зловживанням процесуальними правами та, посилаючись на практику Верховного Суду, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Крім того, зазначає, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 16 травня 2025 року по справі № 2-7579/10 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості - відмовлено.

Вважає, що правовідносини між сторонам трансформувались у натуральне зобов`язання, вимога позивача є задавненою, оскільки пропущено строк звернення до виконання рішення суду.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши пояснення апелянта та його представника, позицію представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 14.06.2007 між АКІБ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 44 900 доларів США, строком до 14.06.2022, з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно, згідно графіку погашення кредиту та відсотків (а.с.14-18).

Виконання позичальником грошового зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 0 було забезпечено порукою ОСОБА_1 , між яким та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» 14.06.2007 було укладено договір поруки № 0 (а.с.19-20).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.05.2011 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 453023,72 грн. та судові витрати: 1700 грн. судовий збір та 120 грн. витрат на ІТЗ. Виконавчі листи №2-7579/10 щодо двох боржників видано 05.09.2011, які могли бути пред`явлені до виконання протягом одного року (а.с.23, 24)

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 18.05.2015 у справі № 308/5366/15 задоволено заяву кредитора - замінено сторону у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2п-7579/10 виданого 05.09.2011 Ужгородським міськрайонним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 453023,72 грн. та судові витрати: 1700 грн. судовий збір та 120 грн. витрат на ІТ3., а саме: ПАТ «УкрСиббанк» замінено на ТОВ «Кей Колект», поновлено строк пред`явлення виконавчого листа та видано дублікат (а.с.21-22).

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 03.12.2015 ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 18 травня 2015 року в частині вирішення питання про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання було скасовано, передано питання видачі дублікату виконавчого листа до виконання на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 18.05.2015 року залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/54032127)

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.10.2016 у задоволенні заяви від 15.04.2015 № 135-17026 Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» в частині вимог про визнання причин пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів, виданих 05.09.2011 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області № 2-п-7579/10 до виконання та поновлення цього строку - відмовлено (а.с.67- 68).

Іншою ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.10.2016 у справі № 308/5366/15 залишено без розгляду заяву в частині вимог щодо видання Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» дублікатів виконавчих листів № 2п-7579/10, виданих 05.09.2011 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, та зазначення стягувачем у дублікатах вказаних виконавчих ластів правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» (https://reyestr.court.gov.ua/Review/64079284).

Звертаючись до суду з даним позовом у грудні 2024 року позивач зазначив лише про те, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 18.05.2015 у справі № 308/5366/15 замінено сторону у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2п-7579/10, виданого 05.09.2011 Ужгородським міськрайонним судом, з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей Колект», проте не вказав, що в подальшому судовими рішеннями у даній справі не було видано дублікати виконавчих листів та відмовлено у поновленні строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Тобто, на час пред`явлення позову ТОВ «Кей-Колект» було достеменно відомо, що рішення суду про стягнення з відповідачів заборгованості не перебувало на виконанні та у поновлені строку для пред`явлення відповідних виконавчих листів до виконання було відмовлено.

На ці обставини вказує апелянт у апеляційній скарзі та незазначення таких обставин позивачем вважає зловживанням процесуальними правами.

У травні 2025 року ТОВ «Кей-Колект» звернулось до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.05.2025 в справі №2-7579/10 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - відмовлено (а.с.69-75).

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 4 вересня 2025 ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 травня 2025 року залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/130718501).

Відтак, виконавчі листи, видані 05.09.2011 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області у справі № 2-п-7579/10, не можуть бути пред?явлені до виконання, а отже рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.05.2011 - не може бути виконано.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України (частина перша статті 1050 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 зроблено правовий висновок про те, що, враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким він наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Суд задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що рішенням суду від 31.05.2011 стягнуто заборгованість за кредитним договором, факт порушення зобов`язання за кредитним договором та його прострочення.

Проте такі висновки не відповідають обставинам справи, а судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права.

У постановах від 23 листопада 2022 року у справі № 285/3536/20,

від 18 березня 2020 року у справі № 442/398/15-ц Верховний Суд зауважив, що натуральним зобов`язанням є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (оскільки боржник заявив про застосування позовної давності та вона застосована судом), але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3% річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц).

На час звернення до суду з цим позовом рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 травня 2011 року у справі № 2-7579/10 на виконанні не знаходилось.

