Номер провадження 2/333/1310/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого - судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання Дондик О.Ю.,

розглянувши у відкритому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна спільного подружжя та визнання права власності,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Цмокаленко О.С.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Іваниці О.О.,

В С Т А Н О В И В:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ.

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначає, що з 17.01.2015 по 10.04.2023 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. У шлюбі сторонами було придбано квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 50,79 кв.м., та легковий автомобіль OPEL ASTRA SPORTS TOURER 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , сірого кольору. Дійти згоди щодо поділу майна позивач з відповідачем не може, а тому позивач звернулась до суду із даним позовом та просить суд визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , квартиру АДРЕСА_2 , та легковий автомобіль OPEL ASTRA SPORTS TOURER 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , сірого кольору. Визнати 2/3 (дві третіх) частини квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 50,79 кв. м. та 1/2 (одну другу) легкового автомобіля ОPEL ASTRA SPORTS TOURER 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , VIN-код НОМЕР_6 , сірого кольору, на праві власності за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_7 ).

ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

27.01.2025 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнав, вказали наступне. Так, однією з позовних вимог ОСОБА_3 є визнання спільною сумісною власністю квартиру АДРЕСА_2 , та визнання за нею на праві власності 2/3 зазначеної квартири. Квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , (2/3 частини яких, ОСОБА_3 просить визнати на праві власності за нею), було придбано 26 березня 2018 року за кошти, які ОСОБА_2 взяв 25.03.2018 року у борг у свого батька ОСОБА_4 , що підтверджується розпискою від 25.03.2018 року, копія якої додається до відзиву на позовну заяву. Так, ОСОБА_4 надав в борг ОСОБА_2 26 400 дол.США та 260 000 грн. Ремонт в даній квартирі також, було зроблено на кошти, отримані від ОСОБА_4 . Окрім того, ОСОБА_4 може додатково підтвердити даний факт надання коштів ОСОБА_2 у борг для купівлі квартири, для ремонту квартири та машини. Беручи у борг кошти на придбання квартири, ОСОБА_2 розраховув віддати їх за рахунок продажу квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_3 , яка йому належала та була придбана до одруження, а саме, 20 лютого 2012 року. Вказана квартира була продана 23.05.2019 року за 407 650,00 грн. Так, після продажу 23.05.2019 року квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_2 та була придбана до одруження а саме, 20 лютого 2012 року (підтверджується зазначеним у п. 2 договору купівлі-продажу квартири від 23.05.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 940, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г.), кошти були віддані ним в рахунок боргу ОСОБА_4 (15 470 дол. США, курс - 26,35 грн за 1 дол США). Наразі борг ще залишився, тобто і зобов`язання по його поверненню також може бути поділене. Отже, квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , та не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Крім того, ОСОБА_2 протягом володіння квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , не вживав жодних заходів, які б знищували чи пошкоджували її, після її придбання, ОСОБА_2 робився ремонт та куплялися (замовлялися) меблі (зокрема кухонні меблі) та побутова техніка. ОСОБА_3 , навпаки, проживаючи в даній квартирі зі спільним з Відповідачем сином протягом 2022 року жовтня 2024 року, призвела до її захаращення та псування (фото додаються, оригінали наявні у ОСОБА_2 ), після виїзду з квартири, забрала меблі та побутову техніку.

Також, у позовній заяві ОСОБА_3 зазначила, що нею понесено тягар утримання нерухомого майна, зокрема оплату комунальних послуг. Але ОСОБА_3 не додано до позовної заяви доказів зазначеного. Так, станом на теперішній час, як і в листопаді 2024 року, час коли ОСОБА_3 з`їхала з квартири, як вбачається з рахунків, по квартирі наявна велика заборгованість з комунальних платежів та за утримання квартири, які вже частково сплачено безпосередньо ОСОБА_2 . Зазначення ОСОБА_3 у позовній заяві щодо визнання 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 на праві власності за ОСОБА_3 , є необгрунтовним та безпідставним, окрім того, квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_2 та не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому дана позовна вимога ОСОБА_3 не підлягає задоволенню. Щодо транспортного засобу вказує, що автомобіль Opel ASTRA SPORTS TOURER, державний реєстраційний номер НОМЕР_8 , не є та не був спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки його було придбано за кошти, виручені від продажу попередніх продажів транспортних засобів та продажу цінних паперів. З наведених підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

01.04.2025 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач не погоджується із запереченнями відповідача, зазначеними в відзиві на позовну заяву, та зазначає наступне. У відзиві зазначено, що спірна квартира придбана 26 березня 2018 року за кошти, які відповідач взяв 25.03.2018 року у борг у свого батька ОСОБА_4 , що підтверджується розпискою від 25.03.2018 року. Відповідно до наданої розписки ОСОБА_4 надав в борг ОСОБА_2 26 400 дол. США та 260 000,00 грн. Проте на думку позивача, надана розписка від 25.03.2018 р. не може вважати належним та допустимим доказом, на підставі наступного: З аналізу приписів ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, сама розписка не може підмінювати договір позики, а може бути лише підтвердженням факту отримання грошових коштів від кредитора боржником. В той же час відповідачем не надано до відзиву договору позики. ОСОБА_4 є пенсіонером. Враховуючи розмір пенсії ОСОБА_4 , то він не міг надати відповідачу суму в розмірі 26 400 дол. США та 260 000,00 грн., у зв`язку з її відсутністю у ОСОБА_4 . Також хоче звернути увагу суду на той факт, що фактично шлюбні відносити між позивачем та відповідачем склалися ще з 2011. Їх стосунки, дійсно мали усі ознаки шлюбу, як перш за все соціального інституту, який втілює моральні уявлення суспільства про союз, створений на підставі любові, довіри та поваги один до одного. Хоча шлюбні відносини не можуть мати нормативного характеру та бути стандартизованими перш за все через характеристику кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, їх союз повністю відповідав тим уявленням про шлюб, які панують в українському суспільстві на теперішній час. Про наявність з 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 фактичних шлюбних відносин можуть підтвердити свідки. Враховуючи зазначене, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_4 , яка була придбана 20 лютого 2012 року, придана за спільні кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . По-друге, щодо захаращення та псування позивачем протягом 2022 жовтня 2024 року квартири АДРЕСА_2 . В обґрунтування своїх заперечень відповідач надав фото нібито стану спірної квартири. Проте ці фото не є належним та допустимими доказами, оскільки з наданих фото не вбачається, що фото зроблені саме в квартирі АДРЕСА_2 в період проживання ОСОБА_3 . А також не підтверджують той факт, що саме ці захаращення та псування сталися з вини ОСОБА_3 . Дійсно, позивачка з листопада 2024 року в спірній квартирі не проживає. Крім того, відповідач самостійно, без згоди ОСОБА_3 зняв (скасував) реєстрацію ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (витяг з реєстру територіальної громади додається), Отже, щоб скомпрометувати позивача, ОСОБА_2 самостійно міг привести спірну квартиру до жахливого стану. Звертає увагу, що у відзиві зазначено про той факт, що відповідач покупав меблі в квартиру та робив ремонт, проте жодного письмового доказу не надав. В той же час, позивач купувала меблі, електроінструменти для проведення ремонтних робіт (письмові докази додаються). По-третє, щодо оплати комунальних послуг по квартири АДРЕСА_2 . У відзиві відповідач заперечує той факт, що ОСОБА_5 сплачувала комунальні послуги по спірній квартирі, проте позивачка систематично в повному обсязі несла тягар по утриманню нерухомого майна (докази щодо сплати комунальних платежів додаються). В той же час, відповідач не надав документального підтвердження щодо оплати ним комунальних послуг по спірній квартирі. До відзиву надана лише одна квитанція про оплати за утримання будинку датована 05.12.2024. Аналізуючи дану квитанцію, можна зробити висновок, що з листопада по січень 2025 року відповідач за комунальні послуги взагалі не сплачував. Також звертає увагу суду на лист КП «Водоканал» від 24.03.2025 р. № 1828/25/08. Відповідно до наданого листа станом на 01.04.2023 р. за адресою: АДРЕСА_1 за надані послуги КП «Водоканал» обліковувалася заборгованість у розмірі 7051,14 грн. Зазначена заборгованість була позивачкою сплачена. І вже станом на 01.10.2024 р. за послуги з централізованого водопостачання та центрального водовідведення обліковувалась переплата у розмірі 8718,58 грн. (лист додається). Щодо наданого рахунку за спожитий газ ТОВ ГК «Нафтогаз Україна» вбачається що заборгованість виникла станом на 07.12.2024 року, тобто вже після того як позивач була знята з реєстрації в квартирі та не проживала. Даний рахунок також підтверджує той факт, що відповідач за комунальні послуги не сплачував.

10.04.2025 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких вказано наступне. Так, ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09 січня 2025 року по справі № 333/10588/24 встановлено позивачеві десятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. ОСОБА_2 , через представника, 24.01.2025 року подано до суду через Електронний кабінет в підсистемі Електронний суд ЄСІТС, попередньо направивши ОСОБА_3 також через Електронний кабінет в підсистемі Електронний суд ЄСІТС, відзив на позовну заяву. Тобто ОСОБА_3 отримано відзив на позовну заяву 24.01.2025 року. Строк для подання ОСОБА_3 відповіді на відзив закінчився 03.02.2025 року. Відповідно до ч. 2 ст. 222 ЦПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом. 31.03.2025 року ОСОБА_3 все таки подано відповідь на відзив, який з урахуванням вищевикладених норм, а саме, статей 126, . 4 ст. 12, ч. 4 ст. 179, ч. 2 ст. 222 ЦПК України, повинна бути залишена без розгляду. Отже, ОСОБА_2 вважає, що відповідь на відзив ОСОБА_3 , подана 31.03.2025 року, підлягає залишенню судом без розгляду. Додатково вказує, що ОСОБА_3 зазначає у відповіді на відзив, що ОСОБА_4 , батько ОСОБА_2 , не мав можливості надати у борг кошти, що є пенсіонером. Але ОСОБА_2 заперечує вказане та зазначає, що його батько, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не був у 2018 році та не є на теперішній час пенсіонером, мав та має можливість надати у борг сину кошти (26400 дол.CШA та 260 000 грн), надав ці кошти. Вказане підтверджується розпискою від 25.03.2018 року та ОСОБА_4 підтвердить це особисто в суді (до відзиву на позовну заяву була додана заява про виклик свідка). Тобто квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , (2/3 частити яких, ОСОБА_3 просить визнати на праві власності за нею), було придбано 26 березня 2018 року за кошти, які ОСОБА_2 взяв 25.03.2018 року у борг свого батька ОСОБА_4 . Окрім того, ОСОБА_2 зазначає, що шлюбних відносин у 2011-2012 роках у нього з ОСОБА_3 не було. ОСОБА_3 жодного відношення до придбання ним квартири у 2012 році не має. Та як вбачається з довідки форми ОК-5, наданої ОСОБА_3 , її дохід у 2011 році 0 грн, у 2012 році 806,17 грн. Квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , та не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя. ОСОБА_3 жодного відношення до неї не має. ОСОБА_3 зазначає у відповіді на відзив, що надаючи до суду фото захаращеної квартири, це бажання ОСОБА_3 скомпрометувати її. Але ОСОБА_2 зазначає, що докази вказаного відсутні. Окрім того, ОСОБА_2 звертає увагу, що підстави для скомпроментування ОСОБА_3 у нього відсутні. Навіщо, які підстави та необхідність? ОСОБА_2 в жовтні 2024 році одружився, має люблячу та дружну сім`ю. ОСОБА_3 , також, проживає в цивільному шлюбі з іншим чоловіком. ОСОБА_2 жодного відношення до колишньої дружини, окрім виховання та утримання спільної дитини, сина ОСОБА_6 , не має, бажання нашкодити їй також. З урахуванням наведеного, просить суд залишити відповідь на відзив ОСОБА_3 від 31.03.2025 року з долученими для неї документами без розгляду; не враховувати відповідь на відзив ОСОБА_3 від 31.03.2025 року з долученими для неї документами при прийнятті рішення по справі, не брати їх уваги, та відмовити у задоволенні позову.

22.04.2025 року на адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких позивач заперечує проти прийняття та оцінювання судом, як письмового доказу, розписки від 25.03.2018 р. По-друге, відповідач не надав належних та допустимих письмових доказів в підтвердження того, що ОСОБА_4 мав грошові кошти в сумі 26 400 дол США та 260 000 грн. У відповіді на відзив позивач помилково зазначив, що ОСОБА_4 є пенсіонером. Проте, позивач вважає, що ОСОБА_4 не мав можливості дати своєму сину (відповідачу по справі) грошові кошти в сумі 26 400 дол США та 260 000 грн., оскільки ОСОБА_4 у 2017 році придбав автомобіль марки HYUNDAI, модель TUCSON, 2016 року випуску, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно заінтересованих транспортних засобів. А також, у 2014 р. ОСОБА_4 купив квартиру в центрі міста за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04. 04.2025 р. № 421215225. Враховуючі вищезазначене, на думку позивача, розмір доходів ОСОБА_4 не є достатній для надання відповідачу грошових коштів в розмірі 26 400 дол США та 260 000 грн., а також придбати новий автомобіль, який не відносить до бюджетного сегменту, а також квартиру в центрі міста. По-третє, позивач після розлучення запропонувала ОСОБА_2 добровільно розділити спільну сумісну власність, яка була придбана в період шлюбу. Проте відповідач в добровільному порядку відмовився від поділу майна, заявивши, що підпише з батьком розписку і позивач нічого довести не зможе. Тому у позивача обґрунтовані сумніви дійсності розписки від 25.03.2018. Враховуючи родинні зв`язки між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розписку щодо передачі грошових коштів в розмірі 26 400 дол США та 260 000 грн. можна було б підписати в будь-який зручний для ОСОБА_4 та ОСОБА_2 час без реального виконання правочину. Відповідачем надані відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору відповідь на запит в електронному вигляді від 09.04.2025 р. ОСОБА_2 . Враховуючи інформацію яка зазначена у відомостях о доходах, ОСОБА_2 працював в АТ «МОТОР СІЧ», у 2011 р. отримував середньомісячну заробітну плату 2 985,06 грн., у 2012 2777,70 грн, у 2013 р. 2264,06 грн, у 2014 р. 3410,59 грн., у 2015 р. 4100 грн. Враховуючи розмір заробітної плати відповідача, то відповідач не мав фінансової можливості самостійно придбати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, звертає увагу на факти, які не дають можливості визнати докази належними в наступному: надані чеки 2016-2018 років на покупку побутового устаткування, покупки дійсно оформлювалися сумісно між позивачем та відповідачем, сумісні кошти на покупку рішення про покупку приймалися сумісно на сімейних нарадах. Фактично позивач та відповідач мали шлюбні відносини до державної реєстрації шлюбу, жили разом з 2011 року (даний факт можливо підтвердити показаннями свідка ОСОБА_7 ), з 2012 року позивач та відповідач разом проживали у квартирі за адресом: АДРЕСА_3 , з моменту купівлі вказаної квартири (даний факт можливо підтвердити показаннями свідка ОСОБА_8 ); квитанції про сплату мобільного інтернету надано, оплачено домашній інтернет за адресом: АДРЕСА_1 , місце навчання сина позивача ОСОБА_6 , заняття в школі-онлайн, кошти на оплату сумісні, рішення про підключення інтернету та оплату приймалися сумісно на сімейних нарадах. Але, за утримання сина ОСОБА_6 та вказаної квартири позивач сплачувала повністю самостійно з жовтня 2021 року коли ОСОБА_2 пішов з сім`ї до іншої жінки.

У судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги, з тих тверджень, що зазначені у відповіді на відзив та додаткових поясненнях, просили їх задовольнити.

Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог за обставинами, вказаними у відзиві на позов та запереченнях. Також зазначили про надання доказів на оплату витрат на правничу допомогу протягом 5 днів після ухвалення рішення.

ІІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.01.2025 року відкрито провадження у цивільній справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 23.04.2025 року у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів відмовлено; закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН.

17.01.2015 року між сторонами було укладено шлюб, який був зареєстрований Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, про що було зроблено відповідний актовий запис № 20 та видано свідоцтво про шлюб.

Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 .

За час перебування сторін у офіційних шлюбних відносинах 26.03.2018 року придбано квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 50,79 кв.м., житлова площа 28.8 кв.м., за договором купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. за реєстровим номером 1003, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.11.2024 № 401940972.

Також з витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 05.11.2024 р. вбачається, що ОСОБА_2 06.05.2021 року придбав легковий автомобіль OPEL ASTRA SPORTS TOURER 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , сірого коліру.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2023 року у справі № 333/1824/23, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірваний.

З договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г. за реєстровим номером 940, вбачається, що 23.05.2019 року ОСОБА_2 продав квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 ., яку було придбано ним 20.02.2012.

Відповідно до звіту про оцінку вартості транспортного засобу OPEL ASTRA SPORTS TOURER, ринкова вартість вказаного автомобіля станом на 14.11.2024 року, становить: 509320, 00 грн., у тому числі ПДВ (20%) 84886,67 грн.

Відповідно до звіту про оцінку майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , ринкова вартість вказаного об`єкта станом на 14.11.2024 року, становить: 1286103, 88 грн.

Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_10 , 22.04.2025 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_10 . Після реєстрації шлюбу прізвище позивача « ОСОБА_11 ».

Крім того, в судовому засіданні були допитані наступні свідки.

Так, допитана в якості свідка ОСОБА_7 , вказала, що десь в 2011-2012 роках ОСОБА_3 та ОСОБА_2 познайомились, почали спільно мешкати на орендованій квартирі, спочатку придбали одну квартиру, згодом продавши її, купили нову, та як вона знала з їх слів, за спільні кошти. Також зазначила, що відповідач не надава позивачці допомогу на утримання дитини, тільки нещодавно розпочав сплачувати аліменти.

Допитана свідок ОСОБА_12 , яка є матір`ю позивачки, вказала, що ОСОБА_13 завжди працювала та мала добрий дохід, мала можливість з однієї зарплатні самостійно купити пральну машину. Коли донька познайомилась з ОСОБА_14 приблизно в 2011 році, вони орендували квартиру, потім на деякий час переїхали до неї жити та влітку 2012 року купили квартиру на вулиці Європейській, пізніше продали її та придбали нову на АДРЕСА_6 . З приводу того, що батько ОСОБА_14 надавав гроші на купівлю цієї квартири, їй нічого не відомо.

Допитаний свідок ОСОБА_15 , суду пояснив, що працював з ОСОБА_13 на підприємстві «Івченко-Прогрес» з 2013 року, коли вона прийшла туди працювати, і до 2022 року, знав її колишнього чоловіка ОСОБА_14 , він часто був присутнім на робочих святах із ОСОБА_13 , стосунки у них були добрі, хто скільки заробляв йому не відомо.

Допитана в якості свідка ОСОБА_16 , котра є дружиною відповідача, вказала, що в шлюбі вони перебувають з 2023 року, ОСОБА_14 сплачує аліменти на сина десь 6-7 тисяч гривень та допомагає в купівлі інших речей, гроші переводив на картку позивачки, до від`їзду позивачки із сином з міста у 2024 році- дитину забирали до себе кожні вихідні.

Допитаний свідок ОСОБА_4 , суду пояснив, що є батьком відповідача, та десь з 2017-2018 років сину допомагав грошима, за розпискою дав йому 30 тисяч доларів США та 30 тисяч гривень. Потім син частково повертав йому кошти, раз на півроку, в загальній сумі повернуто приблизно 14 тисяч доларів США.. Гроші надавались на ремонт, будівництво, проживання саме як сім`ї. Зазначив, що і на купівлю першої квартири теж давав гроші синові, але без розписки. Зазначив, що мав достатню заробітну плату з 1988 року, також займався сільськогосподарською діяльністю, тому мав гроші для позики сім`ї сина.

Допитаний свідок ОСОБА_10 , суду пояснив, що є чоловіком позивачки, коли він бував у спірній квартирі, зазначив, що в житлі була чистота та порядок, щодо надання допомоги відповідачем сину вказав, що лише примусово стягуються аліменти з нього, до цього, зі слів дружини, була незначна допомога.

V. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільності набутого майна щодо певного об`єкта в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її заперечує.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як вбачається зі змісту ст.. ст. 57,60 СК України, майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності, якщо належними та допустимими доказами не буде доведено, що це майно набуте одним із подружжя за особисті кошти.

Таким чином, у відповідності із Сімейним Кодексом України діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними.

З викладеного вбачається, що спірна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , була придбана за спільні грошові кошти сторін, під час перебування їх у шлюбі, а тому належить кожному із них на праві спільної сумісної власності в рівних частках.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на розписку від 25.03.2018 про отримання ним від батька ОСОБА_4 коштів як доказ придбання квартири за особисті кошти.

Однак, окрім вищевикладеного, суд, надаючи оцінку вказаній розписці також з точки зору відповідності вимогам ст.ст.76,77 ЦПК України, виходить з того, що розписка є лише борговим документом, який видається на підтвердження факту отримання коштів, але не може бути доказом їх витрат на певні потреби, оскільки таку функцію не виконує.

Розписка про отримання ОСОБА_2 коштів від ОСОБА_4 в розмірі 26400 доларів США та 260000 грн. може свідчити лише про відносини позики, які виникли між сторонами, якщо обидві визнають такі обставини, проте не може достовірно підтверджувати факт витрат коштів саме на покупку квартири.

З розписки Відповідача не вбачається жодних доказів того, що ці гроші були передані продавцю під час укладання договору купівлі-продажу спірної квартири.

З огляду на такі обставини, факт існування відносин позики між ним та ОСОБА_4 не можуть бути доказом придбання квартири саме за запозичені кошти, вказані обставини не є підтвердженням передачі йому особистих коштів за квартиру, оскільки є лише припущенням.

Крім того, в силу ч.4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Отже, судом встановлено, що квартиру придбано під час перебування сторін у шлюбі, відтак діє презумпція спільності набуття майна, що відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано.

Також, з огляду на положення ч. 2 ст. 78 ЦПК України, суд не приймає до уваги пояснення свідка ОСОБА_4 - батька ОСОБА_2 , який зазначив, що кошти на придбання квартири давав сину особисто він.

За нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке набуте одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета набуття цього майна інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Тобто сімейне законодавство передбачає виникнення спільної сумісної власності на майно і рівні права подружжя щодо володіння, користування і розпорядження ним.

Право на майно виникає в обох із подружжя одночасно, в момент набуття його хоча б одним з них, і оформлення права власності на ім`я другого з подружжя юридичного значення не має, оскільки майно знаходиться у спільній сумісній власності подружжя без визначення часток.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у ст. 57 СК України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За правилами частини першої статті 69 та частини першої статті 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року (справа №372/504/17, провадження №14-325цс18), конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

У постанові Верховного Суду від 18 червня 2018 року у справі №711/5108/17 (провадження №61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю».

Отже, підсумовуючи викладене, слід дійти висновку про те, що той з подружжя, хто вважає майно своїм особистим, повинен належними та допустимими доказами це довести.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна, відтак, застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Для застосування ст.57 СК України має бути доведено, що майно було набуте за час шлюбу саме за кошти, які належали ОСОБА_2 особисто. Останній стверджував, що такі кошти були передані йому особисто його батьком.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Отже, відповідачем не надано достовірних і переконливих доказів, що спірна квартира була придбана саме за кошти, отримані від батька. Натомість, в судовому засіданні підтверджено той факт, що сторони мешкали разом на час купівлі квартири, в договорі купівлі-продажу квартири вказано, що квартира купується за згодою дружини покупця- ОСОБА_3 .

Також матеріали справи не містять доказів того, що кошти, за які була придбана квартира перебували у особистій приватній власності позивача з інших підстав.

Тобто, аналізуючи у сукупності всі досліджені в судовому засіданні докази і документи, на теперішній час відповідачем ніяким чином не спростовано той факт, що спірна квартира була придбана під час шлюбу подружжя, тобто є їх спільним сумісним майном.

Згідно ст. 70 ч. 1 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружина та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Належні, допустимі докази того, що між сторонами у цій справі існує будь-який шлюбний договір чи будь-яка домовленість відносно спірного майна відсутні.

Статтями 60, частиною першою статті 70, частинами першою та другою статті 71 СК України визначено порядок поділу майна подружжя.

Таким чином, як позивачу так і відповідачу відповідно до вищевказаних норм законодавства належить право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Отже, враховуючи, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, суд приходить висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні та визнання за ОСОБА_3 право власності на частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 50,79 кв. м. та, відповідно, припинення права власності ОСОБА_2 на частину вказаної квартири.

Щодо відступлення від рівності часток суд зазначає таке.

Так, відповідно до ст.. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Доводи відповідачки про відступлення від рівності часток не заслуговують на увагу, оскільки для цього судом не встановлено визначених статтею 70 СК України підстав. Доводи позивачки не підтверджуються жодними доказами та спростовуються матеріалами справи.

Що стосується позовної вимоги позивача про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та визнання за нею частини легкового автомобіля ОPEL ASTRA SPORTS TOURER 2017 року випуску, суд вважає зазначити наступне.

Так, як вказує представник відповідача у своєму відзиві, ОСОБА_2 володів транспортним засобом ВАЗ 2121, який ним було придбано 09.08.2014 року (до укладення шлюбу з ОСОБА_3 ). Транспортний засіб ВАЗ 2121 продано 07.03.2016 року за довіреністю за 20 000,00 грн. 27.10.2016 року, ОСОБА_2 , було придбано автомобіль Opel ASTRA 2008 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_11 , за 20 000,00 грн. 21.09.2017 року транспортний засіб Opel ASTRA 2008 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_11 , було продано орієнтовано на декілька тисяч гривень більше, ніж за суму, яку було придбано (точної суми ОСОБА_2 не пам`ятає). 06.09.2017 року, ОСОБА_2 продано, належні йому ще до одруження, цінні папери акції АТ «МОТОР СІЧ», у кількості 9 шт, за 22 815,00 грн, що підтверджується листом ТОВ «ФІРМА «МОТОР-ДІЛЕР» від 17.01.2025 року № 8. Лист ТОВ «ФІРМА «МОТОР-ДІЛЕР» від 13.02.2014 року № 1547 та акт наданих послуг від 11.02.2014 року доводять належність цінних паперів ОСОБА_2 до шлюбу. 21.09.2017 року ОСОБА_2 придбано VOLKSWAGEN TRANSPORTER 2010 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_11 , за 49 000,00 грн., а саме, за кошти, виручені від продажу попереднього автомобіля та продажу цінних паперів. На початку травня 2021 року (03-04 травня, точно ОСОБА_2 не пам`ятає) VOLKSWAGEN TRANSPORTER 2010 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_11 , продано за 6000 дол.США.

Після продажу VOLKSWAGEN TRANSPORTER 2010 р.в. ОСОБА_2 06.05.2021 року куплено автомобіль Opel ASTRA SPORTS TOURER, державний реєстраційний номер НОМЕР_8 , за 164 400,00 грн.

Відповідач вважає, що транспортний засіб Opel ASTRA SPORTS TOURER, державний реєстраційний номер НОМЕР_8 , було придбано за його особисті кошти від попередніх продажів транспортних засобів та особистих коштів, жодних спільних коштів сім`ї витрачено не було.

Як було зазначено вище, відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування або за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що вони не містять відомостей і не дають підстав для висновку, що шлюбні відносини між сторонами були припинені на час придбання спірного автомобілю, що спірний автомобіль був придбаний за власні кошти відповідача.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що придбаний в період шлюбу автомобіль був придбаний за особисті кошти відповідача і є його особистою приватною власністю, а тому це майно вважається об`єктом спільної сумісної власності подружжя, придбаним в інтересах сім`ї.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти (докази протилежного відсутні), то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому вважає за доцільне визнати за ОСОБА_3 право власності на частину легкового автомобіля ОPEL ASTRA SPORTS TOURER 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_6 , сірого кольору, та, відповідно, припинення права власності ОСОБА_2 на частину вказаного авто.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено частково, у відповідності до вимог ч.1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені позивачем витрати на сплату судового збору в розмірі 7764,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна спільного подружжя та визнання права власності, задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Припинити право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Визнати легковий автомобіль OPEL ASTRA SPORTS TOURER 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , сірого кольору, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину легкового автомобілю OPEL ASTRA SPORTS TOURER 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , сірого кольору.

Припинити право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину автомобілю OPEL ASTRA SPORTS TOURER 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , сірого кольору.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збору в розмірі 7764 /сім тисяч сімсот шістдесят чотири/ гривні 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги в Комунарський районний суд міста Запоріжжя.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_7 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_12 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Ю.В. Ковальова