Номер провадження: 22-ц/813/4891/25
Справа № 504/5244/24
Головуючий у першій інстанції Якимів А. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Громовенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 лютого 2025 року, постановленого під головуванням судді Якиміва А.В., повний текст рішення складений 24 лютого 2025 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приморський ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Приморський ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, в якому просив:

- звільнити його від сплати заборгованості по аліментам в розмірі 224516,20 грн., які стягуються з нього на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.03.2023 року у цивільній справі №504/3080/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 ;

- звільнити його від сплати заборгованості по аліментам в розмірі 224516,20 грн., які стягуються з нього на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.03.2023 року у цивільній справі №504/3080/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, який за рішенням суду був розірваний 25.10.2022 року.

У шлюбі, у сторін народились діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Комінтернівського районного суду від 28.03.2023 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 12000,00 грн., щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з усіх видів його заробітку (доходу), з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 11.10.2022 року і до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 12000,00 грн., щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з усіх видів його заробітку (доходу), з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 11.10.2022 року і до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 . При призначені вказаного розміру аліментів суд виходив з того, що на час розгляду справи матеріальний стан та стан здоров`я позивача був задовільний.

Проте, у 2023 році дохід позивача зменшився у 17 разів у порівнянні з 2021-2022 роками. Позивачем укладено два кредитні договори на суми 479000 грн. та 700000 грн. 28.02.2024 року позивачу встановлено 3 групу інвалідності, а 09.08.2024 року вже 2 групу, що свідчить про погіршення стану здоров`я позивача. Крім того, ОСОБА_1 матеріально допомагає своїй матері пенсійного віку. Вказане, на думку позивача є підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 лютого 2025 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позову не взяв до уваги погіршення його матеріального стану, погіршення його стану здоров`я, знаходження на його утриманні матері пенсійного віку.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

В судове засідання, призначене на 28 жовтня 2025 року учасники справи не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 62-66 т. 2).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, явка яких не визнавалась судом обов`язковою.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання та які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Якименко М.М., представника ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що обставини вказані позивачем (істотне зменшення доходу, наявність 2 групи інвалідності, наявність кредитних зобов`язань та матері пенсійного віку) є повсякденними і істотного значення не мають та не є підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Однак, з таким з таким висновком суду, колегія суддів погоджується не в повній мірі за наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 02 серпня 2014 року, який 25.10.2022 року за рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області розірвано.

Під час перебування сторін у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син ОСОБА_7 , а ІНФОРМАЦІЯ_6 народився син ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження дітей.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 28.03.2023 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на:

утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 12000 грн., щомісячно але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з усіх видів його заробітку (доходу), з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 11.10.2022 року і до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 12000 грн., щомісячно але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з усіх видів його заробітку (доходу), з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 11.10.2022 року і до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_7

Постановою Одеського апеляційного суду від 01.05.2024 року рішення Комінтерновського районного суду Одеської області від 28.03.2023 року залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/119043099#).

Після перегляду рішення Комінтернівського районного суду Одеської області в апеляційній інстанції, 31 липня 2024 року Комінтернівським районним судом Одеської області видано виконавчий лист на виконання рішенням суду, яке набуло чинності 01.05.2024 року.

Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 аліментів відкрито 19.08.2024 року.

З розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем 2 жовтня 2024 року вбачається, що заборгованість утворилася за аліментами за попередні роки, а саме починаючи з 11.10.2022 року (з моменту звернення з позовом до суду) по червень 2024 року та загальна заборгованість за несплату аліментів на утримання сина ОСОБА_7 , складає 200 516,2 грн. (а.с. 8-9 т. 1).

З матеріалів справи вбачається, що під час перебування справи про стягнення аліментів на розгляді у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачував аліменти щомісячно на утримання двох неповнолітніх дітей починаючи з 05.04.2023 року по 15.05.2024 року, що підтверджується квитанціями про сплату аліментів на утримання синів ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в загальному розмірі 102 490 грн. (а.с. 18-36 т. 1).

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів приходить висновку, що заборгованість зі сплати аліментів, яку розрахував державний виконавець починаючи з жовтня 2022 року по червень 2024 року виникла з підстав того, що виконавчий лист було пред`явлено до виконання 19.08.2024 року, тобто після перегляду рішення суду в апеляційній інстанції.

Згідно з частиною другою статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на ту обставину, що після ухвалення постанови Одеським апеляційним судом, ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_7 сплачував аліменти в повному обсязі, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 9 т. 1).

Більш того, постановою Одеського апеляційного суду від 28.10.2025 року, встановлено, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з вини ОСОБА_1 , а саме з підстав того, що виконавчий лист подано на виконання у серпні 2024 року по рішенню суду про стягнення аліментів з 11.10.2022 року, саме з моменту подання позову, тобто за попередні роки (https://reyestr.court.gov.ua/Review/131507476#).

В судовому засіданні апеляційної інстанції, адвокатом Якименко М.М., представником ОСОБА_1 зазначено, що на цей час заборгованість по аліментам взагалі відсутня та в повному обсязі погашена ОСОБА_1 .

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів приходить висновку про те, що суд правильно дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, однак не звернув уваги, на те, що ОСОБА_1 після ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції сплачував аліменти на сина ОСОБА_7 у розмірі 12000 грн., тобто виконуючи рішення суду, не заважаючи на свій стан здоров`я та матеріальне становище, про яке зазначено у позовній заяві, а тому підстав для звільнення від сплати аліментів, які на цей час сплачені в повному обсязі з підстав зазначених у позові, суд не вбачає.

Крім того, частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, (далі Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 27 Конвенції держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

За наведених підстав, колегія суддів приходить висновку про залишення без змін резолютивної частини рішення суду першої інстанції про відмову у задоволені позову, однак у зв`язку з помилково визначеними мотивами такої відмови, оскаржуване судове рішення підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини у редакції цієї постанови.

Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З контексту наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивування зазначеного в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 лютого 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 10 листопада 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Р.Д. Громік

______________________________________ С.М. Сегеда