У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2025 року м. Київ

Суддя Подільського районного суду м. Києва Войтенко Т.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину з ОСОБА_2 та стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років,-

У С Т А Н О В И В :

У жовтні 2025 року заявниця ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі однієї чверті заробітку ОСОБА_2 , починаючи стягнення з 19.06.2024 року, та стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років .

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з наступних підстав.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Як роз`яснено в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23.12.2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наявність спору про право (п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише в позовному провадженні (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно п. 4 та п. 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; та якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Таким чином, особа має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу лише з вимогою, чітко визначеною у вказаній статті.

Разом із цим, як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 , останньою в прохальній частині заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати народження дитини ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) і до досягнення дитиною трирічного віку.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

У переліку вимог, за якими може бути видано судовий наказ, який міститься у ч. 1 ст. 161 ЦПК України не передбачено вимогу про стягнення аліментів за минулий час.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що законодавство України передбачає можливість видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини лише з дня подання відповідної заяви.

Стягнення аліментів за минулий період вимагає з`ясування та дослідження додаткових даних та доказів, які підтверджують ухилення боржника від сплати аліментів, а також вжиття заявником відповідних заходів для стягнення аліментів, що є неможливим в межах процедури наказного провадження, оскільки пов`язано із необхідністю вирішення спору про право на аліменти за такий період.

Окрім цього, заявником заявлено вимогу про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 як дружини, з якою проживає дитина віком до трьох років, у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати народження дитини ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) і до досягнення дитиною трьохрічного віку, що також не відповідає вимогам ст. 161 ЦПК України.

У відповідності до п. 3 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

З огляду на наведене, враховуючи те, що заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу подана з порушенням вимог ст. 161 ЦПК України, у видачі судового наказу за такою заявою слід відмовити, роз`яснивши заявнику право звернутись з цими самими вимогами у позовному порядку.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 160-165, 258, 259, 353 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

У видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину з ОСОБА_2 та стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років - відмовити.

Роз`яснити заявниці її право звернутись з цими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Т.В. Войтенко