Провадження № 22-ц/801/2091/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 рокуСправа № 127/16973/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Берегового О.Ю., Панасюка О.С., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Артеміда-Ф» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2025 року, ухвалене суддею Антонюком В.В., повне рішення складено 18 серпня 2025 року, в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту,

встановив:

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (далі ТОВ ФК «Артеміда-Ф») звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути на його користь з ОСОБА_1 за договором №1206009 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 01 листопада 2020 року заборгованість в розмірі 18 736,63 грн, а також стягнути судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору в сумі 2 422,40 грн та правничої допомоги адвоката в сумі 7 000 грн.

В обґрунтування позову ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» зазначило, що 01 листопада 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №1206009 про надання коштів на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого відповідачу було перераховано кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5 000,00 грн.

22 лютого 2021 року згідно умов договору факторингу №015-220221, ТОВ «Лінеура Україна» відступило право вимоги за кредитним договором №1206009 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 01 листопада 2020 року на користь ТОВ «Сіроко Фінанс».

У подальшому, 21 серпня 2024 року згідно умов договору факторингу №20240821/1, ТОВ «Сіроко Фінанс» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», тобто позивач набув право вимоги до відповідача за договором №1206009 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 01 листопада 2020 року.

Станом на 29 травня 2025 року заборгованість відповідача становить 18 736,63 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 5 000,00 грн; заборгованість за відсотками 11 400,00 грн; інфляційне збільшення 2 336,63 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» заборгованість за кредитним договором №1206009 від 01.11.2020 р. у сумі 18 736 (вісімнадцять тисяч сімсот тридцять шість) гривень 63 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

В частині стягнення правничої допомоги - відмовлено.

Частково не погодившись із вказаним рішенням, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 7 000 гривень. Також просить стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства судові витрати в ході апеляційного розгляду справи, що складаються із витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 5 000 гривень.

У скарзі зазначає, що судом першої інстанції не було враховано висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду. Витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежного від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Судом не було враховано надані позивачем докази та їх зміст, проігноровано наведений позивачем опис робіт (наданих послуг), що свідчить про надмірний формалізм, а також не взято до уваги зміст укладеного між сторонами договору.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, встановивши, що відповідач у порушення норм закону та умов договору взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, оскільки не повернув у встановлений договором строк суму кредиту первісному кредитору, а згодом і позивачу, оскільки відповідач не спростував наявність у нього заборгованості, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5 000,00 грн та заборгованості по відсотках в розмірі 11 400 грн підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 2336,63 грн, то суд зазначив, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього, в силу закону, виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати (ч. 2 ст. 625 ЦК України). У нового кредитора згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Відповідно до постанови Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги. Стягнення інфляційних втрат є додатковою вимогою від укладеного між сторонами основного зобов`язання.

Суд відмовив у відшкодуванні за рахунок відповідача витрат на правничу допомогу, оскільки позивач на підтвердження витрат на правничу допомогу надав лише договір про надання правової допомоги №20250526-4Ш від 26 травня 2025 року та розрахунок суми судових витрат. Тоді як первинні документи, які б підтверджували обсяг та вартість наданих послуг, відсутні. Суд вважав, що наданих доказів недостатньо, щоб оцінити чи дійсно такі послуги надавались позивачу по даній справі.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором останнім не оскаржується, а відтак рішення суду в цій частині в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Позивачем оскаржується рішення суду лише в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

За змістом статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Із вказаного слідує, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15 (провадження № 14-382цс19), зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зауважила, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру; - погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Апеляційним судом встановлено, що звертаючись до суду із позовом ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» просило стягнути з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 7 000 гривень.

На підтвердження витрат на правничу допомогу до позовної заяви було надано наступні документи:

1. Ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВС №1269270 від 27 травня 2025 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» на підставі договору про надання правової допомоги №20250526-4Ш від 26 травня 2025 року уповноважило адвоката Бачинського О.М. надавати йому правову допомогу у судах загальної юрисдикції, Вінницькому міському суді Вінницької області (а.с.6).

2. Договір про надання правової допомоги №20250526-4Ш від 26 травня 2025 року, укладений між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» в особі директора Шмагало А.І. та адвокатом Бачинським О.М. (а.с.36-37).

У розділі 4 договору сторони погодили порядок здійснення розрахунків:

- у разі ухвалення судом рішення суду на користь клієнта (задоволення судом позовних вимог у повному обсязі) клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду у розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень (п.4.2);

- у разі оплати боржником заборгованості на користь клієнта на стадії судового розгляду клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень (п.4.3);

- у разі ухвалення судом рішення суду про часткове задоволення позовних вимог клієнта, клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (п.4.5);

- клієнт зобов`язується здійснити оплату наданої адвокатом правової допомоги впродовж 10 днів з моменту постановлення судом рішення суду (п.4.6);

- за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін (сторонами) (п.4.7).

