Справа №949/2289/25
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

05 листопада 2025 року суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Тарасюк А.М., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області та просить:

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26.10.2013, індексний номер 11650295, яким визначено власника ОСОБА_2 на будівлю, гараж, нежитлова будівля загальною площею 42,6 м.кв., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 7253178 від 26.10.2013, відповідно до якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, зареєстроване право власності за ОСОБА_2 на будівлю, гараж, нежитлову будівлю загальною площею 42,6 м.кв., що Розташований за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 3082345, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18.

Ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї матеріалами на предмет відповідності їх нормам Цивільного процесуального кодексу України, які регулюють порядок дотримання позивачем вимог щодо подачі та форми позовної заяви, вважаю, що її слід залишити без руху з огляду на наступне.

Приписами ст. 2 ЦПК України унормовано, що цивільне судочинство в Україні здійснюється, зокрема, на засадах верховенства права, змагальності сторін, диспозитивності, пропорційності, неприпустимості зловживання процесуальними правами, обов`язковості судового рішення.

Суворе та неухильне дотримання зазначених принципів є запорукою досягнення завдань судочинства, що превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати ст.ст. 175 - 177 ЦПК України, а також вимогам ст. 95 цього Кодексу.

У роз`ясненнях, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справу суді першої інстанції" зазначено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК (діюча ст. 175 ЦПК). При цьому, в позовній заяві повинні міститися не лише позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці, яка, як встановлено п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна.

При цьому, обов`язок визначити вартість спірного майна покладається на позивача, про що зазначається у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах".

Як встановлено з прохальної частини позовної заяви, позивачем заявлено дві самостійні позовні вимоги: про визнання недійсним та скасування свідоцтво про право власності на нерухоме майно та про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Згідно постанови ВП ВС від 25.08.2020 по справі № 910/13737/19, майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (п. 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 907/9/17, провадження № 12-76гс18).

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.п. 11, 16 вищевказаної постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014, ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України, відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ на день подання позову, і саме з такої ціни позову (в національній валюті) визначається розмір судового збору, що підлягає оплаті.

Відповідно до п.п. "а" п. 12 постанови Пленуму ВС України від 22.12.1995 №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" визначено, що під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" від 12.07.2001 №2658-ІІІ, згідно якого звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору та підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (ст. 12).

Водночас, варто наголосити на тому, що вартість майна не може бути визначена на власний розсуд сторони, а має бути відображена доказами.

Таким чином, позивачем, на виконання наведених положень, має бути приведена ціна позову, що має бути розрахована та подана у звіті про оцінку майна, зокрема його ринкова вартість.

Отже, із зазначеного слідує, що позовна вимога про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно є вимогою майнового характеру, оскільки стосується права на об`єкт нерухомості, що має економічну цінність.

При цьому, позовна вимога про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є вимогою немайнового характеру, так як спрямована на скасування вже існуючої реєстраційної дії, хоча і стосується майнових прав, а її суть полягає в скасуванні юридичного факту - реєстрації.

Тобто, позовна заява містить одну вимогу майнового характеру та одну вимогу немайнового характеру, кожна з яких є самостійним об`єктом справляння судового збору.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Згідно з вимогами ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн.).

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Згідно Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 10 своєї постанови №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014 роз`яснено, що подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору.

Отже, зважаючи на вищевикладене, дана позовна заява містить одну вимогу майнового характеру та одну вимогу немайнового характеру, кожна з яких є самостійним об`єктом справляння судового збору.

Тому, на виконання вимог Закону України "Про судовий збір", позивачу необхідно сплатити судовий збір за ставками встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься квитанція до платіжної інструкції №2.355545487.1 від 15.10.2025 про сплату позивачем судового збору в сумі 1211,20 грн., що відповідає сумі судового збору за позовну вимогу немайнового характеру, без урахування вимоги майнового характеру.

Тож, з урахуванням наведеного, позивачу необхідно у позовній заяві зазначити ціну позову, яка має відповідати саме дійсній (ринковій) вартості нерухомого майна та здійснити доплату судового збору за позовну вимогу майнового характеру виходячи з вартості нерухомого майна станом на момент звернення до суду, що відповідно, становить ціну позову, оскільки правильність сплати судового збору залежатиме від вказаної ціни позову.

До того ж, на виконання вимог п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява має містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Так, позивач зазначає, що право власності на нерухоме майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 7253178 від 26.10.2013, яке, відповідно, просить визнати незаконним та скасувати. Тобто, зазначене рішення є предметом другої позовної вимоги позивача.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Втім, всупереч вказаним нормам ЦПК України, позивачем, на підтвердження вказаних нею обставин, не додано до матеріалів позовної заяви оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.10.2013.

Отже, подаючи позовну заяву до суду, позивач не виконав визначені законодавством та зазначені вище вимоги до позовної заяви.

Таким чином, вищевказані недоліки позовної заяви унеможливлюють відкриття провадження по справі у зв`язку з чим її слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення таких недоліків.

При цьому, суд зауважує, що зазначене не свідчить про занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог та в жодному разі не робить суд недоступним для позивача, який потребує судового захисту, не є перешкодою позивачу в доступі до правосуддя.

Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений законом. Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.

Так, у рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Водночас, прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Голдер протиВеликої Британії"від 21.02.1975року "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 року, в яких зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист, залишення позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя після усунення недоліків позову.

Зважаючи на вищевикладене, позивачу необхідно усунути недоліки своєї позовної заяви шляхом приведення останньої відповідно до вимог діючого Цивільного процесуального кодексу України.

За таких обставин, в силу ч. 1 ст. 185 ЦПК України вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху, надавши позивачу строк п`ять днів з дня вручення даної ухвали для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст. 185 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності та надати позивачу для усунення вищевказаних недоліків п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду: Тарасюк А.М.