Справа № 144/589/25
Провадження № 22-ц/801/2021/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Магдяк Н. І.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 рокуСправа № 144/589/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Берегового О.Ю., Рибчинського В.П., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 02 липня 2025 року, ухвалене суддею Магдяк Н.І., в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» (далі ТОВ «Новий Колектор») звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за кредитним договором №10.12.2020-010000101 від 10 грудня 2020 року в розмірі 22 400 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі ТОВ «Споживчий центр») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) №10.12.2020-010000101 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 8 000 гривень, з первинним строком користування 14 календарних днів з дати отримання за процентною ставкою «Економ»/«Стандарт». Ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного та пролонгованого строків. В свою чергу ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5% за 1 (один) день користування кредитом, застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованого строків.

Первинний період користування кредитом становив 14 днів з дати надання, проценти в розмірі 2 240 гривень сплачуються до 24 грудня 2020 року.

09 жовтня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий Колектор») укладено договір факторингу №СЦ-, за яким клієнт відступив право вимоги до боржника за кредитним договором. На виконання умов зазначеного договору укладено реєстр №1, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором №10.12.2020-010000101 від 10 грудня 2020 року на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким є ОСОБА_1 ..

Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 16 квітня 2025 року утворилась заборгованість у розмірі 22 400 гривень, з яких заборгованість по тілу кредиту становить 8 000 гривень та за відсотками - 14 400 гривень, чим порушуються права та інтереси позивача. При цьому, згідно виписки (довідка субконто) відповідачем 22 лютого 2021 року сплачено заборгованість у розмірі 1 600 гривень.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 02 липня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ТОВ «Новий Колектор» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У скарзі зазначає, що в рішенні суду зазначено про ненадання позивачем документів на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів, однак, до позовної заяви було додано виписку, яка залишена судом поза увагою. Часткова сплата відповідачем 22 лютого 2021 року заборгованості в розмірі 1 600 гривень свідчить про визнання позичальником боргу. Судом передчасно ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову, оскільки ухвали про залишення позовної заяви без руху, як і ухвали про витребування доказів судом постановлено не було.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 10 грудня 2020 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №10.12.2020-010000101 шляхом підписання Заявки, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти).

Відповідно до умов кредитного договору, ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 8 000 гривень строком на 14 календарних днів з дати надання (первинний строк). Сума кредиту у розмірі 8 000 гривень та проценти у розмірі 2 240 гривень сплачуються до 24 грудня 2020 року.

Пролонгація строку користування кредитом здійснюється позичальником шляхом сплати ним процентів за весь попередній строк користування кредитом, що надає право позичальнику повернути кредит в останній день пролонгованого строку зі сплатою процентів за цей пролонгований строк. Пролонгований строк дорівнює первинному строку та обраховується з дня сплати процентів, вказаних в цьому абзаці. Кількість пролонгацій не обмежена, однак, право на пролонгацію втрачається, якщо в результатів пролонгації загальна сума процентів за договором досягне максимального розміру.

Максимальний розмір процентів за договором (сумарно процентів «Економ» та процентів «Стандарт») становить 16 000 гривень. Після досягнення максимального розміру проценти не нараховуються.

Фіксована процентна ставка «Економ» - 2% за 1 (один) день/днів користування кредитом, застосовується протягом первинного та пролонгованого строків.

Фіксована процентна ставка «Стандарт» - 2,5% за 1 (один) день/днів користування кредитом, застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованого строків.

Розмір процентів відповідно до ст. 625 ЦК України становить 881,64% річних (а.с.20-21).

Згідно з пунктом 1 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 10 грудня 2020 року, за цим договором кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ккредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Сума кредиту, тип кредиту, строк, на який надається кредит, та проценти за користування кредитом встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти.

У пункті 8.1 пропозиції зазначено, що цей договір набирає чинності з дати отримання кредитором у інформаційній системі кредитора від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитора на номер телефону позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі кредитора (а.с.27-28).

Також ОСОБА_1 10 грудня 2020 року підписано Паспорт споживчого кредиту, у пункті 3 якого зазначено, що орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом становить 24 000 гривень (а.с.22).

09 жовтня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» (клієнт) та ТОВ «Новий колектор» (фактор) укладено Договір факторингу №СЦ-091024-14, відповідно до умов якого фактор зобов`язався передати (сплатити) клієнту загальну ціну продажу в сумі, передбаченій в п.3.2 цього договору, а клієнт зобов`язався відступити факторові права вимоги за кредитним договором в обсязі та на умовах, передбачених цим договором (а.с.16-19).

Також 09 жовтня 2024 року ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий колектор» підписали Акт приймання-передачі переліку №1 до вказаного договору факторингу (а.с.14).

09 жовтня 2024 року ТОВ «Новий колектор» направило ОСОБА_1 письмову вимогу про сплату заборгованості (а.с.13 на звороті).

З довідки про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором №10.12.2020- від 10 грудня 2020 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 становить 22 400 гривень: 8 000 гривень заборгованість за тілом кредиту; 14 400 гривень заборгованість за відсотками (а.с.15).

На підтвердження факту надання ОСОБА_1 кредитних коштів та користування ними позивачем надано виписку (картку субконто боржника) (а.с.10-12).

