Справа № 173/1118/23
Провадження №2/173/33/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31 жовтня 2025 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області в складі

головуючого судді Кожевник О.А.,

за участю секретаря судового засідання Демяненко С.І.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в приміщенні Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області позовну заяву ОСОБА_3 до Верхньодніпровської міської ради і ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування,

ВСТАНОВИВ:

25.04.2023 до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Верхньодніпровської міської ради і ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач успадкувала після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , житловий будинок АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 2500 кв.м., яка вказана по фактичному користуванню згідно з договором купівлі-продажу від 21 червня 1996 року.

На цей час змінилася назва району розташування вищезазначеного нерухомого майна, а саме Верхньодніпровський район змінено на Кам`янський район, відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-ІХ.

11 травня 2021 року позивач звернулася з заявою до Верхньодніпровської міської ради, в якій просила надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо становлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка використовується для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , однак отримала відповідь про те, що земельна ділянка за вказаною адресою з кадастровим номером :02:037:0012 перебуває у приватній власності, тобто відсутні підстави для надання позивачу дозволу на розробку вищезазначеної технічної документації із землеустрою, після чого позивач звернулася з повідомленням до відділення поліції № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровської області щодо протиправного заволодіння земельною ділянкою в с. Мишурин Ріг, Кам`янського району, Дніпропетровської області, однак постановою дізнавача відділення поліції № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000172 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Зі змісту постанови позивачу стало відомо, що в 2020 році за зверненням ОСОБА_2 рішенням Мишуринорізьської сільської ради від 04 вересня 2020 року № 654-43/УП останньому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .

Відповідно до автоматизованого розподілу справ справа надійшла в провадження судді ОСОБА_5 .

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 05 травня 2023 року прийнято заяву та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче засідання.

Розпорядженням заступника керівника апарату суду № 231 від 14.06.2024 у зв`язку з тимчасовим відстороненням судді ОСОБА_5 від здійснення правосуддя на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 03 червня 2024 року призначено повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2024 справу розподілено судді Петрюк Т.М.

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Петрюк Т.М. від 25.02.2025 закрито підготовче судове засідання по справі за позовною заявою ОСОБА_3 до Верхньодніпровської міської ради і ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та справу призначено до судового розгляду.

Розпорядженням заступника керівника апарату суду № 402 від 16.06.2025 на підставі рішення ВРП від 05.06.2025 "Про звільнення судді ОСОБА_6 у відставку" призначено повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2025 справу розподілено судді Кожевник О.А.

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Кожевник О.А. від 17 липня 2025 року справу прийнято до свого провадження зі стадії судового розгляду.

В судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

В судовому засіданні представник відповідача Верхньодніпровської міської ради проти позову заперечував, зазначив, що спірне рішення законне, оскільки Мишуринрізька сільська рада віднесла цю земельну ділянку до вільних земель та надала дозвіл після виявлення бажання ОСОБА_2 приватизувати вказану земельну ділянку. Зазначає, що після прийняття спадщини позивач до сільської ради не зверталася.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засідання повідомив, що до вказаних подій земельна ділянка знаходилася у занедбаному стані, будинок фізично існував частково, однак взагалі не придатний для життя, оскільки відсутня електрика, газопровід та водопостачання. Після розробки документів та року, який потребувався задля приведення ділянки в належний стан з`явилася позивач. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що земельна ділянка за вказаною адресою тривалий час не використовувалася, поросла чагарниками, серед яких виднілися залишки стін житлового будинку. Вказує на те, що 03.08.2020 Мишуринрізька сільська рада отримала довідку про те, що на земельній ділянці, орієнтовною площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , розташовані залишки зруйнованої будівлі, а будівлі придатні для експлуатації відсутні. Після реєстрації права власності на вказану земельну ділянку відповідачем вжито всіх заходів щодо розчищення даної ділянки від чагарників та приведення до належного стану, оскільки останні 10 років земельна ділянка не використовувалася.

