Справа № 758/4439/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Данилевського М.А., за участю секретаря судового засідання Уварової Л.І., представника позивача Бацюк О.М. (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

25.04.2025 згідно ухвали від 07.04.2025 Подільського районного суду міста Києва до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла вказана позовна заява, оскільки за відомостями Реєстру Єдиного державного демографічного реєстру від 02.04.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, враховуючи, що зареєстрованим місцем перебуванням відповідача ОСОБА_1 є Тернівський район м. Кривого Рогу, цивільна справа підсудна Тернівському районному суду м. Кривого Рогу.

Стислий виклад позиції позивача.

31.03.2025 ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" (далі - позивач, Товариство) звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, якою просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №102987472 від 15.08.2021 в розмірі 66 731,67 грн. та понесені судові витрати, оскільки відповідач не виконує умови договору.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 15.08.2021 між ТОВ «Мілоан»та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №102987472 та в подальшому, 30.11.2021 між ТОВ «Мілоан»та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір №30-11-65 відповідно до ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТКАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №102987472. Також, 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №102987472. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №102987472.

На теперішній час заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №102987472 від 15.08.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 66 731,67 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 9 959,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 55 652,67 грн.; заборгованість за комісіями - 1120,00 грн. згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості).

Стислий виклад позиції відповідача.

13.05.2025 представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечив, просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на наступне.

До матеріалів позовної заяви позивачем надано довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Елаєнс» від 07.02.2025, згідно якої 15.08.2021 було здійснено грошовий переказ у розмірі 11200,00 грн. на картку НОМЕР_1 . З вказаної довідки неможливо встановити ні власника рахунку/картки, ні даних по здійсненій операції, а також, даних, стосовно кредитного договору, за яким здійснювались перекази. Вказана довідка не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту виникнення між сторонами правовідносин з кредитування та отримання відповідачем кредитних коштів, а лише підтверджує проведення платежу в системі. У матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредитних коштів.

Також позивач не надав суду докази про отримання ОСОБА_1 листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, про здійснення входу останньою на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, а тому в матеріалах справи відсутні докази укладання кредитного договору в електронному вигляді. Позивачем не надано доказів, які б підвереджували, що саме відповідач була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі, не підтверджено отримання саме відповідачем логіну та паролю в системі, що відповідачем було подано заявку на отримання кредиту, а також що відповідач була ознайомлена з усіма істотними умовами договору, та не надано доказів щодо зарахування коштів на платіжну картку, яка належить саме відповідачці ОСОБА_1 .

Матеріали справи містять копію договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, графік платежів, який є додатком до вказаного договору, і паспорт споживчого кредиту, де зазначено, що їх підписання здійснено клієнтом за допомогою електронного підпису. Проте, позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в даній системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору. В даному випадку позивачем подано паперові копії електронних доказів. Оригінали електронних доказів суду надані не були.

Крім цього, незважаючи на недоведеність позовних вимог, сторона відповідача вважає, що проведений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає нормам закону та долученому позивачем договору позики.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.08.2021 між ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МІЛОАН" та ОСОБА_1 укладено Договір № 102987472. Згідно п.1.1. Договору Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін га виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 11200.00 гри. Згідно п. 1.3. Договору кредит надається строком на 7 днів з 15.08.2021 (строк кредитування). Відповідно до п. 1.4. Договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 22.08.2021. Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 1568.00 грн., які нараховуються за ставкою 2,0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №102987472 від 15.08.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 66731,67 грн, з яких:

- Заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 9959,00 грн.

- Заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги -

55652,67 грн.

- Заборгованість за комісіями - 1120,00 грн.

Так, розмір позики становить 11200 грн., строк кредиту 7 днів, розмір відсоткової ставки 2,0% та у грошовому виразі 1568,00 грн.

Отже, відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит) підлягають проценти за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 2,0 % в день за період з 15.08.2021 по 22.08.2021, тобто в межах строку кредитування, що становить 1568,00 грн (11200,00 грн х 2,0% * 7 днів), а за період після такого прострочення (з 22.08.2021) підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, загальний розмір заборгованості за Договором про споживчий кредит № 102987472 від 15.08.2021 року повинен становити 12768,00 грн. А саме, 11200,00 грн. (тіло кредиту) + 1568,00 грн. (відсотки за кредитом) = 12768,00 грн.

Так, у вказаному Кредитному договору зазначені нечіткі положення, стосовно строку повернення кредиту. Так, у самому договорі міститься 2 дати погашення кредиту 7 днів та можливість Кредитора в односторонньому пролонгувати строк договору додатково на 60 днів.

Відповідно до вимог статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів.

Зазначення у договорі двох строків кредитування призводить до неправильного, а то й різного тлумачення та розуміння його сторонами договору, зокрема, позичальником.

Крім того, відповідач посилається на неправомірне нарахування комісії позичальником в розмірі 10% від суми кредиту 11200 грн. з посиланням на судову практику. Вважає нарахування комісії за обслуговування кредиту неправомірним.