Оскільки ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором позики щодо повернення коштів та сплати процентів не виконав, ТОВ «Новий Колектор», як новий кредитор, звернулося до суду з даним позовом про стягнення заборгованості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконання з настанням цієї події.

Таким чином, відповідач зобов`язаний виконувати умови кредитного договору у відповідності до їх умов та вимог законодавства.

У частині першої статті 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів (ст. 76-79 ЦПК України).

Суд першої інстанції, встановивши, що позивачем не було надано доказів надання (перерахування) коштів по кредитному договору відповідачу, оскільки довідки по заборгованості не є первинними бухгалтерськими документами та не містять даних щодо власника банківської картки, на яку були перераховані кошти та повного номера картки, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог через їх недоведеність.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені за неповного з`ясування обставин даної справи.

Матеріалами справи підтверджено, що 10 грудня 2020 року ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором підписав заявку, яка є невід`ємною частиною кредитного договору, пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), а також паспорт споживчого кредиту.

Таким чином, кредитний договір між ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр» було укладено в електронному вигляді, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

За умовами вказаного договору, ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 8 000 гривень строком на 14 днів календарних днів з дати надання кредиту.

Вказаним договором визначено, що 14 днів це первинний строк, а кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду є пролонгованим строком користування кредитом. Право на пролонгацію втрачається, якщо в результаті пролонгації загальна сума процентів за договором досягне максимального розміру 16 000 гривень.

Протягом перших 14 днів, тобто до 24 грудня 2020 року, підлягали до сплати проценти у розмірі 2 240 гривень.

Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача становить 24 000 гривень.

Обґрунтовуючи розмір заборгованості ТОВ «Новий колектор» у позовній заяві та у розрахунку заборгованості посилалося на те, що заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 8 000 гривень, що свідчить про те, що отримані кошти не були повернуті позичальником, а заборгованість за процентами 14 400 гривень.

При цьому позивач зазначив, що 22 лютого 2021 року ОСОБА_1 сплатив 1 600 гривень і вказана сума була спрямована на погашення процентів.

У загальному позивач просить стягнути з відповідача 22 400 гривень, що становить різницю між загальною вартістю кредиту та сплаченими процентами.

Доводи ОСОБА_1 про те, що проценти нараховані поза межами визначеного договором строку кредитування відхиляються апеляційним судом, оскільки ґрунтуються на помилковому сприйнятті відповідачем зазначених вище умов кредитного договору, зокрема, щодо можливості пролонгації строку користування кредитом.

Заявлена до стягнення сума заборгованості не перевищує орієнтовну загальну вартість кредиту, яка узгоджена сторонами при укладенні договору.

Відтак незрозумілими є доводи скаржника з приводу неможливості перевірити розрахунок заборгованості на відповідність умовам укладеного договору.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не заперечує факт наявності у нього заборгованості і не аналізує надані позивачем докази на підтвердження розміру заборгованості та її складових, не співставляє розрахунок із умовами укладеного ним договору.

Скаржник лише зазначає, що в матеріалах справи відсутні первинні документи, які підтверджують видачу кредитних коштів саме у тих розмірах, про які зазначає позивач.

З такою позицією відповідача погодився і суд першої інстанції, залишивши поза увагою ту обставину, що ОСОБА_1 фактично не заперечує сам факт отримання коштів, а робить акцент на розмірі отриманої суми.

Із наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що кредитний договір укладено на суму 8 000 гривень.

За змістом п.2.3 пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) від 10 грудня 2020 року, надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника.

До позовної заяви додано картку субконто боржника ОСОБА_1 за договором №10.12.2020-010000101, що згідно додатків до позовної заяви є випискою по кредитному договору.

Вказаний документ містить вид (назву) операції, дату і час її здійснення та розмір загальної заборгованості, зокрема і дату сплати ОСОБА_1 коштів у розмірі 1 600 гривень 22 лютого 2021 року.

Часткова сплата боржником боргу відноситься до дій, що свідчать про визнання боргу. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 серпня 2024 року при розгляді справи № 758/4213/21 і така практика є усталеною.

Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зазначив, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Доказів на підтвердження факту погашення заборгованості ОСОБА_1 надано не було.

У разі незгоди з наданими позивачем документами, в тому числі і з випискою, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості самостійно надати банківську виписку на спростування викладених у позові обставин чи надати докази на підтвердження факту погашення заборгованості за кредитним договором, чого зроблено не було.

Тобто ОСОБА_1 не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених кредитним договором, розмір заборгованості за кредитним договором не спростував.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно з п. 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи .

Таким чином, апеляційна скарга ТОВ «Новий Колектор» підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд прийшов до висновку про задоволення вимог позову та апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, в розмірі 2422,40 грн та судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 383, 384, 389-390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» задовольнити.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 02 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» () заборгованість за кредитним договором №10.12.2020-010000101 від 10 грудня 2020 року в загальному розмірі 22 400 (двадцять дві тисячі чотириста) гривень, яка складається з наступного: 8 000 (вісім тисяч) гривень заборгованість за тілом кредиту; 14 400 (чотирнадцять тисяч чотириста) гривень заборгованість за процентами.

Стягнути із ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» () судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривень 40 копійок та судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) гривень 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

В.П. Рибчинський