ПОСТАНОВА

Іменем України

07 листопада 2025 року м. Кропивницький

справа № 398/1628/25

провадження № 22-ц/4809/1453/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 червня 2025 року у складі головуючого судді Шинкаренко І. П.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

У березні 2025 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки на користь банку заборгованість за кредитним договором №A560СТ58 від 14 грудня 2021 року у розмірі 49 637,49 грн, станом на 25 березня 2025 року, яка складається із: 27 245, 53 грн загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 22 391,96 грн загальний залишок заборгованості за процентами.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що ОСОБА_1 звернулась до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк».

14 грудня 2021 року, будучи клієнтом банку, позичальниця уклала з банком кредитний договір A560СТ58 щодо надання останній кредиту в розмірі 27 900 грн зі сплатою процентів у розмірі 50.00 щорічно.

Банк зазначає, що виконав свій обов`язок у повному обсязі, надав позичальниці кредит згідно умов кредитного договору.

Оскільки позичальниця не виконує взяті на себе зобов`язання, станом на 25 березня 2025 року її заборгованість перед позивачем становить 49 637,49 грн, з яких: 27 245, 53 грн загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 22 391,96 грн загальний залишок заборгованості за процентами.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 червня 2025 року відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що позивачем всупереч вимогам ст. 12, 81 ЦПК України не надано належних доказів того, що 14 грудня 2021 року між сторонами укладено кредитний договір, а кредитодавцем виконано його умови та перераховано позичальнику кредитні кошти.

Суд вказав, що долучений до матеріалів позовної заяви меморіальний ордер №TR.20190944.21489.70196 на суму 27900,00 грн не може бути взятий до уваги як належний доказ отримання відповідачкою грошових коштів, оскільки не підписаний уповноваженим працівником банку, крім того містить відомості про платника ОСОБА_1 (номер рахунка НОМЕР_1 ) та отримувача онлайн кєш-кредит номер рахунка НОМЕР_2 ).

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги.

Акціонерне товариство «Акцент-Банк» подало до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасуваннярішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 червня 2025 року та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Зазначено, що меморіальний ордер у банківській сфері - це внутрішній банківський документ, що використовується для оформлення операцій зі списання коштів з рахунків клієнтів та проведення внутрішньобанківських операцій. Він служить для обліку та систематизації інформації про рух коштів, а також для відображення результатів перевірок та інших операцій. Зауважено, що позивачем до суду було подано копію меморіального ордеру, а не його оригінал, а тому така копія не потребувала додаткового завірення. Зокрема позивач звернув увагу на те, що вказані докази були подані через систему Електронний суд.

Вказано, що кредитний договір підписано боржницею за допомогою електронного підпису. Свою згоду на використання електронного підпису відповідачка надала у Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг в А-Банку. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Цифровий власноручний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та прирівнюється до власноручного підпису. Використання цифрового власноручного підпису клієнтом банку не вимагає наявності попередньо укладеного договору між банком та клієнтом.

Зазначено, що банк самостійно визначає технологію створення електронних документів, які клієнт підписує цифровим власноручним підписом, та забезпечує дотримання вимог.

Крім того, вказано, що позивачем надано виписку по рахунку відповідачки, яка є належним доказом існування заборгованості.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачкою не подано, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

14 грудня 2021 року ОСОБА_1 підписала заяву про надання послуги «Швидка готівка» № А560СТ58.

У вказаній заяві визначено вид кредиту Послуга «Швидка готівка», тип кредиту кредит строковий; мета отримання кредиту придбання Товару/здійснення платежу/оплата послуг.

Пунктом 4 визначена сума кредиту 27 900 грн.

Строк кредиту 36 місяців з 14 грудня 2021 року по 14 грудня 2024 року (пункт 5 заяви).

Пунктом 6 визначено процентну ставку (фіксовану) 50% на рік.

Розмір щомісячного платежу 1 521,59 грн.

Пунктом 9 вказаної заяви визначено номер платіжної картки, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту 972003.

Пунктом 10 заяви визначено, що загальна сума до повернення з урахуванням суми кредиту, відсотків та комісій становить 54 777, 41 грн.

Відповідачка погодилась, що ця Заява разом з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «А-Банк», Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту становить Кредитний договір.

Вказана заява підписана простим електронним підписом за ідентифікатором НОМЕР_3 (а.с.9-10 зворот).

Відповідачка також підписала простим електронним підписом таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.10 зворот).

Згідно меморіального ордеру №TR.20190944.21489.70196 від 14 грудня 2021 року, на рахунок ОСОБА_2 перераховано 27 900 грн, призначення платежу видача кредиту згідно договору № А560СТ58 (а.с.12).

Відповідно до виписки по кредиту установлено, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 24 березня 2025 року становить 49 637, 49 грн. (а.с.12 зворот - 14).

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, заборгованість відповідачки перед банком, станом на 25 березня 2025 року становить 49 637, 49 грн, з яких: 27 245, 53 грн заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 22 391,96 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с.11).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції керувався тим, що позивачем, всупереч вимогам ст. 12, 81 ЦПК України, не надано належних доказів того, що 14 грудня 2021 року між сторонами укладено кредитний договір, а кредитодавцем виконано його умови та перераховано позичальнику кредитні кошти.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства України.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Виходячи зі змісту цієї норми права, істотними умовами кредитного договору є предмет, сума, строк повернення та проценти за користування кредитним коштами.

Положеннями частини першої статті 638 ЦК України визначено, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За своєю правовою природою кредитний договір може бути публічним договором (ст. 633 ЦК України), договором приєднання (ст. 634 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).

Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Наявними у матеріалах доказами підтверджується, що 14 грудня 2021 року ОСОБА_1 простим електронним підписом підписала заяву про надання послуги «Швидка готівка» №А560СТ8 та погодилася з тим, що вказана заява разом з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «Акцент-Банк» при наданні банківських послуг, Таблицею обчислення вартості кредиту кредиту становить кредитний договір.

Вказана заява містить основі умови кредитування: суму кредиту 27 900,00 грн; строк кредиту 36 місяців, з 14 грудня 2021 року по 14 грудня 2024 року включно; процентну ставку фіксовану, 50 % на рік; розмір щомісячного платежу 1 521, 59 грн; номер платіжної картки, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту - 972003.

Таким чином, на час укладення кредитного договору між позивачем та відповідачкою було погоджено його умови, у тому числі і щодо стягнення відсотків за кредитним договором.

На виконання умов кредитного договору, банк перерахував на рахунок відповідачки 27 900 грн, що підтверджується меморіальним ордером №TR.20190944.21489.70196 від 14 грудня 2021 року.

Відповідно до виписки по кредиту установлено, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 24 березня 2025 року становить 49 637, 49 грн (а.с.12 зворот - 14).

Згідно з розрахунком заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідачки перед банком, станом на 25 березня 2025 року становить 49 637, 49 грн, з яких: 27 245, 53 грн заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 22 391,96 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с.11).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані позивачем розрахунки заборгованості не підтверджені первинними бухгалтерськими документами, тому не є належним та допустимими доказами у справі.

У постанові від 06 травня 2020 року у справі № 372/223/17 Верховний Суд зазначив, що факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки тощо.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Колегія суддів вважає, що позивачем доведено належними та достовірними доказами існування між ним та відповідачкою кредитних правовідносин, погодження основних умов кредитування, а також видачу останній кредитних коштів.

В той час як, відповідачка не спростувала наявність у неї заборгованості перед банком, не надала доказів виконання чи часткового виконання взятого на себе зобов`язання.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог АТ «Акцент-Банк» про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за договором №A560СТ58 від 14 грудня 2021 року у розмірі 49 637,49 грн

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального, порушенням норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішенняпро задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором №A560СТ58 від 14 грудня 2021 року у розмірі 49 637,49 грн, станом на 25 березня 2025 року, яка складається із: 27 245, 53 грн загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 22 391,96 грн загальний залишок заборгованості за процентами.

За правилами частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішеня.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за подання позовної заяви АТ «Акцент-Банк» сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн (а. с. 31), позовні вимоги підлягають задоволенню, тому понесені судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачки в повному обсязі.

Крім того, відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційна скарга АТ «Акцент-Банк» підлягає задоволенню, за подання апеляційної скарги ним сплачено судовий збір в розмірі 3 633,60 грн (а. с. 62), тому з відповідачки на користь позивача АТ «Акцент-Банк» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 633, 60 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 червня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (вул. Батумська, 11, м. Дніпро, ) заборгованість за кредитним договором №A560СТ58 від 14 грудня 2021 року у розмірі 49 637,49 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2 422,40 грн та витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 633, 60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повна постанова складена 07.11.2025.

Судді

С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко

О. І. Чельник