Провадження № 22-ц/4808/1434/25
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Пнівчук О.В., Баркова В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 липня 2025 року, ухвалене суддею Антоняком Т.М. в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого складено 07 серпня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (ТОВ «ФК «Ейс) звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 17.02.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 683611448 (надалі також Кредитний договір, Договір) у формі електронного документа з використанням електронного підпису.

Відповідно до п.1.1. Договору Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові кредит на суму 30000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику.

Відразу після вчинених дій відповідачкою, 17.02.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 30000,00 грн на її банківську карту № НОМЕР_1 що, у свою чергу, є доказом того, що відповідачка прийняла пропозицію кредитодавця. Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних доручень.

Загальна сума заборгованості на момент подання позовної заяви за Кредитним договором становить 39205,83 грн, яка складається з: 23854,89 грн - заборгованість за кредитом; 15350,94 грн - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом.

Позивач також зазначив, що 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. Позивач вказував, що з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 98 від 08.09.2020 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (урахуванням додаткових угод до нього) ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 39 205,83 грн. Зокрема, на підтвердження переходу права вимоги позивачем долучено довідку видану ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», що підтверджує перехід права вимоги за Кредитним договором до ТОВ «Таліон Плюс».

Між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» 05.08.2020 укладено Договір факторингу №05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року. У подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали низку додаткових угод: №2 від 03.08.2021 (Додаток №18) та №3 від 30.12.2022, якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 39205,83 грн.

ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач 17.07.2024 уклали Договір факторингу № 17/07/24, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за вказаним договором від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 39205,83 грн.

Посилаючись на зазначене, позивач просив стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором № 683611448 від 17.02.2020 року у розмірі 39205,83 грн та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 липня 2025 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромвідмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» на користь ОСОБА_1 11 500 грн понесених витрат на правничу допомогу.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «ФК «Ейс», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги відносно ОСОБА_1 за кредитним договором № 683611448 від 17.02.2020 року від первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «ЕЙС». При цьому суд зазначив, що здійснено передачу невизначених вимог, оскільки жодної визначеної вимоги, що існувала б у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо відповідача ОСОБА_1 на момент укладення Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, у цьому договорі не вказано.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що реальна річна процентна ставка для споживача має розраховуватися відповідно до Закону, однак нарахування позивачем річної процентної ставки у розмірі 237,90 %, яку сторони у пункті 1.4 Договору визначили як річну, а у пункті 3 Додатку 1 як орієнтовну річну процентну ставку, обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування», тому такі умови договору є нікчемними. На підставі Методики розрахунку загальної вартості кредиту для споживача, реальної річної ставки за договором про споживчий кредит, затвердженої розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 3238 від 20.08.2017 року, суд здійснив обчислення відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 152,24 грн, які відповідачка мала сплатити за 126 днів із суми кредиту 30 000,00 гривень, тому загальний розмір заборгованості, на думку суду, за Кредитним договором мав би становити 30152,24 грн. Врахувавши те, що позивач визнав оплати відповідачки за Кредитним договором на загальну суму 10 645,00 гривень, суд дійшов висновку, що загальний борг за Кредитним договором становить: 19 507,24 грн (30152,24 грн - 10645 грн). Тобто із суми заборгованості, яку просив стягнути позивач у позовній заяві (39 205,83 грн), суд вважав, що позивач має право на стягнення заборгованості у розмірі 19 507,24 грн, а всі інші нарахування, які перевищують зазначену суму заборгованості, тобто 19 698,59 гривень (39 205,83 грн - 19 507,24 грн), є розрахованими всупереч статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням суду, ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» подало апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, та невідповідність висновків суду, обставинам справи й чинному законодавству.

Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції встановлено факт укладення сторонами кредитного договору із використанням одноразового ідентифікатора, а також підтверджено наявність зобов`язань, що виникли на підставі зазначеного договору, а також факт укладення договорів факторингу разом із відповідними додатковими угодами.

Зазначає, що суд першої інстанції неправильно витлумачив положення договору факторингу та дійшов хибного висновку, що передача права вимоги відбувається у момент підписання договору, тоді як право вимоги переходить у момент підписання реєстру, який є невід`ємною частиною договору факторингу, тому вважає, що позивач належним чином підтвердив факт переходу права вимоги, оскільки виконав умови договору факторингу та надав відповідні документи. Висновок суду першої інстанції про відсутність переходу права вимоги є необґрунтованим, оскільки ґрунтується на помилковому тлумаченні моменту виникнення права вимоги та його передачі за договором факторингу. Укладання договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до виникнення кредитних правовідносин з ОСОБА_1 не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки на момент укладення кредитного договору договір факторингу був чинним, а право вимоги за Кредитним договором передано ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс» та в подальшому позивачу на підставі Реєстрів, які оформлені належним чином.

Вказує, що позивач має усталену позитивну судову практику щодо визнання правомірності набуття ним прав вимоги, оскільки за договорами факторингу передбачено перехід права вимоги з моменту підписання реєстру права вимоги, що не пов`язано з оплатою за договором факторингу. Це підтверджує одностайну та послідовну позицію судів щодо визнання дійсності правочинів, предметом яких є реєстр прав вимоги, та підтверджує належність позивача як нового кредитора у відповідних зобов`язаннях. У зв`язку із чим наводить приклади позитивної практики апеляційних судів.

Також вважає, що позивач має всі правові підстави для стягнення відсотків за кредитним договором в межах строку його дії, оскільки сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Висновок суду першої інстанції про те, що здійснені відповідачем платежі повинні бути зараховані в погашення тіла кредиту, є помилковими та суперечать встановленим умовам договору та імперативним приписам чинного законодавства, зокрема частині 1 статті 19 Закону України «Про споживче кредитування» та статті 534 ЦК України. Зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Аналогічної позиції дотримується Верховний суд в складі Великої Палати у пункті 76 постанови від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17.

Враховуючи наведене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Позиція інших учасників справи

Відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ткачишин С.М., з доводами апеляційної скарги не погодилася, подала відзив, у якому, зокрема, зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги відносно відповідачки за Кредитним договором від первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «ЕЙС». Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Законним та обґрунтованим вважає висновок суду першої інстанції щодо нікчемності умов договору, якими визначений порядок нарахування реальної річної процентної ставки в силу припису Закону. Нарахування позивачем річної процентної ставки у розмірі 237,90 %, яку сторони у пункті 1.4 Договору визначили як річну, а у пункті 3 Додатку 1, визначили як орієнтовну річну процентну ставку, обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими статтею 8 Закону «Про споживче кредитування» (у редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин), якою визначено, що реальна річна процентна ставка для споживача обчислюється відповідно до нормативно-правових актів органів, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг. Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №3238 від 20.08.2017 року, затверджено Методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача, реальної річної ставки за договором про споживчий кредит. Зазначена Методика діяла на момент укладення договору кредиту, тому вважає, що суд правильно визначив розмір відсотків за кредитним договором, а вимоги позивача у частині 19 698,59 гривень (39 205,83 гривень -19 507,24 гривні) є розрахованими всупереч статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», що регулює порядок нарахування реальної річної ставки за споживчим кредитом.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, стягнути з ТОВ «ФК «Ейс» на користь ОСОБА_1 5000 гривень понесених витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Відповідач не отримала копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги, оскільки конверт із вказаними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення про причини повернення «за закінченням терміну зберігання». Однак на підставі заяви від 08 вересня 2025 року представнику відповідача ОСОБА_1 - адвокату Ткачишин С.М. надано доступ до електронної справи в системі «Електронний суд», що свідчить про належне ознайомлення відповідача із ухвалою про відкриття апеляційного провадження та апеляційною скаргою.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Відповідно до частини першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи та ціну позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.02.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 683611448 у формі електронного документа з використанням електронного підпису (т.1, а.с.19-21).

Відповідач підписала Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора GMP33A22. Зокрема, 17.02.2020 о 18:48:12 год. відповідач ввела ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснула кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору (а.с. 22).

Відповідно до умов Кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 30 000,00 грн строком на 126 днів зі сплатою 0,65 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит.

На підтвердження факту отримання відповідачем вказаних коштів за кредитним договором у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві, представник позивача надав суду копію платіжного доручення № fdd796f4-6d9c-4d85-81e4-cb0d7a3187f2 від 17.02.2020 року (т.1, а.с.29).

Відповідно до пункту 1.2. Кредитного договору кредит був наданий строком на 126 днів.

Відповідно до пункту 1.5 Кредитного договору рекомендований розрахунок сукупної вартості кредиту, суми та дати платежів, які здійснюються в ануїтентній формі зазначаються у графіку платежів, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Пунктом 1.8 Кредитного договору визначено, що у випадку неповернення будь-якого з платежів у строки передбачені Графіком платежів, Кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань позичальника, при чому проценти за користування кредитом нараховуються від фактичного залишку суми кредиту.