Оскільки рішенням суду у справі № 2-7579/10 із відповідачів стягнуто заборгованість за кредитним договором солідарно, тому у зобов`язанні, яке виникло з цього рішення, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є солідарними боржниками. Відтак колегія суддів вважає безпідставними доводи представника апелянта, що ОСОБА_1 , який був поручителем за кредитним договором, укладеним ОСОБА_2 , не відповідає за зобов?язаннями, які виникли з рішення суду.

Водночас можливість примусового стягнення кредитором заборгованості, про стягнення якої ухвалено рішення суду, вичерпується після закінчення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа на виконання вказаного рішення, якщо такий строк не було поновлено в установленому законом порядку.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 травня 2011 року у справі № 2-7579/10, яким з відповідачів стягнуто заборгованість за кредитним договором, не може бути виконане, оскільки строк пред`явлення до виконання зобов`язання за виконавчим листом 2-7579/10 вже закінчився, і, як зазначалось вище, судом ще у жовтні 2016 року відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» у задоволенні вимог про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів, виданих 05.09.2011 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області № 2-п-7579/10, до виконання, та залишено без розгляду заяву в частині вимог щодо видання Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» дублікатів виконавчих листів. У 2025 судами першої та апеляційної інстанцій повторно відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Кей-Колект» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Тобто, вимоги, які виникли на підставі рішення суду, не можуть бути захищені в примусовому порядку, оскільки між сторонами виникло натуральне зобов`язання, до якого не може бути застосовано положення статті 625 ЦК України.

Ігнорування кредитором обставин закінчення строку пред`явлення рішення суду до виконання щодо стягнення заборгованості призвело б до надання стягувачу можливості безпідставно уникнути законодавчої вимоги щодо встановлених законом строків та призвело б до безпідставного перебування боржника у невизначеному стані понад встановлений Законом час, що порушило б принцип правової визначеності як один із основоположних аспектів верховенства права.

Подібні висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2024 року у справі № 761/26741/22 (провадження № 61-4584св24), від 23.07.2025 у справі № 761/7294/24.

Апелянт вважає, що правовідносини між сторонам трансформувались у натуральне зобов`язання, вимога позивача є задавненою, оскільки пропущено строк звернення до виконання рішення суду.

У матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідачі були обізнані про наявність даного судового провадження та повідомлялись про час і місце розгляду справи - відсутні повідомлення про вручення як ухвали про відкриття провадження у справі, так і про судові засідання. Відтак, відповідачі були позбавлені можливості подати заяву про застосування позовної давності.

Встановивши, що рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 травня 2011 року у справі № 2-7579/10 не може бути виконане у примусовому порядку, тобто вимога товариства про стягнення заборгованості у зобов`язанні не може бути захищена в примусовому порядку, беручи до уваги вищевказані висновки Верховного Суду, висловлені у постановах від 18 вересня 2024 року у справі № 761/26741/22, від 23.07.2025 у справі № 761/7294/24, від 23 листопада 2022 року у справі № 285/3536/20, від 18 березня 2020 року у справі № 442/398/15-ц, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення у цій справі 3 % річних та інфляційних витрат.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції під час розгляду справи неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та ухвалив рішення з неправильним застосування норм матеріального права. Відтак, попри те, що рішення суду оскаржено лише одним із відповідачів, до яких заявлено вимогу про стягнення коштів у солідарному порядку, відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, рішення суду з підстав, передбачених п.п.3,4 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню у повному обсязі, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Вирішення питання судового збору

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно положенням ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови у позові - на позивача.

Стороною відповідача сплачено судовий збір у розмірі 4 126,47 грн.

Враховуючи, що у задоволенні позову слід відмовити, понесені відповідачем витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 4 126,47 грн. підлягають стягненню з позивача ТОВ «Кей Колект».

Керуючись ст.368, п. 2 ч. 1 ст.374, п.п.3,4 ст. 376, ст.ст.381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ракущинець Андрій Андрашович - задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 квітня 2025 року - скасувати, та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат - відмовити.

Стягнути з позивача ТОВ «Кей-Колект» (01103, м. Київ, вул. Менделєєва буд 12, офіс 94/1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 4126,47 грн. у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 листопада 2025 року.

Головуюча

Судді: