Провадження №22-ц/812/2046/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Миколаїв

Справа № 487/3073/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Лівінського І.В., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу

за матеріалами скарги

ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_2 ,

на дії та рішення державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_2 ,

на ухвалу судді Заводського районного суду м. Миколаєва, постановлену суддею Цурканом Р.С., 09 жовтня 2025 року в приміщенні цього ж суду, повний текст ухвали складено 09 жовтня 2025 року,

у с т а н о в и в:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 через свого адвоката Хорошева В.В. звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

В обґрунтування заяви зазначав, що постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2025 року у справі №487/3073/25 з урахуванням постанови Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 липня 2025 року про виправлення описки, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000грн.

На підставі постанови Заводського районного суду м. Миколаєва як виконавчого документу Заводським відділом ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відкрито виконавче провадження ВП № 78611330 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у сумі 34000,00грн (у подвійному розмірі).

01 серпня 2025року дана постанова була відправлена ОСОБА_1 засобами «Укрпошта», про що свідчить конверт поштового відправлення Отримавши постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 липня 2025 року ОСОБА_1 негайно сплатив штраф у розмірі 17000 грн та судовий збір в сумі 605 грн 60коп.

Зазначав, що з урахуванням добровільного повного виконання постанови суду у строк, встановлений для добровільного виконання, відкриття виконавчого провадження про стягнення подвійного розміру штрафу у сумі 34000 гривень є неправомірним, а відповідне рішення (постанова про відкриття провадження) є незаконним та підлягає скасуванню.

Посилаючись на викладене, просив визнати незаконними дії та рішення Заводського відділу ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо відкриття виконавчого провадження ВП № 78611330 від 15 липня 2025року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у сумі 34000 грн., а постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 78611330 від 15 липня 2025року про стягнення штрафу у сумі 34000грн скасувати.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 жовтня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі за скаргою адвоката Хорошева В.В. в інтересах ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєваі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) .

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що спір виник під час виконання постанови, прийнятої в порядку КУпАП, а не виконання судового рішення у цивільній справі, тому дана скарга не може бути розглянута в порядку, передбаченому ЦПК України. КУпАП не передбачено можливості оскарження в порядку судового контролю за виконанням судових рішень дій осіб, уповноважених здійснювати примусове виконання постанов про накладення адміністративного стягнення.

Судом роз`яснено, що скаржник має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено його права, свободи чи інтереси, відповідно до ч.1 ст.287 КАС України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 Хорошев В.В., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити на розгляд до Заводського районного суду м. Миколаєва.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до статті 304 КУпАП, питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом, який виніс постанову.

Зазначав, що відповідно до ч.1 ст.74 Закону, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно ч.1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

За такого, зазначав, що дана скарга на дії та рішення державного виконавця підлягає розгляду місцевим загальним судом як адміністративним судом.

Крім того, 27 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 надіслав до апеляційного суду клопотання про долучення до матеріалів справи копії ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Заводського ВДВС у місті Миколаєві з аналогічними вимогами як і в його заяві у даній справі. Судом роз`яснено, що вимоги позивача не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства та вони мають розглядатись Заводським районним судом м. Миколаєва.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, від представника заявника надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність доводи апеляційної скарги підтримують та просять їх задовольнити.

Представник Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У зв`язку з цим апеляційний суд розглядав справу у відсутність сторін відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2025 року у справі №487/3073/25 з урахуванням постанови Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 липня 2025 року про виправлення описки, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000грн.

На підставі постанови Заводського районного суду м. Миколаєва як виконавчого документу Заводським відділом ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відкрито виконавче провадження ВП № 78611330 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у сумі 34000,00грн (у подвійному розмірі).

01 серпня 2025року дана постанова була відправлена ОСОБА_1 засобами «Укрпошта», про що свідчить конверт поштового відправлення Отримавши постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 липня 2025 року ОСОБА_1 негайно сплатив штраф у розмірі 17000 грн та судовий збір в сумі 605грн 60коп.

Не погоджуючись з рішеннями та діями державного виконавця, ОСОБА_1 просив визнати незаконними дії та рішення Заводського відділу ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо відкриття виконавчого провадження ВП № 78611330 від 15 липня 2025року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у сумі 34000 грн., а постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 78611330 від 15 липня 2025року про стягнення штрафу у сумі 34000грн скасувати.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 жовтня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі за скаргою адвоката Хорошева В.В. в інтересах ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєваі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) .

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що спір виник під час виконання постанови, прийнятої в порядку КУпАП, а не виконання судового рішення у цивільній справі, тому дана скарга не може бути розглянута в порядку, передбаченому ЦПК України. КУпАП не передбачено можливості оскарження в порядку судового контролю за виконанням судових рішень дій осіб, уповноважених здійснювати примусове виконання постанов про накладення адміністративного стягнення.

Судом роз`яснено, що скаржник має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено його права, свободи чи інтереси, відповідно до ч.1 ст.287 КАС України.

У статті 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» ЄСПЛ указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність.

У справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria, заява N 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносинах, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, а по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).

Натомість публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (стаття 19 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають, зокрема, у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій; на публічно-правові спори, у тому числі на спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження (частина перша, пункт 1 частини другої статті 19 КАС України у відповідній редакції).

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Виконання постанов про накладення адміністративних стягнень врегульовано у статтях 298-305 у розділі V КУпАП.

Зокрема, у статті 304 КУпАП передбачено, що питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

У статті 305 КУпАП передбачено, що контроль за правильним і своєчасним виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення здійснюється органом (посадовою особою), який виніс постанову, та іншими органами державної влади в порядку, встановленому законом.

Згідно з положеннями статей 447 та 448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Тобто, зазначеними нормами ЦПК України передбачено можливість оскарження дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у цивільній справі.

Водночас, відповідно до пункту 1 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).

Статтею 287 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця як окремої категорії адміністративного спору.

У частині першій цієї статті зазначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 подав скаргу на дії та рішення державного виконавця у виконавчому провадженні щодо примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері здійснення господарської діяльності.

Такі справи (про накладення адміністративного стягнення) розглядаються районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами, іншими органами (посадовими особами) в порядку, встановленому КУпАП, яким передбачено порядок примусового виконання постанов про накладення адміністративного стягнення. Проте цим Кодексом не передбачено можливості оскарження в порядку судового контролю за виконанням судових рішень дій осіб, уповноважених здійснювати таке примусове виконання.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 757/62025/17 .

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що в разі оскарження дій чи рішень органу державної виконавчої служби щодо здійснення виконавчого провадження з примусового виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення, відповідний спір має розглядатися у порядку, передбаченому КАС України.

Оскільки у справі, яка розглядається, ОСОБА_1 оскаржує дії державного виконавця у зв`язку з примусовим виконанням судового рішення про накладення адміністративного стягнення, ухваленого в порядку КУпАП, а не за наслідками розгляду цивільної справи, то висновки суду першої інстанції про неможливість розгляду скарги в порядку цивільного судочинства є правильними, отже суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником Хорошевим Вадимом Васильовичем, залишити без задоволення.

Ухвалу судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: І.В.Лівінський

Н.О.Тищук

Повний текст постанови складено 10 листопада 2025 року.