Дата документу 29.10.2025 Справа № 314/1465/25
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 314/1465/25 Пр. № 22-ц/807/1356/25Головуючий у 1-й інстанції: Мануйлова Н.Ю. Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.

за участі секретаря Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 травня 2025 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (надалі - Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року Банк звернувся до суду з вищезазначеним позовом(т.с.1 а.с.2-9), в якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 102581,79 грн. станом на 10.01.2025 року, яка складається з: - заборгованості за кредитним договором № 201 від 30.01.2019 року у розмірі 83732,10 грн., яка складається з: 49956,21 грн. заборгованість за кредитом; 33775,89 грн. заборгованість по процентам; 00,00 грн. заборгованість за комісією; - заборгованості за кредитним договором № від 19.08.2021 року у розмірі 18849,69 грн., яка складається з: 10935,94 грн. заборгованість за кредитом; 02,21 грн. - заборгованість по процентам; 7911,54 грн. заборгованість за комісією; від сплати якої відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду даної справи визначено суддю суду першої інстанції Мануйлову Н.Ю. (т.с.1 а.с.100). Ухвалою суду першої інстанції від 02.04.2025 (т.с.1 а.с.102-103) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 травня 2025 року (т.с.1 а.с.165-170) позов Банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку () заборгованість у сумі 94670,25 грн.; витрати по сплаті судового збору 2235,57 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Розстрочено виконання рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 27.05.2025 року, яким з ОСОБА_1 на користь Банку стягнуто заборгованість за кредитними договорами у розмірі 94670,25 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 2235,57 грн. на строк 12 місяців з 27.05.2025, встановлено такий графік оплати: по 8076,00 грн. щомісячно, а в останній місяць - платіж 8069,82 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі (фактично в частині задоволення позовних вимог Банку), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїх апеляційних скаргах (вх. № 08507 - т.с.1 а.с.174-178 та вх. № 08860 - т.с.1 а.с.198-201) просила рішення суду першої інстанції скасувати; прийняти нове рішення або направити справу на новий розгляд; визнати аліментні кошти, що надходять на її рахунок у ПриватБанку, такими, що не підлягають стягненню; надати відстрочку виконання рішення строком на 12 місяців; надати розстрочку виконання рішення із щомісячною сплатою 500,00 грн.; скасувати (або зменшити) пеню як надмірне додаткове навантаження; звільнити її від спати судового збору за апеляційну скаргу; скасувати судовий збір, присуджений на неї рішенням суду першої інстанції; зупинити виконання рішення суду першої інстанції до розгляду апеляційної скарги; скасувати рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 27.05.2025 року в частині стягнення з неї заборгованості за кредитними договорами у сумі 94670,25 грн. та витрат по сплаті судового збору у сумі 2235,57 грн.; відмовити в задоволенні позову Банку в повному обсязі; врахувати її матеріальне скрутне становище, наявність на її утриманні неповнолітньої дитини, також воєнний стан в країні.

В автоматизованому порядку 09.06.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенка Е.А. та Трофимову Д.А. (т.с. 1 а.с.194). Ухвалою апеляційного суду від 10.06.2025 року (т.с. 1 а.с. 195) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 25.06.2025 року (т.с.1 а.с.240). Ухвалами апеляційного суду від 26.06.2025 року (т.с.1 а.с.241-244) клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подачу апеляційних скарг (вх. №08507 та вх.№08860) у цій справі задоволено; звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подачу апеляційних скарг (вх. №08507 та вх. №08860) у цій справі; вищезазначені апеляційні скарги апелянта залишено без руху, апелянт усунула недоліки апеляційної скарги (вх. №08507- т.с.1 а.с.174-178) ) у встановлений апеляційним судом строк 30.06.2025 року (т.с.2 а.с.1-6). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою (вх. №08507- т.с.1 а.с.174-178) ) відкрито 04.07.2025 року (т.с. 2 а.с.9), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с.2 а.с.10), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, штату суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі, а також відпустки судді-доповідача у період з 07.07.2025 року по 14.08.2025 включно (довідка - т.с. 2 а.с. 16).

Банк не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Відповідач ОСОБА_1 надала апеляційному суду заяви (т.с.2 а.с.19-22) про розгляд справи за її відсутності та (т.с.2 а.с.7-8) про застосування строку позовної давності.

В автоматизованому порядку 15.08.2025 року суддею Кухар С.В. у цій справі замінено суддю Онищенка Е.А. у зв`язку із тривалою відпусткою останнього (т.с. 2 а.с.23-24). Ухвалою апеляційного суду від 15 серпня 2025 року (т.с.2 а.с.25) апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх. № 08860) у цій справі визнано неподаною та повернуто останній.

В автоматизованому порядку 27.10.2025 року суддею Онищенко Е.А. у цій справі замінено суддю Кухаря С.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останнього (т.с. 2 а.с.163-164).

У дане судове засідання повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи належним чином (т.с.2 а.с17-18) всі учасники цієї справи не з`явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Відповідач ОСОБА_1 надала апеляційному суду клопотання про розгляд даної справи без її участі (т.с.2 а.с.20).

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: клопотання відповідача задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, які не з`явились.

В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи… фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є …рішення, постанови…

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку частково у цій справі при вищевикладених обстиавинах, керувався ст.ст. 12, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 629, 634, 638, 639, 1050, 1054 ЦК Українита виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог Банку у цій справі лише в частині їх задоволення.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції правильно встановлено, між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитні договори: - 30.01.2019 кредитний договір №201, за яким позичальнику видано кредит у сумі 49956,21 грн. та 19.08.2021 кредитний договір №, за яким позичальнику кредит у сумі 14700,00 грн. (т.с.1 а.с.12-15, 17).

Позивач свої зобов`язання виконав повністю, а відповідач взяті на себе зобов`язання сплачувати платежі відповідно до умов кредитних договорів не виконував належним чином, що спричинило виникнення заборгованості, яка станом на 10.01.2025 склала: за кредитним договором від 30.01.2019 № 201 - 83732,10 грн., з яких: 49956,21 грн. заборгованість за кредитом; 33775,89 грн. заборгованість процентами; 00,00 грн. заборгованість за комісією; за кредитним договором від 19.08.2021 № - 18849,69 грн., з яких: 10935,94 грн. заборгованість за кредитом; 02,21 грн. заборгованість процентами; 7911,54 грн. заборгованість за комісією.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачка була належним чином ознайомлена з умовами вищевказаного кредитного договору, і його сторони узгодили розмір позики (кредиту), грошову одиницю, в якій надано позику (кредит), строки та умови надання грошових коштів у позику (кредит), що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. В силу вимог ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Судом першої інстанції також правильно було встановлено, що у матеріалах цієї справи наявні заяви відповідача на приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб, паспорти споживчого кредиту, які містять істотні умови кредитування Банком та підписані відповідачем (копії т.с.1 а.с.12-18).

Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Оскільки, судом першої інстанції при вищевикладених обставинах було правильно встановлено, що, відповідач доказів щодо часткового чи повного погашення заборгованості за кредитним договором суду не надала, не спростувала документально нарахований позивачем розмір заборгованості за кредитними договорами в частині заборгованості за кредитом та процентами, суд першої інстанції дійшов правильно висновку про обґрунтованість позовних вимог Банку до відповідача про стягнення 94670,25 грн., яка складається з: - 49956,21 грн. заборгованості за кредитним договором від 30.01.2019 № 201; 33775,89 грн. заборгованості за процентами по кредитному договору від 30.01.2019 № 201 та - 10935,94 грн. заборгованості за кредитним договором від 19.08.2021 № ; 02,21 грн. заборгованості по процентам по кредитному договору від 19.08.2021 № .

Що стосується вимог Банку до відповідача у цій справі про стягнення комісії в розмірі 7911,54 грн. за кредитним договором від 19.08.2021 № , то суд першої інстанції Банку у задоволенні останньої у цій справі відмовив і Банк рішення суду першої інстанції у цій справі в цій частині в апеляційному порядку не оскаржував. У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо не оскаржуваної частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Відповідач ОСОБА_1 у цій справі у суді першої інстанції подавала суду першої інстанції відзив на позовну заяву Банку у цій справі (т.с. 1 а.с. 110-111, 135-138), в якому у тому числі просила суд вжити можливі заходи для відстрочення або реструктуризації боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Отже, питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися з урахуванням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети виконання судового рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи і заперечення як позивача, так і відповідача.

Зі змісту клопотання відповідача щодо вжиття судом у цій справі можливих заходів для відстрочення або реструктуризації боргу (т.с. 1 а.с. 110-111, 135-138), судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідач в обґрунтування свого клопотання посилалась на триваючий в країні воєнний стан, перебування її з неповнолітньою дитиною за кордоном, скрутний фінансовий та матеріальний стан, відсутність регулярного доходу, єдиним джерелом доходу є аліменти, самостійне виховання нею неповнолітньої дитини, а також заборгованість батька дитини перед нею по сплаті аліментів на цю дитину (т.с. 1 а.с. 110-111).

Сторона позивача не висловила жодних зауважень щодо такого клопотання відповідача. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та апеляційному суду не надані.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявлене вищезазначене клопотання відповідачем вказує на те, що вона має намір виконати рішення суду у цій справі, відтак, враховуючи майновий стан заявника, той факт, що на утриманні відповідача перебуває неповнолітня дитина, суд першої інстанції правильно вважав за можливе допустити розстрочку виконання рішення суду у цій справі в частині стягнення заборгованості за кредитними договорами та судового збору терміном на 12 місяців.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 дублюють доводи її заперечень проти позову позивача у цій справі у суді першої інстанції, яким останній вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, яку вона вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи. Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування відповідача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Відповідач не надала суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову Банку та, відповідно, у спростування останнього у цій справі в частині його задоволення.

Суд першої інстанції правильно виходив при вирішенні цієї справи із:

- презумпції правомірності правочинів (ст. 204 ЦК України) вищезазначених кредитних договорів, підписаних сторонами без зауважень, належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та відповідачем апеляційному суду не були надані), оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом та вони не визнані судом недійсними (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та відповідачем апеляційному суду не надані, так, відповідач у цій справі будь-якого зустрічного позову не заявляла, у матеріалах цієї справи відсутнє будь-яке рішення іншого суду в іншій справі про визнання вищезазначених кредитних договорів недійсними та відповідачем апеляційному суду не надано),

- принципу обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України), за змістом якої вищезазначені кредитні договори є обов`язковими для виконання його сторонами.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, відсутні та зокрема відповідачем апеляційному суду не надані.

Оскільки, надані відповідачем ОСОБА_1 виключно до її вищезазначеного клопотання про звільнення її від сплати судового збору за апеляційну скаргу у цій справі з підстав майнового стану (т.с.1 а.с.174-178), на підтвердження її майнового стану докази (копії т.с.1 а.с.179-193: відомостей щодо відповідача, як платника податків про її доходи, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, листа-відповіді, паспорту, свідоцтва про народження, квитанцій, довідок), не належать до такових.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України, було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування або рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок Банку будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Крім того, встановлено, що ухвалою апеляційного суду від 26 червня 2025 року (т.с. 1 а.с. 241-242) відповідач була звільнена у цій справі від сплати судового збору за подачу нею вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі через її вищезазначений скрутний майновий стан.

Разом із цим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити ОСОБА_1 її право, як боржника у подальшому вже на стадії виконання вищезазначеного рішення суду у цій справі, з Банком, як стягувачем, чи виконавцем (приватним або державним) у позасудовому чи судовому порядку вирішувати питання, пов`язані зі виконанням цього судового рішення, а саме: зміну чи встановлення іншого порядку виконання судового рішення (відстрочення або розстрочення тощо), звільнення аліментних коштів від стягнення тощо.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 травня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова апеляційним судом складена 10.11.2025 року, оскільки у період з 08.11.2025 року по 09.11.2025 року мали місце вихідні дні.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Онищенко Е.А.Трофимова Д.А.