ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/1978/23 Головуючий суддя І інстанції Цвіра Д. М.
Провадження № 22-ц/818/3978/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення плати за користування житлом
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М, Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Малахової Юлії Анатоліївни на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 28 травня 2025 року, у цивільній справі №638/1978/23, по справі за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.

Позовна заява мотивована тим, що позивач надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно Закону України «Про житлово - комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. №630, що регулюють відносини між виконавцем послуг - Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі та споживачами, які отримують ці послуги.

За період з 01.08.2010 по 31.01.2022 року відповідачі не у повному обсязі сплачували вартість наданих послуг, у зв`язку із чим утворилась заборгованість на загальну суму 86333,10 грн., з огляду на що позивач звернувся до суду із даним позовом.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 липня 2023 року позовні вимоги задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період 01.08.2010 по 31.01.2022 у розмірі 86 333 (вісімдесят шість тисяч триста тридцять три) грн. 10 коп., три проценти річних в сумі 1 553 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят три) грн. 40 коп. та інфляційні витрати у сумі 9972 (дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят дві) грн. 59 коп, стягнуто в рівних частинах з відповідачів судові витрати у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.- по 894 (вісімсот дев`яносто чотири) грн. 67 коп. з кожного.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.11.2023 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 липня 2023 року - задоволено. Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 липня 2023 року по цивільній справі № 638/1978/23 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, - скасовано. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 28 травня 2025 року позовну заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з теплопостачання в розмірі 62096 (шістдесят дві тисячі дев`яносто шість) грн 89 коп., 3 відсотки річних від простроченої суми в розмірі 1553 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят три) грн 40 коп. та інфляційні витрати в розмірі 9972 (дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят дві) грн 59 коп.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі судовий збір в розмірі 1959 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн 32 коп. - по 979 (дев`ятсот сімдесят дев`ять) грн 66 коп. з кожного.

В іншій частині позовних вимог- відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Малахова Юлія Анатоліївна подала апеляційну скаргу, у якійпосилаючись на порушенням норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати рішення у частині задоволених вимог та ухвалити в цій частині нове. Повідомити про розгляд справи.

Зазначає, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що позивачем не доведено розмір заборгованості, що підлягає стягненню. Вказує, що судом проігноровано факт того, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, а БірюковС.М. є інвалідом І групи, докази суду першої інстанції було надано.

Вважає, що розрахунок наданий КП «ХТМ» є необґрунтованим. Позивачем була надано до матеріалів справи лише відомість про нарахування та оплату за послуги з урахуванням платежу, з якої взагалі не можна зробити жодного розрахунку заборгованості за період з 02.04.2017 ро 31.01.2022.

Вказав, що суд розглядаючи справу величезну кількість раз переносився її розгляд на інші дати, сторони у справі фактично не виступали у судових засіданнях, та не надавали жодних пояснень, а судове рішення було ухвалено лише тоді коли суд від сторін отримав заяви про розгляд справи за їх відсутність, що беззаперечно могло вплинути на неповне з`ясування судом обставин у справі. Судом стягнуто заборгованість поза строком позовної давності

Вважає, що розрахунок заборгованості наданий суду першої інстанції є невірним, що позбавило суд можливості встановити реальну суму боргу відповідача перед позивачем.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, розглянула справу за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги КП «ХТМ», суд першої інстанції виходив з того, що оскільки зобов`язання по сплаті за послуги з теплопостачання відповідачем не виконуються належним чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

Відповідно до п.п. 18, 20, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання, холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 р. №630(надалі Правила №630), розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 є споживачами послуг позивача КП «Харківські теплові мережі» за адресою: АДРЕСА_1 , відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Як вбачається з відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, що загальна сума заборгованості з оплати наданих послуг за період з 01.08.2010 по 31.01.2022 становить 86333,10 грн.

За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Такі послуги надаються споживачу - фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути єдиною підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Отже, обов`язок сплачувати за надані послуги у даному випадку ґрунтується на їх споживанні відповідачем, що відповідає нормі п. 4 ч. 1 ст. 11 ЦК України.

У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, він не був позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення приміщення від мереж теплопостачання, а також звернення до позивача з відповідною претензією, однак відповідних документів з цього приводу до суду відповідачем не було надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що стягнення з відповідачів заборгованості за період з 02 квітня 2017 по 31 січня 2022 року є незаконним, оскільки цей період перевищує строк позовної давності, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293цьогоКодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон України набрав чинності 02 квітня 2020 року.

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК Україниу редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями257,258,362, 559,681,728,786, 1293цьогоКодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21.

Разом з тим, відповідно до статті 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» розділ І Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України було доповнено статтею 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Вказаний Закон України набрав чинності 02.04.2020. При цьому Верховний Суд неодноразова виснував, зокрема по справам №679/1136/21, №903/323/20, що всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

В подальшому, дію карантину неодноразово було продовжено та постановою КМУ від 27 червня 2023 року №651, карантин відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України, встановлений з метою запобігання поширенню на території України

Таким чином, з огляду на приписи статей 256,257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, який неодноразово був продовжений, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а тому стягненню підлягає заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з 02.04.2017 по 31.01.2022, яка складатиме 62096,89 грн.

Велика Палата Верховного Суду остаточно визначила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, якщо основне зобов`язання боржником не виконано (постанова від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц).

Стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат заявлене позивачем в межах строку позовної давності, а тому підлягає стягненню в заявленому позивачем розмірі, три проценти річних в сумі 1553,40 грн. та інфляційні втрати у сумі 9972,59 грн.

Встановивши, що КП «ХТМ» надає послуги з централізованого опалення у квартирі АДРЕСА_2 , суд першої інстанції правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення заборгованості в межах строку позовної давності та заявлених позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Аргументи скарги про те, що судом першої інстанції розгляд справи величезну кількість раз переносився її розгляд на інші дати, сторони у справі фактично не виступали у судових засіданнях, та не надавали жодних пояснень, а судове рішення було ухвалено лише тоді коли суд від сторін отримав заяви про розгляд справи за їх відсутність, що беззаперечно могло вплинути на неповне з`ясування судом обставин у справі, колегією суддів не приймаються, оскільки відповідач ОСОБА_1 протягом усього часу не позбавлена була права у письмовому вигляді надавати свої пояснення чи клопотання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки відповідач не надав до суду належних, допустимих та достатніх у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги. Висновки суду належним чином обґрунтовані, відповідають матеріалам справи та ОСОБА_1 в суді першої та апеляційної інстанції належним чином не спростовані.

Разом із тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд припустився помилки.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону № 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди І та ІІ групи, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами регламентується ст. 141 ЦПК України, зокрема, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста цієї статті).

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що при перегляді заочного рішення, ОСОБА_1 надала до суду копії посвідчень про наявність у неї ІІ групи інвалідності, а у ОСОБА_2 . І групи інвалідності (а.с.76,206).

Неврахувавши, що відповідно до Закону № 3674-VI ОСОБА_1 та ОСОБА_2 користуються пільгами щодо сплати судового збору, та при перегляді заочного рішення суд першої інстанції безпідставно стягнув з ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір.

Отже в цій частині рішення суду підлягає зміні, при цьому судові витрати мають бути відшкодовані КП «ХТМ» за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Малахової Юлії Анатоліївни - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 28 травня 2025 року в частині розподілу судових витрат стосовно ОСОБА_2 змінити.

Відшкодувати з державного бюджету України на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» 979 грн 66 коп. судового збору.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 листопада 2025 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді колегії Ю.М.Мальований.

О.В.Маміна.