П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та товариства з обмеженою відповідальністю «Телеканал «Прямий» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Телеканал «Прямий», ОСОБА_1 про захист гідності, честі та ділової репутації, спростування недостовірної інформації,

В С Т А Н О В И В:

04 квітня 2024 року позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідачів.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що наведена інформація поширена відповідачами щодо позивача є неправдивою, принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 і формує у суспільстві негативне сприйняття особи позивача, тому порушені особисті немайнові права позивача підлягають відновленню та захисту у судовому порядку. Недостовірна інформація про позивача була поширена 28 березня 2023 року у мережі Інтернет у відео під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_5», розміщеному на YouTube - каналі «Телекал Прямий» ІНФОРМАЦІЯ_2 на веб-сайті YouTube ( ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою у мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_2

Факт поширення вказаного відео підтверджується Звітом за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет від 06 березня 2024 року № 81/2024-3В, складеним Дочірнім підприємством «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес». У назві відео та у фразах, в яких поширено недостовірну інформацію про позивача та, які озвучені ОСОБА_1 , вказується прізвище позивача, що свідчить про поширення інформації про ОСОБА_2 . Також у заставці до відео міститься фотографічне зображення позивача, що додаткового підтверджує факт поширення інформації про ОСОБА_2 . На дату подання позову відео на YouTube-каналі «Телеканал Прямий» на веб-сайті YouTube переглянуло понад 133 тисячі осіб, тобто поширена у цьому відео недостовірна інформація про позивача була доведена до відома значної кількості людей.

Враховуючи викладене, позивач просив суд визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 , інформацію, поширену 28 березня 2023 року на YouTube -каналі «Телеканал «Прямий» ( ІНФОРМАЦІЯ_2 на веб-сайті YouTube (Ошибка! Недопустимый объект гиперссылки.) за адресою в мережі Інтернет: https: ІНФОРМАЦІЯ_2 у відео під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_5 » у наступних фразах ОСОБА_1 :

«..Він ініціював кримінальну справу проти ОСОБА_6 за отримання Томосу.. »;

«..А це і справи, які ініціював ОСОБА_2 , зокрема, які б ледь не залишили Україну без системи протиповітряної оборони».

- зобов`язати ТОВ «Телеканал «Прямий» протягом п`яти календарних днів з моменту набрання рішенням у даній справі законної сили спростувати недостовірну інформацію поширену 28 березня 2023 року про ОСОБА_2 на YouTube -каналі «Телеканал «Прямий» ( ІНФОРМАЦІЯ_2 на веб-сайті YouTube ( ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_2 у відео під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_5 » шляхом розміщення на YouTube-каналі «Телеканал Прямий » на веб-сайті Youtube за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_2 вступної та резолютивної частини рішення суду у цій справі під заголовком «Спростування».

- зобов`язати ТОВ «Телеканал «Прямий» протягом п`яти календарних днів з моменту набрання рішенням у даній справі законної сили видалити недостовірну інформацію про ОСОБА_2 з відео під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_5 , розміщеного 28 березня 2023 року на YouTube -каналі «Телеканал «Прямий» ( ІНФОРМАЦІЯ_2 на веб-сайті YouTube ( ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_4 яка поширена у наступних фразах ОСОБА_1 :

«..Він ініціював кримінальну справу проти ОСОБА_6 за отримання Томосу »;

«..А це і справи, які ініціював ОСОБА_2 , зокрема, які б ледь не залишили Україну без системи протиповітряної оборони».

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 березня 2025 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 29 квітня 2025 року відповідач - 2 та 02 травня 2025 року відповідач 1 направили апеляційні скарги, у яких зазначили, що оскаржуване рішення вважають незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків, викладених у рішеннях суду, дійсним обставинам справи, за недоведеності обставин, які суд визнав встановленими.

У зв`язку з цим відповідачі просили апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Станом на день розгляду справи відзиви на апеляційні скарги до суду не надходили.

30 вересня 2025 року на адресу суду від представника відповідача -2 - адвоката Тарасова А.Г. надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

В обґрунтування вказаного клопотання адвокат зазначив, що ОСОБА_1 у зв`язку з перебуванням у відпустці поза межами м. Києва не матиме можливості особисто з`явитися в судове засідання, водночас він виявляє бажання бути особисто присутнім під час розгляду апеляційної скарги.

На підтвердження вказаного долучив розпорядження Голови Верховної Ради України №759-к від 12.09.2025 року про надання відпустки ОСОБА_1 без збереження заробітної плати тривалістю 5 календарних днів з 29 вересня 2025 року по 03 жовтня 2025 року.

Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання, зазначає, що надання відпустки особі свідчить про невиконання нею трудових функцій на період відпустки, проте це не є підставою для неможливості з`явитися до суду особисто чи через засоби конфенцзвязку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного клопотання.

01 жовтня 2025 року н адресу суду від представника ТОВ «ТК «Прямиий» - адвоката Дорошенка А.О. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до моменту залучення до участі у справі правонаступника ОСОБА_2 .

Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання, зазначає таке.

Факт смерті ОСОБА_2 , який був публічною особою, є загальновідомим і підтверджується документально.

Предметом розгляду даної справи є про захист гідності, честі та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, вказані правовідносини не допускають правонаступництво. За таких умов суд не може залучити правонаступника у справі та зупинити провадження і розглядає справу за таким складом учасників: ТОВ «ТК «Прямиий», ОСОБА_1

02 жовтня 2025 року на адресу суду від представника ТОВ «ТК «Прямиий» - адвоката Дорошенка А.О. надійшло клопотання про розгляд клопотання ОСОБА_11 про відкладення судового засідання без його участі.

У судове засідання, призначене на 02.10.2025 року, сторони не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлялась.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку:

Судом встановлено, що 28 березня 2023 року на YouTube-каналі «Телеканал «Прямий» на веб-сайті YouTube (ІНФОРМАЦІЯ_3) в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_2 було розміщено відео під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_5 », в якому поширено недостовірну інформацію про ОСОБА_2 , озвучену народним депутатом України ОСОБА_1 у наступних фразах:

«.Він торпедував, ініціював кримінальну справу проти ОСОБА_6 за отримання Томосу.

..за незалежну православну церкву України, яка є … це не тільки релігійне, а й безпекове питання, як ми можемо зараз давно переконатися з огляду на те, що…..як попи московського патріархату колаборували з окупантами.

А це і справи, які ініціював ОСОБА_2 , зокрема, які б ледь не залишили Україну без систем протиповітряної оборони, коли за приписами ДБР у військових частинах вилучали клістрони- це прилади, які, ну щоб довго не пояснювати, без яких система протиповітряної оборони не працює, в принципі, і їх просто от перед війною ледь не вило повертали, перед другою … перед широкомасштабним вторгненням. Він свідомо атакував, ОСОБА_2 свідомо атакував безпеку України».

Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги позивача, зазначив, що обидві фрази ОСОБА_1 , які є предметом спору у даній справі, спрямовані на створення негативного враження про особу позивача через поширення неправдивих твердження про те, що позивач «атакує безпеку України» шляхом ініціювання справи щодо отримання Томосу та справи «яка ледь не залишила Україну без системи протиповітряної безпеки». У період, коли в Україні триває розв`язана росією війна, будь-яка згадка про вчинення особою дій, які загрожують безпеці України чи дій, які заперечують здобутки України, пов`язані з збереженням та відстоюванням незалежності України, викликає в українському суспільстві лише негативні емоції, а отже наділення ОСОБА_1 позивача характеристиками особи, яка «атакує безпеку України» через нібито ініціювання певних кримінальних справ завдає шкоду честі, гідності та діловій репутації позивача.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Так, у рамках такої справи має бути оцінено як факт розповсюдження такої інформації, так і характер розповсюдження такої інформації;

Щодо розповсюдження такої інформації, колегія суддів зазначає, що позивачем на підтвердження вказаного факту надано до суду Звіт за результатами проведення фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 06.03.2024 №81/2024-ЗВ, виданий Дочірнім підприємством «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес».

Із вказаного Звіту вбачається, що: «Відповідно до Порядку надання послуг з видачі звітів за результатами проведення фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет та довідок з відомостями про власників веб-сайтів/реєстр антів доменних імен або інформацією про їх встановлення, затвердженого Об`єднанням підприємств «Український мережевий інформаційний центр» (ОП УМІЦ) 11 січня 2021 року, та повноважень, наданих за результатами акредитації, що підтверджені Свідоцтвом про акредитацію, виданим ОП УМІЦ 04 січня 2022 року...»

Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» (надалі Закон), судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Частиною 1 статті 7 Закону передбачено, що судово-експертну діяльність у кримінальному провадженні здійснюють державні спеціалізовані установи, а в інших випадках - також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Підставою для складання документу під назвою «Звіт за результатами проведення фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 06.03.2024 №81/2024-ЗВ» стало свідоцтво про акредитацію від 04 січня 2022 року, видане Об`єднанням підприємств «Український мережевий інформаційний центр».

Положеннями ст.6 Закону України «Про акредитацію органів з оцінки відповідності» передбачено, що акредитація здійснюється національним органом України з акредитації.

Національний орган України з акредитації є державною організацією, яка утворюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного розвитку, та провадить некомерційну господарську діяльність. До складу національного органу України з акредитації входять: рада з акредитації; технічні комітети з акредитації; комісія з апеляцій.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що об`єднання підприємств «Український мережевий інформаційний центр» не є державним органом, уповноваженим на акредитацію інших підприємств, а тому виданий ним сертифікат не може вважатися належним, відтак Консорціум «Український центр підтримки номерів і адрес» не наділений жодними повноваженнями на проведення судових експертиз.

Крім того, документ підписаний директором Центру компетенції, ОСОБА_12.

Положенням пунктів 1, 3, розділу III Наказу Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року №3505/5 «Про затвердження Інструкції про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах» передбачено, що обов`язковою умовою здійснення судово - експертної діяльності судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих установах, є наявність свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, виданого Міністерством юстиції України на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України, яким надається право на проведення конкретних видів експертиз. У письмових висновках експерта, крім даних, передбачених чинним законодавством, обов`язково зазначаються номер, дата видачі і строк дії свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта.

Положеннями статті 9 Закону «Про судову експертизу» ст. 9 передбачено, що атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України.

З огляду на те, що Державний реєстр атестованих судових експертів не включає в себе відомостей відносно ОСОБА_12, остання не уповноважена відповідно до закону складати експертні висновки.

Положеннями пункту 1.1. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України 08.10.1998 №53/5 передбачено, що призначення судових експертиз та експертних досліджень (далі - експертизи та дослідження) судовим експертам державних спеціалізованих науково - дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України (далі - експертні установи) та атестованим судовим експертам, які не є працівниками державних спеціалізованих установ (далі - експерти), їх обов`язки, права та відповідальність, організація проведення експертиз та оформлення їх результатів здійснюються у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним, Цивільним процесуальним, Господарським процесуальним кодексами України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кодексом адміністративного судочинства України, Митним кодексом України, Законами України «Про судову експертизу», «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з питань судово-експертної діяльності та цією Інструкцією.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також' за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

У тексті Постанови Верховного Суду від 13.03.2019 року в справі №711/7960/17 колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначено, що: «Згідно з частиною сьомою статті 102 ЦПК України у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Аналогічне положення міститься у ч.5 статті 106 ЦПК України.»

Наданий Позивачем документ під назвою «Звіт за результатами проведення фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 06.03.2024 №81/2024-ЗВ» не містить обов`язкових реквізитів до висновку експерта, всупереч вимогам наведених вище норм, а саме коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав.

Всупереч вищенаведеного, у зазначеному висновку не зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що вказаний Звіт є неналежним доказом, а отже позивачем не доведено факту розповсюдження такої інформації.

Що стосується характеру розповсюдження такої інформації, колегія суддів зазначає таке:

Відповідно до ст.ст.3,28 Конституції України честь і гідність людини є найвищою соціальною цінністю, кожен має право на повагу до його гідності. Разом із цим, у відповідності до ст.34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до ч.1,6 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом.

Згідно вимог ст.ст.297,299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до положень ст.30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Суб`єкти інформаційних відносин звільняються від відповідальності за розголошення інформації з обмеженим доступом, якщо суд встановить, що ця інформація є суспільно необхідною.

Відповідно до ст.302 ЦК України, фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.

Збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності.

Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування.

Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело.

За змістом статей 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, їх недоторканність, а також на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист своєї гідності, честі та ділової репутації.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ст. 277 ЦК України).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації і з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

У своїй практиці Європейський Суд з прав людини розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлювання думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року). Однак, навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення у справі «Де Хаес і Гійселс проти Бельгії» від 24 лютого 1997 року, пункт 47).

Оцінюючи характер розповсюдження інформації , а саме фрази:

«.Він торпедував, ініціював кримінальну справу проти ОСОБА_6 за отримання Томосу.

..за незалежну православну церкву України, яка є … це не тільки релігійне, а й безпекове питання, як ми можемо зараз давно переконатися з огляду на те, що…..як попи московського патріархату колаборували з окупантами.

А це і справи, які ініціював ОСОБА_2 , зокрема, які б ледь не залишили Україну без систем протиповітряної оборони, коли за приписами ДБР у військових частинах вилучали клістрони- це прилади, які, ну щоб довго не пояснювати, без яких система протиповітряної оборони не працює, в принципі, і їх просто от перед війною ледь не вило повертали, перед другою … перед широкомасштабним вторгненням. Він свідомо атакував, ОСОБА_2 свідомо атакував безпеку України», колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що неможливо вважати дані твердження саме як повідомлення про конкретні факти .

Зі стилістичного викладу цих фраз та із самого їх змісту з точки зору апеляційного суду не можна зробити висновки, що вказані виловлювання містять інформацію про те, що саме ОСОБА_2 був заявником у зазначених кримінальних провадженнях.

Зважаючи на весь зміст в цілому, а не лише конкретні фрази, суд апеляційної інстанції оцінює вказані висловлювання апелянта саме як оціночні судження.

Пунктами 1-3 ст.377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Пунктом 7 ч.1 ст.255 ЦПК передбачено, що підставою для закриття провадження у справі є смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Вказана правова конструкція передбачає, що у разі смерті позивача у справі, які не допускає правонаступництва, після ухвалення судом першої інстанції рішення, але до перегляду справи в суді апеляційної інстанції, обов`язок суду апеляційної інстанції перевірити рішення суду першої інстанції на його належність , обґрунтованість та законність

Якщо ухвалене рішення визнається законним і обґрунтованим, воно підлягає залишенню без змін, незважаючи на факт смерті позивача. Натомість, встановивши неналежність оскаржуваного рішення, апеляційний суд скасовує його та закриває провадження у справі.

Як зазначено вище, апеляційний суд дійшов висновку про неможливість вважати належним оскаржуване рішення, у зв`язку з чим підлягає застосуванню процедура, передбачена ст.377 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 377, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та товариства з обмеженою відповідальністю «Телеканал «Прямий» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 березня 2025 року скасувати, провадження у справі закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько