Номер провадження: 22-ц/813/3297/25
Справа № 509/936/24
Головуючий у першій інстанції Кочко В.К.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі: Узун Н.Д.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дудкевич Володимир Володимирович, на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 листопада 2024 року про відмову у забезпеченні позову по справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Товариства з додатковою відповідальністю «СК"Ю.Ес.Ай» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

16 лютого 2024 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 та Товариства з додатковою відповідальністю «СК"Ю.Ес.Ай» (- далі ТДВ «СК"Ю.Ес.Ай») про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригод (- далі ДТП), в якому просили стягнути з відповідачів в солідарному порядку на їх користь матеріальні збитки, завдані в результаті ДТП, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, трьох відсотків річних у загальному розмірі 529 747,53 грн, моральну шкоду у розмірі 300 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29 вересня 2019 о 14:15 год, відповідач ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по а/д «Одеса-Б.-Дністровський» на 8км+970м в Овідіопольському районі Одеської області, в порушення вимог п. 13.1 ПДР України не дотримавшись безпечної дистанції, допустив зіткнення з автомобілем марки «Hyundai Elantra», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , автомобілем марки «Lexus RX 300», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , а також автомобілем марки «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_5 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій автомобіля марки «Hyundai Elantra» позивачка ОСОБА_1 та пасажир позивач ОСОБА_2 тілесні ушкодження. Як вбачається зі схеми місця ДТП, внаслідок сильного удару автомобіля марки «Opel Vivaro» під керуванням ОСОБА_3 в автомобіль марки «Hyundai Elantra», під керуванням позивачки ОСОБА_1 , автомобіль останньої продовжив інерційний рух, вдарившись в автомобіль марки «Lexus RX 300», а той, в свою чергу, допустив зіткнення з автомобілем марки «Nissan Sunny», внаслідок чого, автомобіль марки «Hyundai Elantra» під керуванням позивачки фактично опинився в середині колони пошкоджених автомобілів та отримав найбільші пошкодження через прийняття на себе основний удар позаду.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 лютого 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення ДТП.

22 листопада 2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Дудкевич В.В. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на транспортні засоби, які зареєстровані за ОСОБА_3 , а саме:

- транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21043, 1999 року випуску, VIN НОМЕР_5 ;

- транспортний засіб марки OPEL, модель VIVARO, 2001 року випуску, VIN НОМЕР_6 ;

- транспортний засіб марки FORD, модель ESCAPE, 2017 року випуску, VIN НОМЕР_7 .

В обґрунтування зазначив, що накладення арешту та заборона вчинення дій, необхідна для ефективного захисту порушених та оспорюваних прав, так як є реальна загроза їх порушення шляхом відчуження майна, що значно ускладнить виконання рішення суду.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача - Дудкевича В.В. про забезпечення позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Не погодившись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дудкевич В.В. звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 листопада 2024 року, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дудкевича В.В. про забезпечення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Учасники справи в судове засідання до апеляційного суду не з`явились, про розгляд справи повідомленні належним чином та завчасно, про що свідчать довідки про доставку судових повісток-повідомлень в електронні кабінети Електронного суду та рекомендовані повідомлення про направлення судових повісток-повідомлень (а.с. 155-163).

Відповідачу ОСОБА_3 судові повістки-повідомлення неодноразово направлялись на всі відомі суду адреси місця його проживання та місця реєстрації, яка була надана відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрації місця проживання ГУ ДМС України в Одеської області, однак поштові повідомлення повертались до суду з відмітками поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 119-120, 130-133, 138, 160-163).

Згідно ч. 1 ст. 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місце знаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Таким чином, оскільки судові повістки-повідомлення неодноразово направлялась на всі відомі суду адреси місця проживання та реєстрації, та враховуючи, що отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а саме суду, апеляційний суд в достатній мірі виконав обов`язок щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 01.10.2020 по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату і час судового засідання учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частин 1, 2 статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини 1 статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині 1 статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачем і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на транспортні засоби, які зареєстровані за ОСОБА_6 , а саме: - транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21043, 1999 року випуску, VIN НОМЕР_5 ; - транспортний засіб марки OPEL, модель VIVARO, 2001 року випуску, VIN НОМЕР_6 ; - транспортний засіб марки FORD, модель ESCAPE, 2017 року випуску, VIN НОМЕР_7 , представник позивача зазначив, що є реальна загроза відчуження відповідачем вищезазначеного рухомого майна, що значно ускладнить виконання рішення суду, у випадку його задоволення.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на транспортні засоби, які зареєстровані за відповідачем ОСОБА_3 , суд першої інстанції вказав, що виходячи з оцінки обґрунтованості доводів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб, з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, суд не вбачає правових підстав для накладення арешту на транспортні засоби.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції, та вважає, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач (особа, яка може набути статусу позивача) повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та одночасно надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Зазначене узгоджується з роз`ясненнями, наданими судам у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.09.2020 у справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20) зазначила, що: «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Верховного Суду від 14.06.2023 у справі №641/6173/21 (провадження №61-12662св22) з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 (провадження №12-90гс20), зазначено, що: «Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Таким чином, з`ясувавши обсяг позовних вимог, відповідність заходу забезпечення позову, який просили застосувати позивач, заявленим позовним вимогам, а також оцінивши співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом якого позивач звернувся до суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, так як позивачем заявлено недостатньо обґрунтоване припущення про те, що відповідачем вчиняються дії, спрямовані на реалізацію транспортних засобів.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення чи можливість відчужити транспортні засоби, без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Апеляційний суд також враховує долучений до заяви про забезпечення позову розширений витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 21.11.2024, згідно якого до транспортних засобів: ВАЗ, VIN НОМЕР_5 ; OPEL, VIN НОМЕР_6 ; FORD, VIN НОМЕР_7 , 08.08.2024 приватним виконавцем Парфьоновим Г.В. зареєстровано тип обтяження: арешт рухомого майна (а.с. 104).

Окрім того, колегія суддів враховує позицію позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дудкевич В.В., викладену в заяві про закриття провадження, в якій зазначено, що у зв`язку із ухвалення в даній справі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 серпня 2025 року про часткове задоволення позовних вимог, питання забезпечення позову, для позивача втрачає актуальність та самостійне процесуальне значення (а.с. 142).

З урахуванням викладеного, оскільки законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає, тому у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дудкевич Володимир Володимирович, залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 27 жовтня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда