УХВАЛА

22 жовтня 2025 року

м. Київ

Справа № 547/995/23

Провадження № 14-117зц25

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Мартєва С. Ю.,

суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Губської О. А., Дашутіна І. В., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Пількова К. М., Погрібного С. О., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Шевцової Н. В.,

перевірила заяву (клопотання) Савинської Наталії Юріївни в інтересах ОСОБА_1 про скасування постанови Верховного Суду від 22 вересня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи - Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України, про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, відшкодування збитків і моральної шкоди,

УСТАНОВИЛА:

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи - Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України, про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Рішенням від 17 червня 2024 року Семенівський районний суд Полтавської області позов ОСОБА_2 задовольнив.

Визнав недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу від 04 липня 2023 року № 5347/2023/3914142 щодо автомобіля ВМW Х3, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що укладений між продавцем ОСОБА_1 і покупцем ОСОБА_2 .

Стягнув солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування збитків 460 000,00 грн і 3 500,00 грн, а також у відшкодування моральної шкоди 20 000,00 грн.

Стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 349,44 грн витрат зі сплати судового збору.

Стягнув із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2 349,44 грн витрат зі сплати судового збору.

Додатковим рішенням від 29 липня 2024 року Семенівський районний суд Полтавської області стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Стягнув із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 15 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

У стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 33 300,00 грн витрат на правничу допомогу - відмовив, поклавши відповідні витрати повністю на ОСОБА_1 .

Постановою від 12 листопада 2024 року Полтавський апеляційний суд апеляційні скарги ОСОБА_1 , подані в його інтересах адвокатом Савинською Н. Ю., задовольнив.

Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 17 червня 2024 року та додаткове рішення цього ж суду від 29 липня 2024 року скасував.

Ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, відшкодування збитків і моральної шкоди відмовив.

Стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

У решті заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу відмовив.

Стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 524,16 грн.

05 грудня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив постанову апеляційного суду скасувати, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишити в силі; стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з розглядом справи в суді касаційної інстанції.

Постановою від 22 вересня 2025 року Верховний Суд касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та вирішення питання про розподіл судових витрат скасував.

Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 17 червня 2024 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат та додаткове рішення цього суду від 29 липня 2024 року скасував.

Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 17 червня 2024 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 залишив в силі зі зміною резолютивної частини рішення, виклавши його абзаци перший - п`ятий в такій редакції:

«Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 5347/2023/3914142 від 04 липня 2023 року щодо автомобіля ВМW Х3, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що укладений між продавцем ОСОБА_1 і покупцем ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитки у сумах 460 000,00 грн і 3 500,00 грн, а також моральну шкоду у сумі 20 000,00 грн».

Постанову Полтавського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 змінив, виклавши її мотивувальну частину в редакції своєї постанови.

Стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 349,44 грн судових витрат на сплату судового збору та 15 000,00 грн витрат на правничу допомогу,понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Ухвалив компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1 762,08 грн судового збору.

У жовтні 2025 року Савинська Н. Ю. звернулась до Великої Палати Верховного Судув інтересах ОСОБА_1 із заявою (клопотанням)про скасування постанови Верховного Суду від 23 червня 2025 року.

Заяву (клопотання) мотивувала тим, що наявність виключної правової проблеми надає касаційному суду право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Велика Палата Верхового Суду вважає, що у прийнятті заяви (клопотання) необхідно відмовити з огляду на таке.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Sokurenko and Strygun v. Ukraine), заяви № 29458/04 і № 29465/04, § 24).

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Конституції України).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Чинний процесуальний закон не передбачає інституту перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень після їх перегляду у касаційному порядку, як це було визначено у розділі V глави 3 ЦПК України у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року.

Вичерпний перелік підстав для передання справи до Великої Палати Верховного Суду встановлює стаття 403 ЦПК України. Питання про таке передання згідно зі статтями 403 і 404 цього Кодексу вирішує тільки Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду.

За відсутності юридичної підстави для розгляду заяви (клопотання) Савинської Н. Ю. в інтересах ОСОБА_1 , у її прийнятті слід відмовити та повернути заявнику.

За усталеною практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

Між тим, «право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

Згідно із практикою ЄСПЛ юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи.

Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (див. mutatis mutandis рішення від 9 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, § 53).

Звернення до Великої Палати Верховного Суду із проханням про перегляд судового рішення суду тієї ж інстанції фактично спрямоване на проведення нового розгляду справи за відсутності для цього визначеної процесуальним законом підстави.

Цей перегляд є неможливим, оскільки ставить під сумнів гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції принцип остаточності судового рішення (res judicata).

Керуючись статтями 388, 403, 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

У прийнятті до розгляду Великою Палатою Верховного Суду заяви (клопотання) Савинської Наталії Юріївни в інтересах ОСОБА_1 про скасування постанови Верховного Суду від 22 вересня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи - Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України, про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, відшкодування збитків і моральної шкоди - відмовити та повернути її заявнику разом з доданими матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С. Ю. Мартєв

Судді О. О. Банасько О. В. Кривенда

О. Л. Булейко К. М. Пільков

І. А. Воробйова С. О. Погрібний

О. А. Губська О. В. Ступак

І. В. Дашутін І. В. Ткач

А. А. Ємець О. С. Ткачук

Л. Ю. Кишакевич В. Ю. Уркевич

С. І. Кравченко Н. В. Шевцова