Витрати на правову допомогу зазначені у матеріалах справи, які позивач заявив до стягнення з відповідача, відповідач вважає надмірними з підстав викладених у відзиві на позов.

Заяви, клопотання учасників справи.

Враховуючи, що відповідач заперечує отримання кредитних коштів від позичальника, позивач 16.05.2025 заявив суду клопотання про витребування доказів, а саме інформацію від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» щодо власника банківської картки НОМЕР_1 , докази зарахування на картку кредитних коштів в сумі 11 200,00 грн. 15.08.2021 та інформація щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за зазначеною платіжною карткою.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено до розгляду 04.06.2025 на 09-30 год. в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників процесу.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.06.2025 клопотання позивача про витребування доказів задоволено - витребувано у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» інформацію щодо власника банківської картки НОМЕР_1 , докази зарахування на картку кредитних коштів в сумі 11 200,00 грн. 15.08.2021 та інформація щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за зазначеною платіжною карткою.

Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.

Позиції учасників справи.

В судовому засіданні представник позивача Бацюк О.М. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити їх, стягнути витрати на правову допомогу.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 13.05.2025 представник відповідача Калінін С.К. надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечила, просила в задоволенні позову відмовити, .

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин..

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 15.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит №102987472, який разом з паспортом споживчого кредиту підписані електронним підписом відповідача, відповідно до умов якого, ТОВ «Мілоан» надало відповідачу кредит у сумі 11 200,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,00 % за кожен день користування протягом пільгового періоду, за стандартною процентною ставкою 10%, що складає 7,434,773,00% річних, строком на 7 днів, тобто до 22.08.2021.

Факт перерахування позивачем грошових коштів у сумі 11 200,00 грн на картковий рахунок відповідача підтверджено листом ТОВ «Елаєнс» від 07.02.2025 в якому вказано, що відповідно до договору про організацію переказу грошових коштів №40484607_26/10/18-2, було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 15.08.2021 на суму 11 200 грн, номер транзакції номер операції c1077f88-bca5-492e-adb1-a2a065af59d0_28937796, призначення платежу: кошти згідно договору №102987472, номер картки НОМЕР_1 , та довідкою АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» №БТ/Е-7700-Л від 01.07.2025. Зазначене є належним доказом зарахування коштів на кредитну банківську картку, яка належить відповідачу та емітована на її ім`я.

Відповідачем не спростовано отримання грошових коштів у зазначеній сумі.

Відповідно до договору факторингу №30-11-65 від 30.11.2021, ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за плату право вимоги до боржників, а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» приймає належні права вимоги ТОВ «Мілоан» до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно до витягу з Реєстру боржників від 30.11.2025 до Договору факторингу №30-11-65 від 30.11.2021, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до Відповідача по кредитному договору №102987472 від 15.08.2021 в розмірі 23907,97 грн., з яких: 9 959,00 грн. - сума заборгованості за тілом; 12 828,97грн. - сума заборгованості за процентами; 1 120,00 грн. заборгованість по комісії.

З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за Кредитним договором №102987472 станом на 10.01.2023 становить 66 731,67 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 9 959,00 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 12 828,97 грн.; заборгованість з комісії 1 120,00 грн.; нараховані відсотки за кредитним договором 42 823,70 грн.

Висновки та мотиви суду.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір №174 від 16.04.2021 був укладений в електронній формі, а тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Згідно п.п. 5, 7 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи (ч.ч. 1-4, 6-8, 11-13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Останні встановлені ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, відповідно до яких істотними умовами кредитного договору, щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Так, судом встановлено, що 15.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансових послуг №102987472, та було підписано електронним підписом відповідача (одноразовим ідентифікатором F39792; із зазначенням каналу залучення та IP адресою, з якої подано заяву), на умовах визначених у вказаному договорі ОСОБА_1 було надано кредит, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, та зі встановленими строками їх повернення.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Останні встановлені ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, відповідно до яких істотними умовами кредитного договору, щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Тому суд звертає увагу, що згідно Договору про споживчий кредит №102987472 від 15.08.2021 ТОВ «Мілоан» надало ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 11 200 грн. на умовах строковості, зворотності, платності.

Матеріалами справи підтверджується, що Товариство виконало зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти.

Згідно із ч. 2. ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини Кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до договору факторингу №30-11-65 від 30.11.2021 ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за плату право вимоги до боржників, а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» приймає належні права вимоги ТОВ «Мілоан» до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно до витягу з Реєстру боржників від 30.11.2025 до Договору факторингу №30-11-65 від 30.11.2021, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до Відповідача по кредитному договору №102987472 від 15.08.2021 в розмірі 23907,97 грн., з яких: 9 959,00 грн. - сума заборгованості за тілом; 12 828,97грн. - сума заборгованості за процентами; 1 120,00 грн. заборгованість по комісії.

З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за Кредитним договором № 102987472, станом на 10.01.2023 становить 66 731,67 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 9 959,00 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 12 828,97 грн.; заборгованість з комісії 1 120,00 грн.; нараховані відсотки за кредитним договором 42 823,70 грн.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено, що Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну - кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитних заборгованостей по Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Оскільки ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ТОВ «Мілоан», та враховуючи, що відповідач взятих на себе зобов`язань по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків не виконала, в строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит та відсотки за його користування не сплатилав повному обсязі, чим порушилаумови кредитного договору, тому суд вважає необхідним позов задовольнити частково.