Представник Верхньодніпровської міської ради у відзиві вказав на той факт, що спірна земельна ділянка загальної площею 0,2500 га, з цільовим призначенням - для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за життя спадкодавця (громадянки ОСОБА_4 ) не приватизувалася та належала до земель комунальної власності. Відповідач зауважував, що після оформлення спадщини та реєстрації прав власності на нерухоме майно ОСОБА_3 не повідомила Мишуринрізьку сільську раду про те, що вона є новим власником житлового будинку з прилеглими до нього будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 , та відповідно є користувачем земельної ділянки площею 2500 кв.м. по фактичному користуванню. Посилався на ту обставину, що вперше позивач у справі, як власник нерухомого майна та відповідно і користувач земельної ділянки проявила інтерес (зацікавленість) у приватизації земельної ділянки лише в травні 2021 року, після надання органом місцевого самоврядування земельної ділянки у власність іншому громадянину та виготовлення новим власником технічної документації земельної ділянки з присвоєнням кадастрового номеру земельній ділянці.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 належить житловий будинок АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 2500 кв.м., яка вказана по фактичному користуванню, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 04 березня 2013 року, зареєстровано в реєстрі № 621.

Вказаний житловий будинок позивач успадкувала після смерті ОСОБА_4 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 33404777 та довідкою, виданою виконкомом Мишуринрізької сільської ради від 04 лютого 2013 року.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки,що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

04 березня 2013 року за позивачем зареєстровано право власності на нерухоме майно, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Матеріали справи містять також технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 20 червня 1996 року, відповідно до якого площа земельної ділянки 2500 м.кв. по фактичному використанню.

10 червня 2021 року від виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради на заяву позивача від 11 травня 2021 року про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо становлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка використовується для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , надійшла відповідь, про те, що у Верхньодніпровській міській раді відсутні підстави для надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою, оскільки земельна ділянку за вказаною адресою з кадастровим номером № :02:037:0012 вже перебуває у приватній власності.

Рішенням Мишуринрізької сільської ради № 654-43/УII від 04 вересня 2020 року ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності, яка знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією відповідного рішення. Копія відповідної заяви ОСОБА_2 долучена до матеріалів справи.

Рішенням Верхньодніпровської міської ради № 135/ІX від 11 березня 2021 року затверджено технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на території Верхньодніпровської міської ради, що підтверджується копією відповідного рішення та додатку № 2 до нього.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:037:0012, площею 0, 25 га, зареєстровано за ОСОБА_2 07 квітня 2021 року.

Відповідно до копії акту від 06 червня 2023 року, складеного в.о. старости сіл Ганнівка, Заполички, Клин, Мости та Новоселівка, земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована за адресою: АДРЕСА_1 не використовувалась за цільовим призначенням понад 10 років. У зруйнованому будинку ніхто н проживав, земельна ділянка не доглядалася та не оброблялася.

До матеріалів відзиву відповідачем також долучено фотографії зруйнованого будинку.

Відповідно до копії погосподарської книги № 13 земельна ділянка площею 0,2500 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 перебуває у користуванні ОСОБА_2 . Впродовж 2016-2020 років до облікової картки об`єкта господарського обліку ніяких записів не вносилося.

03 серпня 2020 року Мишуринрізька сільська рада отримала довідку від експерта інженера з інвентаризації нерухомого майна про те, що на земельній ділянці, орієнтовною площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , розташовані залишки зруйнованої будівлі, а будівлі придатні для експлуатації відсутні.

Право приватної власності гарантується кожному громадянину України та є непорушним, що чітко визначено Конституцією України та Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

За приписами статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю) (ч. 1 ст. 81 ЗК України).

Згідно з вимогами ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності.

Отже доводи сторін відповідачів щодо того, що земельна ділянка заросла чагарниками та не оброблялася не беруться судом до уваги, оскільки такі дії/бездіяльність позивача, як власника не суперечать закону.

Згідно зі ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За приписами ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Судом встановлено, що 18 серпня 2020 року комісією у складі депутатів Мишуринрізької сільської ради обстежено земельну ділянку площею 0,25 га в АДРЕСА_1 , що підтверджується копією відповідного Акту обстеження присадибної земельної ділянки, у якому зазначається, що вказана земельна, ділянка не використовується протягом багатьох років та заросла поростями акації та інших дерев. З метою упорядкування території села, комісією вирішено питання про включення зазначеної земельної ділянки до земель комунальної власності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Однак, згідно зі ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

Отже, якщо фізична або юридична особа приватного права набуває у власність об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у приватній власності попереднього власника, право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить до набувача об`єкта нерухомого майна без зміни її цільового призначення.

За приписами ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають , зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Як вбачається з матеріалів справи позивач набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 2500 кв.м., на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

За приписами ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

Предметом правочину, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду, об`єкт незавершеного будівництва або частку у праві спільної власності на такий об`єкт), який розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), що перебуває у власності відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, повинна бути також така земельна ділянка (або частка у праві спільної власності на неї). Істотною умовою договору, який передбачає такий перехід права власності, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача до набувача такого об`єкта (частки у праві спільної власності на неї) (ч. 16 ст. 120 ЗК України).

Відповідно частин першої - п`ятої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Пунктом 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

За приписами ст. 118 ЗК України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

До заяви додається розроблена відповідно до Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.

Тобто, з вищенаведеного вбачається, що законом не встановлено імперативного обов`язку щодо приватизації земельної ділянки станом на набуття позивачем права власності, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, який в свою чергу належить особі на праві приватної власності, та яка перейшла до особи разом із земельною ділянкою у користування в порядку ст. 377 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах у рамках погосподарського обліку місцеві ради ведуть облік особистих селянських господарств у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері статистики.

Погосподарський облік, як вид первинного обліку, передбачений для накопичення і систематизації відомостей, які збирають сільські, селищні, міські ради територіальних громад (далі - місцеві ради) по кожному з розташованих на їхній території населених пунктів і які є необхідними для проведення державних статистичних спостережень (п. 3 Інструкції).

Згідно з п. 8 Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах основними інформаційними джерелами погосподарського обліку є:

-будь-які документальні свідчення щодо об`єкта погосподарського обліку: паспорти, свідоцтва, земельно-кадастрова документація, правовстановлюючі документи, рішення органів виконавчої влади й органів самоврядування будь-якого рівня, письмові заяви громадян тощо;

-усні повідомлення, заяви громадян;

-наочна інформація, отримана під час суцільних обходів і перевірок.

Отже, на власників нерухомого майна не покладено обов`язок звернення до сільської ради з метою інформування останніх про зміну власника житлового будинку. Орган місцевого самоврядування може отримати необхідні відомості для внесення змін до погосподарського обліку з інших передбачених Інструкцією джерел.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18) прийшла до висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом.

Відтак - правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб.

Відповідно до положень ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Підставами для визнання незаконним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що не вчинення позивачем дій, щодо використання земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не дають органу місцевого самоврядування права розпоряджатися таким майном.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду від 08 травня 2024 року у справі № 703/2305/22 (провадження № 61-6045св23).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки відповідачем Верхньодніпровською міською радою не перевірено право власності на житловий будинок (хоч і з зруйнованому стані) в державному реєстрі прав власності, не встановлено користувача земельної ділянки для обслуговування зазначеного житлового будинку, передання земельної ділянки за кадастровим № :02:037:0012, площею 0.2500 га у власність громадянина ОСОБА_2 в той час як право користування земельною ділянкою має ОСОБА_3 , бо прийняла спадщину, є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи що вирішується питання про задоволення позовних вимог в повному обсязі, судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп., відповідно до квитанції, долученої до матеріалів справи, покладається на відповідачів.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 81, 141, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Верхньодніпровської міської ради і ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Верхньодніпровської міської ради від 11.03.2021 року № 135-5/ІХ «Про затвердження документації із землеустрою щодо земельних ділянок на території Верхньодніпровської міської ради та передачу їх у власність громадян» з додатками № 1, 2 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером :02:037:0012 для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), код КВЦПЗ-02.01., в АДРЕСА_1 , громадянину ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) та передачі земельної ділянки за кадастровим № :02:037:0012, площею 0.2500 га за зазначеною адресою у власність громадянина ОСОБА_2 .

Скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0.2500 га за кадастровим номером :02:037:0012, здійснену на підставі рішення Верхньодніпровської міської ради від 11.03.2021 року № 135-5/ІХ «Про затвердження документації із землеустрою щодо земельних ділянок на території Верхньодніпровської міської ради та передачу їх у власність громадян» з додатками № 1, 2.

Припинити право власності громадянина ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0.2500 га, за кадастровим :02:037:0012 - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Стягнути в рівних частинах ізВерхньодніпровської міської ради (, адреса місцезнаходження: 51600, Дніпропетровська область, м. Верхньодніпровськ, пр. Шевченка, 21) та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 (яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп., тобто по 536 грн. 80 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення.

Повний текст судового рішення складений 10.11.2025.

Суддя О.А. Кожевник