УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 936/1380/24

провадження № 61-12636ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Воловецького районного суду Закарпатської області від 09 липня 2025 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову від 02 грудня 2024 року ВП № НОМЕР_1 Свалявського відділу державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ),

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесений до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що 03 грудня 2024 року ОСОБА_1 подав до суду зазначену скаргу.

Ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської області від 04 грудня 2024 року скаргу ОСОБА_1 повернуто особі, яка її подала. Суд мотивував ухвалу тим, що cтаття 448 ЦПК України передбачає, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. З аналізу змісту поданої скарги неможливо встановити, який суд розглянув справу як суд першої інстанції, в межах якого виконавчого провадження і на підставі якого виконавчого документа здійснюється стягнення з боржника. Крім цього, з матеріалів скарги вбачається, що у порушення положень абзацу 2 частини другої статті 183 ЦПК України до скарги не додано доказів надіслання (надання) такої скарги іншим учасникам справи, зокрема, особі, на рішення якої подається скарга.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 02 червня 2025 року ухвалу Воловецького районного суду Закарпатської області від 04 грудня 2024 року скасовано, скаргу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційний суд вказав, що у випадку, якщо суд дійде висновку про невідповідність поданої скарги вимогам ЦПК України щодо форми та змісту, то суд вправі застосувати положення статті 185 ЦПК України.

Ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської області від 02 липня 2025 року скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської області від 09 липня 2025 року, залишеною без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року, скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

Суд першої інстанції мотивував ухвалу тим, що 04 липня 2025 року ОСОБА_1 подав заяву про усунення, на його думку, недоліків скарги, дослідивши яку, суд прийшов до висновку про повернення її. Положеннями розділу VII ЦПК України передбачено територіальну та інстанційну юрисдикцію судів для розгляду скарг на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання саме судового рішення. Як вбачається з тексту скарги, оскаржувана постанова прийнята не за наслідками виконання судового рішення, а на підставі виконання рішення іншого органу (посадової особи), а відтак положення розділу VII ЦПК України до вказаних правовідносин не застосовються. Вказані в ухвалі про залишення скарги без руху від 02 липня 2025 року недоліки скарги не усунуто, копію оскаржуваної постанови суду не надано, причини неможливості подання такої самостійно не наведено. За таких обставин скарга ОСОБА_1 підлягає поверненню.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 зазначив, що йому невідомо, яким чином сформована сума заборгованості у постанові від 02 грудня 2024 року ВП № НОМЕР_1, просив суд вирішити питання про витребування для суду усіх документів, на підставі яких була розрахована та сформована сума заборгованості державним виконавцем. І тільки в судовому засіданні, отримавши відзив відповідача та підтверджуючі документи, суд першої інстанції мав би реальні підстави та докази, чи розглядати справу у Воловецькому районному суді, чи передати справу за підсудністю до іншого суду.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що оскаржувана постанова прийнята не за наслідками виконання судового рішення, а на підставі виконання рішення іншого органу (посадової особи), а відтак положення розділу VII ЦПК України до вказаних правовідносин не застосовуються. Суд першої інстанції спочатку перевіряє підсудність справи для встановлення компетентного суду для розгляду скарги, а вже потім, за відсутності підстав для повернення, відкриває провадження та вирішує заяви і клопотання скаржника, що надійшли разом із скаргою. Тому суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали обґрунтовано вважав, що недоліки скарги ОСОБА_1 не усунуто.

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду дві тотожні за змістом касаційні скарги, в яких просить скасувати оскаржувані судові рішення, направити справу для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що скаржнику невідомо, яким чином сформовано заборгованість у постанові ВП № НОМЕР_1 від 02 грудня 2024 року. Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 розраховував на вирішення судом клопотання про витребування документів, на підставі яких сформовано заборгованість в підготовчому судовому засіданні. І тільки в судовому засіданні, отримавши відзив відповідача та підтверджуючі документи, суд першої інстанції мав би реальні підстави та докази, чи розглядати справу у Воловецькому районному суді, чи передати справу за підсудністю до іншого суду. Тому вважає повернення скарги неправомірним.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

У частині першій статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, зокрема, що сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України (тут і далі в редакції, чинній на час подання скарги) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу,порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина перша статті 448 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У частині другій статті 183 ЦПК України визначено, що до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

За вимогами частини четвертої статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) зазначено, що «скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим приписами ЦПК України (статті 175, 177), з урахуванням особливостей, визначених у частині четвертій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження». У разі відсутності спеціальних приписів щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, для розгляду таких скарг мають застосовуватися приписи ЦПК України, якими врегульовані аналогічні питання».

Велика Палата Верховного Суду неодноразово робила висновок, що з огляду на те, що скаргу подано на дії державного виконавця з виконання виконавчого документа, виданого іншою посадовою особою, а не судом, підвідомчість спору належить адміністративному суду (постанови від 14 березня 2018 року, від 14 листопада 2018 року у справі № 161/15523/17, від 06 лютого 2019 року у справі № 678/1/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 346/79/17).

Суди встановили, що оскаржена постанова прийнята не за наслідками виконання судового рішення, а на підставі виконання рішення іншого органу (посадової особи), у порушення положень абзацу 2 частини другої статті 183 ЦПК України до скарги не додано доказів надіслання (надання) такої скарги іншим учасникам справи, як і особі, на рішення якої подається скарга.

За таких обставин суд першої інстанції правильно повернув скаргу заявнику без розгляду.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги, що суд мав самостійно витребувати документи виконавчого провадження в підготовчому судовому засіданні і тільки в судовому засіданні вирішувати питання, чи розглядати скаргу, оскільки розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» проведення підготовчого судового засідання не передбачено, а суд приймає скаргу до розгляду за відсутності підстав для її повернення, тобто лише належним чином оформлену скаргу та яка підсудна цьому суду.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтована.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Воловецького районного суду Закарпатської області від 09 липня 2025 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року у справі № 214/2673/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

П. І. Пархоменко