3. Розрахунок суми судових витрат, в якому зазначено, що витрати на правничу допомогу адвоката, які очікує понести позивач, складають 7 000 гривень і в цю суму включаються:

- оплата послуг адвоката за аналіз наданих клієнтом документів, судової практики, визначення перспективи подання позовної заяви;

- оплата послуг адвоката за підготовку позовної заяви у справі;

- оплата послуг адвоката за збирання доказів долучених до позовної заяви;

- оплата послуг адвоката за підготовку та подання заяв, скарг, клопотань чи інших процесуальних документів у ході розгляду справи (а.с.38).

За обставин цієї справи не виникає сумнівів, що при розгляді справи у суді першої інстанції позивачу надавалася професійна правова допомога адвокатом Бачинським О.М. на підставі договору про надання правової допомоги №20250526-4Ш від 26 травня 2025 року.

Вказане підтверджується також і рахунком №1 від 20 серпня 2025 року, актом №1 від 20 серпня 2025 року приймання-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги №№20250526-4Ш від 26 травня 2025 року, платіжною інструкцією від 20 серпня 2025 року №1977 на суму 7 000 грн, які додані до апеляційної скарги (а.с.73-74).

Вказані докази приймаються апеляційним судом, оскільки не дивлячись на їх неподання підстав для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу не було.

Верховним Судом у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі №757/29103/20-ц (провадження № 61-11792св21) сформовано підхід, який є усталеним та відповідає критеріям ЄСПЛ, про те, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні витрат на правову допомогу з підстав ненадання первинних документів. Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Артеміда-Ф» витрат на правничу допомогу підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення.

Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, беручи до уваги, що відповідач клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу не заявляв, хоча був обізнаний про розгляд справи, виходячи з п. 4.2 договору про надання правової допомоги №20250526-4Ш, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Артеміда-Ф» підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 гривень.

Також в апеляційній скарзі ТОВ «ФК Артеміда-Ф» просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати на правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, в розмірі 5 000 гривень.

На підтвердження витрат на правничу допомогу до апеляційної скарги додано:

1. Ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВС №1393579 від 19 серпня 2025 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» на підставі договору про надання правової допомоги № від 18 серпня 2025 року уповноважило адвоката Бачинського О.М. надавати йому правову допомогу, в тому числі, у Вінницькому апеляційному суді (а.с.69).

2. Договір про надання правової допомоги № від 18 серпня 2025 року, укладений між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» в особі директора Шмагало А.І. та адвокатом Бачинським О.М. (а.с.75-76).

У розділі 4 договору сторони погодили порядок здійснення розрахунків:

- у разі ухвалення судом рішення (постанови) суду на користь клієнта (задоволення судом позовних вимог (вимог в апеляційній скарзі) у повному обсязі) клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду у розмірі 5 000 (чотири тисячі) гривень (п.4.2);

- у разі ухвалення судом рішення (постанови) суду про часткове задоволення позовних вимог (вимог в апеляційній скарзі) клієнта, клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (вимог в апеляційній скарзі) (п.4.3);

- клієнт зобов`язується здійснити оплату наданої адвокатом правової допомоги впродовж 10 днів з моменту постановлення судом рішення (постанови) суду (п.4.4);

- за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін (сторонами) (п.4.5).

3. Розрахунок суми судових витрат, в якому зазначено, що витрати на правничу допомогу адвоката, які очікує понести позивач, складають 5 000 гривень і в цю суму включаються:

- оплата послуг адвоката за аналіз отриманого клієнтом/позивачем рішення місцевого суду, судової практики, визначення перспективи подання апеляційної скарги;

- оплата послуг адвоката за підготовку і подання апеляційної скарги;

- оплата послуг адвоката за збирання доказів долучених до апеляційної скарги;

- оплата послуг адвоката за підготовку та подання заяв, скарг, клопотань чи інших процесуальних документів у ході розгляду справи в апеляційній інстанції (а.с.77).

Беручи до уваги, що апеляційну скаргу подано ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» лише щодо рішення суду, яке стосується витрат на правничу допомогу, і більшість дій, які описані в розрахунку суми судових витрат, не потребували вчиненню (збирання доказів, подання процесуальних документів у ході розгляду справи, тощо), враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, зважаючи на факт не отримання ОСОБА_1 процесуальних рішень по справі в суді апеляційної інстанції, що позбавляє суд можливості встановити його позицію щодо апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що витрати на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в суді апеляційної інстанції, становлять 3 000 гривень.

Керуючись ст. 137, 141, 364, 367, 376, 381, 382, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аретміда-Ф» задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2025 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» витрат на правничу допомогу скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» () 7 000 (сім тисяч) гривень витрат на правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції.

У решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» () 3 000 (три тисячі) гривень витрат на правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції. У стягненні решти суми відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

О.С. Панасюк