Відповідно до пункту 2 Додатку № 1 до Договору від 17.02.2020 року «Графік платежів» сторони обумовили, що загальна вартість кредиту складає 150,72 % від суми кредиту (у процентному вираженні) або 45218,98 грн (у грошовому вираженні) та включає в себе: проценти за користування кредитом, які складають 15218,98 гривень (у грошовому виразі) від суми кредиту.

Орієнтовна річна процентна ставка складає 237,90 % (пункт 3 Графіку платежів).

Загальна сума заборгованості на момент подання позовної заяви за Кредитним договором становить 39205,83 грн, яка складається з: 23854,89 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту (тілом кредиту); 15350,94 грн прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом, що підтверджується випискою з особового рахунку (т.1, а.с.41).

Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28.11.2018 року укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується відступити ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, в тому числі, які виникнуть у майбутньому (т.1, а.с.47-52).

ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» 28.11.2019 уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії вищевказаного договору факторингу продовжено до 31.12.2020 (т.1, а.с.40), 31.12.2020 укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року (т.1 а.с.42-46), а 31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору факторингу до 31 грудня 2022 року (т.1, а.с.53).

08.09.2020 відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 98 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги за Кредитним договором до відповідача на загальну суму 39 205,83 грн (т.1, а.с.54-56).

05.08.2020 року між до ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги (т.1, а.с.57-60).

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №9 від 30.05.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 39205,83 грн (т.1, а.с.69-71).

17.07.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено Договір факторингу №17/07/24, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Ейс» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав. Перелік боржників, підстави виникнення Права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який є невід`ємною частиною договору (т.1, а.с.79-83).

За вказаним Договором Фактор зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Відповідно до п. 1.2. Договору перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги.

Витягом з реєстру боржників від 17 липня 2024 року до договору факторингу №17/07/24 підтверджується, що ОСОБА_1 , є боржником за кредитним договором №683611448 від 17.02.2020 на загальну суму 39205,83 грн, зокрема, прострочене тіло 23854,94 грн та прострочені відсотки 15350,94 (т.1, а.с.74-76).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.02.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора.

Зазначений правочин вчинено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Позивачем доведено факт укладення між первісним кредитором та відповідачем кредитного договору №683611448 від 17.02.2020 року, а також факт перерахування коштів за ним. Вказані обставини відповідачкою та її представником не заперечувалися у суді першої інстанції. Відповідачка заперечувала щодо переходу права вимоги за Кредитним договором до позивача, а також не погоджувалася із розміром процентів, нарахованим кредитодавцем ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за Кредитним договором.

Отже, первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, погодженому сторонами.

Звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач посилався на те, що до нього перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №683611448 від 17.02.2020 року за суму заборгованості у розмірі 39205 грн 83 коп. на підставі договорів факторингу, які були укладені 28.11.2018, 05.08.2020 та 17.07.2024, та на підставі додаткових угод, якими продовжено строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, а також на підставі вищевказаних реєстрів прав вимоги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ ФК «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за укладеним договором.

З таким висновком суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується.

Так, відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що укладання договорів факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до виникнення кредитних правовідносин з ОСОБА_1 не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки на момент укладення Кредитного договору (17.02.2020) договір факторингу був чинним. При цьому, право вимоги за кредитним договором №683611448 від 17.02.2020 було передано ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «Таліон Плюс» на користь ТОВ «Онлайн фінанс», а в подальшому позивачу ТОВ «ФК «Ейс» на підставі реєстрів, які оформлені належним чином.

Водночас, відповідно до п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Розділом 4 вказаного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги, згідно п. 4.1. право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному Додатку. Аналогічні умови зазначено і в договорах факторингу, укладених між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».

Таким чином, умови зазначених договорів факторингу передбачали можливість передачі права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Такі умови договорів не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки.

Крім того, додатковими угодами, строк дії договору факторингу було продовжено, водночас умовами договору передбачалося, що перехід права вимоги здійснюється в момент підписання реєстру права вимоги. Реєстри про передачу права вимоги є у матеріалах справи, та є належними доказами щодо передачі відступлення права вимоги за Кредитним договором.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем факту відступлення йому права грошової вимоги за Кредитним договором від первісного кредитора.

Що стосується розміру заборгованості за Кредитним договором

Згідно умов Кредитного договору Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит на суму 30000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплачувати проценти Кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах ( відповідно п. 1.1. Кредитного договору) Кредит надається строком на 126 (сто двадцять шість) днів. ( відповідно п. 1.2. Кредитного договору) Відповідно до п. 1.4. Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється у наступному розмірі - 237,90 (двісті тридцять сім цілих дев`ять десятих) відсотків річних від суми Кредиту за весь час користування ним (далі «Процентна ставка»), починаючи з першого дня надання суми Кредиту Позичальнику та до закінчення строку на який видавався Кредит; Розмір процентів від суми Кредиту за кожний день користування становить: 237,90 % річних/365 днів = 0,65 % Нарахування відсотків здійснюється за такою формулою: 30 000, 00 (сума виданого кредиту)* 0,65 (процентна ставка)/100=195 грн(сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 17.02.2020 - 02.03.2020 (що підтверджується розрахунком підготовленим ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога») (т.1, а.с.64-66).

Із вказаного розрахунку вбачається, що відповідач 05.03.2020 сплатила 6 245,00 грн., чим погасила проценти за користування кредитними коштами в розмірі 3 270,27 грн та частково тіло кредиту в розмірі 2 974,73 грн. Надалі процентна ставка нараховувалась за формулою: 27 025,27 (сума виданого кредиту)* 0,65 (процентна ставка)/100=175,66 грн. (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 06.03.2020 -12.03.2020. Відповідач 12.03.2020 знову здійснила сплату за Кредитним договором, цього разу, на суму 4 400,00 грн, чим погасила проценти за користування кредитними коштами в розмірі 1 229,62 грн та частково погасив тіло кредиту в розмірі 3170,38 грн, що призвело до зменшення розміру процентів, які й далі щоденно нараховувались (23 854,89 (сума виданого кредиту)* 0,65 (процентна ставка)/100=155,06 грн (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 13.03.2020- 19.06.2020.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що проценти за користування кредитними коштами нараховувались тільки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», наступними факторами - ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем жодних нарахувань за Кредитним договором не здійснювалось.

Уклавши Кредитний договір позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Договору та Правил, які є невід`ємною частиною до нього. Відповідач отримала екземпляр Договору на власну електронну пошту, а також має вільний доступ до умов Договору на Сайті Первісного кредитора. Інформація надана ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» з дотриманням всіх вимог законодавства, викладена в чіткій, зрозумілій та доступній формі, при цьому саме відповідач ініціювала укладення такого договору, оформивши заявку на сайті ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога».

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з матеріалами справи відповідач виконувала умови Кредитного договору, здійснюючи часткові платежі, що свідчить про те, що вона усвідомлювала існування такого договору та визнавала свої зобов`язання за ним. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту, зокрема, що нарахування процентів за таким договором. Аналогічної позиції притримується Верховний суд у пункті 76 постанови Великої Падати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 зазначено, що: не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Отже, первісним кредитором та відповідачем було узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, позивач має всі правові підстави для стягнення несплаченого тіла кредиту в розмірі 23854,89 грн та процентів за Кредитним договором у межах строку його дії, які нараховані відповідно до його умов, у розмірі 15218,98 грн, що разом складає 39205,83 грн.

Водночас, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що Кредитним договором не визначена реальна річна процентна ставка за кредитом, що є підставою для перерахування розміру процентів нарахованих за Кредитним договором.

Натомість, як встановлено вище судом апеляційної інстанції, Кредитним договором визначено процентну ставку за кредитом у розмірі 237,90% річних, з урахуванням якої кредитодавцем здійснено нарахування процентів за користування кредитом, розмір яких не спростовано відповідачем.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

З огляду на викладене, у суду першої інстанції не було жодних підстав для висновку про те, що умови договору щодо процентної ставки за кредитом у розмірі 237,90% річнихобмежують права споживача порівняно з правами, встановленими статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування», тому є нікчемними. Місцевий суд неправильно застосував статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» та Методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача, реальної річної ставки за договором про споживчий кредит, затверджену розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 3238 від 20.08.2017 року.

Суд помилково здійснив новий розрахунок процентів за користування кредитом у розмірі 152,24 грн за 126 днів, виходячи із суми кредиту 30000 грн, тому безпідставно вважав, що позивач, з урахуванням оплат, здійснених відповідачкою, має право на стягнення заборгованості за Кредитним договором у розмірі 19 507,24 грн (30152,24 грн - 10645 грн).

Матеріалами справи підтверджується, що первісним кредитором та відповідачем було узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, зокрема, процентну ставку, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, позивач має всі правові підстави для стягнення несплаченого тіла кредиту в розмірі 39205,83 грн та процентів за Кредитним договором у межах строку дії Кредитного договору, які нараховані відповідно до його умов, у розмірі 15218,98 грн, що разом складає 39205,83 грн.

У суду не було підстав для здійснення перерахунку заборгованості за Кредитним договором, оскільки відповідачем не спростовано розміру нарахованих процентів за Кредитним договором та не доведено будь-яких порушень щодо нарахування заборгованості за Кредитним договором з боку кредитодавця.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі 39205,83 грн, з яких: 23854,89 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту (тілом кредиту); 15350,94 грн прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вище викладеного, на підставі ч.1 п.п.1,3,4 ст.376 ЦПК України, рішення суд першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованості за кредитним договором №683611448 від 17.02.2020 року у розмірі 39205,83 грн, з яких: 23854,89 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту (тілом кредиту); 15350,94 грн прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом.

Щодо судових витрат

Статтею 382 ЦПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.

Відповідно до частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Так, за подання позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, а за подання апеляційної скарги - 3 633,60 грн, разом 6056 грн, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, оскільки судом апеляційної інстанції в повному обсязі задоволено позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги.

Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат,які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Із наданих та досліджених доказів на підтвердження витрат, понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги у суді першої інстанції, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що звертаючись з позовом представник позивача ТОВ ФК «Ейс» - адвокат Тараненко А.І. просив суд стягнути із відповідача на користь ТОВ ФК «Ейс» витрати на професійну допомогу у розмірі 6 000 грн в суді першої інстанції.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу сторона скаржника надала копію договору про надання правової допомоги № 1807/24-01 від 18 липня 2024 року, укладеного між Адвокатським бюро «Тараненко і партнери» та ТОВ «ФК «Ейс» (т.1, а.с.77-78).

Відповідно до п 3.3 договору про надання правової допомоги гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами в протоколі погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 1807/24-01 від 18 липня 2024 року.

Відповідно до п. 3.4. після належного виконання доручення Адвокатське бюро надає клієнту акт прийому-передачі наданих послуг.

Також, позивачем надано протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 1807/24-01 від 18 липня 2024 року, який є додатком до договору, додаткову угоду №2 до договору про надання правничої допомоги № 1807/24-01 від 18 липня 2024 року, а також акт прийому-передачі наданих послуг від 18 липня 2024 року (т.1, а.с.78, 85-87).

Актом прийому-передачі наданих послуг від 18 липня 2024 року, який є невід`ємною частиною до договору про надання правничої допомоги №1807/24-01 від 18 липня 2024 року, Адвокатське бюро «Тараненко та партнери» та ТОВ «ФК «Ейс» засвідчили, що виконавець надав, а клієнт отримав такі послуги: складання позовної заяви - 5 000 грн (2 год), вивчення матеріалів справи - 500 грн (1 год), надання усної консультації щодо складання позовної заяви - 500 грн (1 год). Всього надано послуг на загальну суму 6000 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат в суді першої інстанції, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що зазначені позивачем витрати на правничу допомога адвоката, які включають послуги: вивчення матеріалів справи та складання позовної заяви зводяться до єдиної дії - підготовка та подання позовної заяви і за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окремі послуги. Така послуга, як надання усної консультації стосовно складання позовної заяви, за своєю суттю є послугою організаційного характеру. Немає також підтвердження, що клієнту разом з тим здійснювалося надання консультацій правового характеру, а тому такі витрати не підлягають компенсації.

Надавши оцінку доказам щодо понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, врахувавши складність справи, суть спору, характер послуг, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи у суді першої інстанції є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 3000 грн.

Щодо оскарження постанови суду апеляційної інстанції

Згідно вимог пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому судове рішення у цій справі в касаційному порядку оскарженню не підлягає, проте у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, воно може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (код , 02090, м. Київ, вул.Алматинська,8, офіс 310а) заборгованість за кредитним договором №683611448 від 17.02.2020 року у розмірі 39205 грн 83 коп., судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 056 грн, витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції в розмірі 3000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Барков