Відповідно до п. 1.2.Договору Товариство надає Клієнту позику 11 200 грн. 00 коп. на умовах строковості,зворотності, платності (далі позика), а Клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, які нараховуються в наступному порядку: п. 1.5.2. За користування позикою Клієнт сплачує Товариству 1568,00 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,00 % (процентів) на день. Тип процентної ставки фіксована. Без письмової згоди Клієнта Товариство не має права збільшувати фіксовану процентну ставку за Договором.

Згідно Договору, Сторони погодили наступне: термін платежу 22.08.2021, сума кредиту 11 200,00 грн., нараховані проценти (7 днів * 2,00% на день=1568,00 грн), комісія за видачу кредиту 1120 грн., що становить 2 688 грн., а разом становить 13 888,00 грн.

Згідно умов договору, та також, як зазначає і сам позивач, строк кредитування складає 7 днів, а отже нарахування процентів поза межами строку кредитування, тобто після 22.08.2021, є порушенням норм чинного законодавства.

За частиною 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.

Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.28)).

На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту, кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання (пункт 17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц). Тому наслідки порушення грошового зобов`язання не можуть залежати від того, з яких підстав виникло грошове зобов`язання: з позадоговірних чи договірних відносин, або з якого саме договору.

Якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема - настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним.

Так само, якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

Підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому наприклад, замовник робіт або послуг, який прострочив їх оплату, має сплачувати проценти річних за статтею 625 ЦК України, розмір яких може бути зменшений судом, якщо він надмірно великий порівняно зі збитками кредитора, а за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за «користування кредитом», розмір якої не може бути зменшений судом.

Викладене вище свідчить, що наслідки порушення грошового зобов`язання є однаковими незалежно від того, з якого договору таке зобов`язання виникло: з договору купівлі-продажу, договору про виконання робіт, кредитного договору тощо.

Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)).

При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).

Відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на його вимогу проценти від простроченої суми.

Пунктом 1.3 Кредитного договору фактично встановлено розмір процентної ставки, відповідно до ч.2. ст.625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Між тим, з наведеного вище розрахунку можна зробити висновок, що заборгованість за процентами за користування грошима поза межами строку кредитування фактично у шість разів перевищує заборгованість за тілом кредиту (66731,67-11200,00 грн.).

За правилами ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Разом з тим, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст.625 ЦК України, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18).

Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).

З огляду на неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді процентів річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, та враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, суд приходить до висновку, що встановлений у Кредитному договору та нарахований розмір процентів в сумі 55 531,67 грн. (66731,67-11200,00 грн.), нарахований за частиною 2 статті 625 ЦК України, не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, а тому заборгованість за процентами в цій частині підлягає зменшенню до розміру заборгованості за тілом кредиту 11 200,00 гривень.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме про стягнення з відповідача 9959,00 грн. тіла кредиту, нараховані проценти за користування кредитом в сумі 1568,00 грн., комісії за видачу кредиту 1120 грн., відсотків в сумі 11 200 грн. за користування кредитом поза строком кредитування (ст. 625 ЦК України), а разом 23 847,00 грн.

Щодо стягнення понесених судових витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги представником позивача надано Договір №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024, укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС», яким сторони погодили вид та вартість послуг, також надано прайс-лист АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС», заявку на надання юридичної допомоги №461 від 01.02.2025 та витяг з акту № 5 про надання юридичної допомоги від 28.02.2025, згідно яких адвокатське об`єднання надали послуги з консультації та складання позовної заяви про стягнення заборгованості на суму 16 000 грн.

Крім того, між відповідачем та адвокатським бюро «Калінін і Партнери» укладено договір б/н/25 від 02.04.2025 про надання посесійної правничої допомоги, яким сторони погодили вид та вартість послуг, також надано Додаток № 1 до Договору б/н/25 від 02.04.2025 та акту виконаних робіт від 12.05.2025 згідно якого адвокатське бюро «Калінін і Партнери» надало послуги ОСОБА_1 на суму 8 000,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами 1-3 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Приписами ст. 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Таким чином, враховуючи, що судом частково задоволено позовні вимоги, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також відповідно до розміру задоволених вимог, витрат на правову допомогу понесених відповідачем в сумі 6000 грн., суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 3000,00 грн.

Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам 35,74%, від ціни позову, що складає 865,77 грн., який сплачений позивачем при зверненні до суду.

На підставі Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 626, 628, 633, 634, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 19, 43, 49, 81, 133, 141, 207 259, 263-265ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за Договором про надання фінансових послуг №102987472 від 15.08.2021 в розмірі 23 847 грн., яка складається з: 9 959,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 1568 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1120,00 заборгованість за комісіями, 11 200 грн. відсотків за користування кредитом поза строком кредитування.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» витрати на професійну правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» судовий збір в розмірі 865,77 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 10 листопада 2025 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», місцезнаходження за адресою: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: