Справа № 673/980/25
Провадження № 2/673/645/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2025 р. м. Деражня

Деражнянський районний суд Хмельницької області

в складі:

головуючої судді - Грицишиної Л.В.

з участю:

секретаря судового засідання - Осієвської Н.В.,

представника відповідача - адвоката Заплітної І.А.,

розглянувши в м. Деражня в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в:

03 вересня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» (далі - ТОВ «ВВС-Факторинг») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 9070882 від 11.08.2021 року (далі - кредитний договір № 9070882 від 11.08.2021 року), яка утворилась станом на 08.01.2025 року у розмірі 7 891 грн. 24 коп., з яких: 6 710 грн - розмір заборгованості на дату відступлення права вимоги, 1178 грн. - сума нарахованих відсотків, 3 грн. 24 коп. - 3% річних від простроченої суми за період із 01.19.2022 по 24.02.2022 року та стягнути судові витрати по справі та правову допомогу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ТОВ «ВВС-Факторинг» вказує, що 11.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальнідальністю «Фінансова компанія «Арагон» (далі - ТОВ «ФК «Арагон») і ОСОБА_1 укладено кредитний договір №9070882, відповідно до якого ТОВ «ФК «Арагон» надав відповідачу кредит у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 2 000 грн. строком на 15 днів зі сплатою відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит.

Вказує, що кредитний договір укладений у формі електронного документу та підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Зазначає, що ТОВ «ФК «Арагон» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 2 000 грн, шляхом перерахування грошових коштів ОСОБА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» від 22.07.2025 року.

01.19.2022 року між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «ВВС-Факторинг» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 19/01/2022, відповідно до умов якого до ТОВ «ВВС-Факторинг» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 9070882 від 11.08.2021 року

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 08.01.2025року виникла заборгованість у розмірі 7 888 грн. з яких: 6 710 грн - розмір заборгованості на дату відступлення права вимоги, 1 178 грн. - сума нарахованих відсотків

Крім того, оскільки ОСОБА_1 прострочила виконання грошового зобов`язання, то на підставі ст.625 ЦК України позивачем нараховано 3 грн. 24 коп. - 3% річних від простроченої суми за період із 01.19.2022 по 24.02.2022 року.

Тому ТОВ «ВВС-Факторинг» звернулось за захистом своїх прав до суду.

Ухвалою судді від 15 вересня 2025 року постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі.

01.10.2025 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Заплітна І.А. з використанням системи ЄСІТС підсистеми «Електронний суд» направила до суду відзив, у якому вказала, що сторона відповідача заперечує проти позовних вимог ТОВ «ВВС-Факторинг» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 9070882 від 11.08.2021 року у сумі 7 891 грн. 24 коп., вважають вимоги безпідставними та необґрунтованими.

Зокрема, зазначила, що відповідач не укладала з ТОВ «ФК «Арагон» жодних кредитних договорів, в тому числі і договору №9070882 від 11.08.2021 року. Крім того, відповідач ніколи не була клієнтом АТ «Таскомбанк», тому наданий позивачем документ, який начебто підтверджує перерахування 2 000 грн. на банківську картку емітовану у вказаному банку, не відповідає дійсності та не може вважатися належним доказом отримання кредиту.

Вказує, що 11.10.2021 року ОСОБА_1 звернулась в правоохоронні органи про вчинення щодо неї кримінального правопорушення за ч.1 ст.190 КК України, а саме: повідомила, що з 27.07.2021 року і до 11.10.2021 року невідома особа шахрайським шляхом замінивши сім-картку абонентського номера НОМЕР_1 , належного ОСОБА_1 , оформила кредит у чотирьох установах на ім`я відповідача. За наслідками звернення було зареєстроване кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001607 від 11.10.2021 року.

Крім того, звертає увагу, що нею було зроблено адвокатський запит до ТАSCOM BANK, у відповідь на який банк повідомив, що ОСОБА_1 не має жодних договірних відносин з цим банком, рахунки в неї в цьому банку відсутні. Також вказує, що подані разом із позовом документи містять лише номер платіжної картки, на який перераховувалися кошти, при цьому, відсутні будь-які посилання на банківські рахунки, на які підлягають зарахуванню кошти. Враховуючи наведені обставини, представник відповідача зазначає, що ОСОБА_1 кредитні кошти не отримувала, а тому позовні вимоги ТОВ «ВВС-Факторинг» є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Правом на подачу відповіді на відзив ТОВ «ВВС-Факторинг» не скористалось.

В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві зазначив, що просить розгляд справи проводити за його відсутності, підтримує позовні вимоги та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явилась, її представник - адвокат Заплітна І.А. в судовому засіданні підтримала відзив, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Крім того, просить стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн, на підтвердження понесення яких надала копію договору про надання правничої допомоги №36/25 від 22.09.25р, акт приймання-передачі наданих послуг до вказаного Договору №36/25 від 22.09.25р. та докази часткової сплати коштів за надані правові послуги.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши наявні в справі докази, суд дійшов наступних висновків.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст. 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 01.19.2022 року між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «ВВС-Факторинг» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 19/01/2022, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 9070882 від 11.08.2021 року.

Відповідно до Реєстру боржників, права вимоги до яких відступаються від 19.01.2022 року до позивача перейшло право вимоги за зобов`язаннями, в тому числі, і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 9070882 від 11.08.2021 року в сумі в сумі 7 891 грн. 24 коп., з яких: 6 710 грн - розмір заборгованості на дату відступлення права вимоги, 1 178 грн. - сума нарахованих відсотків, 3 грн. 24 коп. - 3% річних від простроченої суми за період із 01.19.2022 по 24.02.2022 року.

Наразі між сторонами існує спір щодо існування у відповідача обов`язків з виконання кредитного договору №9070882 від 11.08.2021 року, що, за доводами позивача, був укладений між ТОВ «ФК «Арагон» та ОСОБА_1 у формі електронного документу.

Досліджуючи доводи позивача в частині заявлених вимог та заперечень наданих стороною відповідача, суд виходить з наступного обґрунтування.

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За правилом ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із п. 3 та 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно п.1 ч. 1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняться у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України)

Відповідно до вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на викладене, в розрізі даного спору за твердженням позивача між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним кредитним договором, за яким позивач набув права вимоги на підставі договору про надання фінансових послуг факторингу № 19/01/2022 від 19.01.2022 року та у зв`язку із неналежним виконанням боржником умов зазначеного договору, у позивача як кредитора за спірними зобов`язаннями, виникло право вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованість по кредиту.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір с обов`язковим для виконання сторонами (ст. 628 - 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Водночас, з огляду на запречення відповідачем факту укладання договору із первісним кредитором судом враховується наступне.

В матеріалах справи позивачем подано належним чином завірену копію договору №9070882 від 11.08.21р. про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, сторонами якого вказано ТОВ «Арагон» та фізична особа ОСОБА_1 (відомості щодо реєстрації місця проживання відсутні).

Зазначений договір має форму електронного документу з використанням електронного підпису. Як вбачається з самого кредитного договору № 9070882 від 11.08.2021 року, який був підписаний позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор UA846422 було направлено відповідачу 11.08.2021 року на номер мобільного телефону, вказаний у договорі та введений позичальником у відповідне поле на сайті. Відповідно до умов кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 2 000 грн., строком на 15 днів зі сплатою відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку на який видався кредит.

Згідно п.3.3 Договору, кредит надається Позичальнику шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок платіжної карти Позичальника, зареєстрованої Позичальником для цієї цілі у Особистому кабінеті на сайті Кредитодавця.

На підтвердження здійснення переказу грошових коштів, позивач вказує довідку про підтвердження здійснення переказу грошових коштів ТОВ «Арагон», в якій вказується номер платіжної картки отримувача НОМЕР_2 , проте відсутнє посилання на будь-який банківський рахунок, який обслуговує дана картка. Відсутні також відомості щодо банківського рахунку, на який мають бути перераховані кошти кредитором і в анкеті до даного договору.

Крім того, позивачем в позовній заяві та в анкеті до договору зазначено різні номера телефонів, на які направлявся одноразовий персональний ідентифікатор, а саме: в позові вказано номер телефону НОМЕР_3 , а в анкеті НОМЕР_4 . При цьому, жодних доказів належності данного телефонного номера відповідачу не надано, відповідач, в свою чергу належність номера телефона НОМЕР_3 їй заперечує, що унеможливлює для суду підтвердити чи спростувати факт направлення такого одноразового ідентифікатора саме відповідачу ОСОБА_1 .

В позові позивач посилається на інформаційну довідку ТОВ «Платежі Онлайн» від 22.07.25р. як технологічного оператора платіжного сервісу «Platon», як на доказ перерахування коштів, проте, така довідка в матеріалах справи відсутня.

Натомість до позову додано інформаційну довідку ТОВ «ПрофітГід» від 11.08.2021 року, з якої вбачається, що ТОВ «ФК «Арагон» в рамках договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-19 від 04.01.2021 року укладеним між ТОВ «ПрофітГід» проведено успішну транкзацію за № 32871-37714-15333, а саме 11.08.2021 року о 23:29:34 год. видано кредит за договором 9070882, та перераховано грошові кошти в сумі 2 000 грн. на банківську карту № НОМЕР_5 , банк-емітент TASCOM BANK.

Як вбачається з повідомлення АТ «Таскомбанк» № 41889/89.7.2.3. від 29.09.2025 року, наданого відповідачем, банком було проведено перевірку, за результатами якої, станом на 29.09.2025 року жодних договірних відносин між ОСОБА_1 та АТ «Таскомбанк» не зафіксовано, також вказано, що картка № НОМЕР_5 на яку ТОВ «ФК «Арагон» перерарахувало 2 000 грн. не належить ОСОБА_1 .

Таким чином, суд прийшов до висногвку, що вказана інформаційна довідка не підтверджує як укладення між ТОВ «ФК «Арагон» та ОСОБА_1 кредитного договору 9070882, так і факту отримання саме нею коштів у розмірі 2 000 грн. на підставі укладеного договору, оскільки з цієї довідки взагалі не вбачається кому належить картковий рахунок, вказаний у ній, а саме № НОМЕР_5 .

Крім того, матеріали містять витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001607 від 11.10.2021 року, згідно якого ОСОБА_1 звернулась до СД Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області щодо вчинення відносно неї кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України. Із короткого викладу обставин вбачається, що з 27.07.2021 року і до 11.10.2021 року невідома особа шахрайським шляхом замінивши сім-картку абонентського номера НОМЕР_1 , належного ОСОБА_1 оформила кредити у чотирьох кредитних установах на її ім?я на загальну суму 100 714 грн.

Суд звертає увагу, що виникненню у позичальника обов`язку повернути кредит має передувати виконання кредитодавцем своїх зобов`язань щодо надання суми кредиту, а за відсутності доказів належного виконання своїх зобов`язань кредитодавцем, суд не може стверджувати про виникнення у позичальника зобов`язання щодо повернення кредиту.

Відтак, жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позовній заяві, а саме, що відповідач отримала кредит за кредитним договором № 9070882 від 11.08.2021 року у зв`язку з чим зобов`язана виконати зобов`язання з його повернення, матеріали справи не містять.

Надані позивачем документи, не визнаються відповідачем, а в матеріалах справи відсутні будь-які інші належні та допустимі докази, які підтверджують факт надання ОСОБА_1 кредитних коштів та розмір її заборгованості перед позивачем за вказаним кредитним договором.

Тобто, стверджуючи про факт надання відповідачу кредиту шляхом його перерахування за реквізитами платіжної картки, які надані первісному кредитору, позивач не надав до суду жодного належного доказу, яким би підтвердив, що картка на яку був перерахований кредит, належить саме відповідачу. За таких умов в ході розгляду справи позивачем не було доведено факту видачі відповідачу кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі, а також відповідно і користування ними, тому відсутні підстави для їх стягнення.

Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки будь - яких доказів отримання відповідачем грошових коштів позивач не надав, відтак факту укладення між сторонами кредитного договору та наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості позивачем не доведено.

Згідно ч. 5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1,5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову ТОВ «ВВС-Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та відмовляє в його задоволенні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на наступне.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або 3 особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. четвертої цієї ст. суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. третьої ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, від 22.01.2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 03.02.2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі №753/1203/18.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.09.2025 року між адвокатом Заплітною І.А. та ОСОБА_1 був укладений договір про надання правничої допомоги № 36/25, а також додаткова угода №2 до договору.

Надання визначеного договором переліку та обсягу правових послуг підтверджено актом прийому-передачі наданих послуг від 31.10.2025 року, підписаного сторонами договору, з якого слідує, що адвокатом Заплітною І.А. надано юридичні послуги щодо проведення усної консультації, підготовки да подання адвокатського запиту, відзиву та участі в судових засіданнях, які відбулися 09.10.25р. та 04.10.25р. на загальну суму 15 000 грн.

Враховуючи, що представник позивача належним чином був обізнаний про вимоги сторони відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки даний договір був направлений йому разом із відзивом на позов, проте у судове засідання не з`явився, заперечень щодо розміру витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу до суду не подав, тому у суду відсутні правові підстави для їх зменшення. Отже, з ТОВ «ВВС-Факторинг» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 15 000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої у разі відмови в задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» на користь ОСОБА_1 15 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг», місце знаходження: пров. Бутишів, буд. 12, м. Київ, 01010, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Повний текст рішення складено 07.11.2025 року.

Суддя: Л. В. Грицишина