Провадження № 2 /201/4923/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року Соборний районний суд

міста Дніпра

Суддя Федоріщев С.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «УКРКОЛЬОРПРОМ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

ВСТАНОВИВ:

03 вересня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «УКРКОЛЬОРПРОМ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, та просив стягнути з відповідача на свою користь:

-заборгованість по заробітній платі за період з 08.08.2019 року по 02.09.2024 року, що становить 595 069 гривень 63 копійки;

-компенсацію за 122 дні невикористаної щорічної відпустки у розмірі 50 185 гривень 88 копійок, з вирахуванням з цих коштів передбачених законом податків та обов`язкових платежів;

-компенсацію за затримку виплат при звільненні у розмірі 75 114 гривень 00 копійок, з вирахуванням з цих коштів передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

На підставі п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення у частині стягнення невиплаченого заробітку за один місяць.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що він працював у Державному підприємстві «УКРКОЛЬОРПРОМ» у період часу з 08.08.2019 року по 02.09.2024 року. Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №145-п від 07.08.2019 року Позивач був призначений на посаду виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «УКРКОЛЬОРПРОМ», яку обіймав і на час звільнення. У вересні 2024 року Позивачу стало відомо, що наказом Фонду державного майна України №2050 від 30.08.2024 року Позивача було звільнено із займаної посади 02.09.2024 року. Відповідну інформацію було отримано з сайту Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та з сайту Фонду державного майна України. В день звільнення Відповідач не здійснив виплату Позивачеві всіх сум, що належать йому від підприємства. Відповідач не надав Позивачеві письмового повідомлення про суми, які нараховані та підлягають виплаті працівникові (Позивачеві) при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати. 27.12.2024 року Позивачем був направлений засобами поштового зв`язку на адресу Відповідача лист з вимогою про вручення наказу про звільнення, про вручення письмового повідомлення про нараховані суми при звільненні, про сплату суми, нарахованої та не виплаченої при звільненні. На момент подання цього позову відповіді на вказану вимогу від Відповідача не надходило, копія наказу не була вручена, розрахунок не проведений. 21.07.2025 року на адресу Відповідача направлявся адвокатський запит щодо надання відомостей про суми, нараховані та виплачені Позивачеві при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) та докази повідомлення Позивача про ці суми та докази виплати цих сум, а також щодо надання копії контракту з Позивачем, якщо такий укладався, та наказу про звільнення Позивача. На момент подання цього позову відповідь на адвокатський запит від Відповідача не надходила. Також, 21.07.2025 року аналогічний адвокатський запит було направлено на адресу Фонду державного майна України у зв`язку з тим, що відповідно до статуту ДП «УКРКОЛЬОРПРОМ» директор призначається і звільняється з посади рішенням Фонду державного майна України. 25.08.2025 року Фонд державного майна України надав відповідь на вказаний адвокатський запит, в якій повідомив, що Позивач дійсно був звільнений з займаної посади Наказом Фонду державного майна України №2050 від 30.08.2024 року, копія якого додана до відповіді на запит. Зі змісту вказаного Наказу вбачається, що Позивача було звільнено із займаної посади 02.09.2024 року відповідно до пункту 2 частини другої статті 36 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України). 25.08.2025 року Позивачем повторно був направлений засобами поштового зв`язку на адресу Відповідача лист з вимогою про вручення наказу про звільнення, про вручення письмового повідомлення про нараховані суми при звільненні, про сплату суми, нарахованої та не виплаченої при звільненні. На момент подання цього позову відповіді на вказану вимогу від Відповідача не надходило, копія наказу не була вручена, розрахунок не проведений. На момент подання цього позову відповіді на вказану вимогу від Відповідача не надходило, копія наказу не була вручена, розрахунок не проведений. Згідно відомостям сервісу АТ «УКРПОШТА» щодо відстеження відправлень (трекінг) 27.08.2025 року була невдала спроба вручення листа кур`єром АТ «УКРПОШТА» одержувачу, що свідчить про відсутність Відповідача за його місцезнаходженням. Також, 25.08.2025 року Позивачем був направлений електронний лист на офіційну електронну адресу Відповідача, зазначену в Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підписаний електронним цифровим підписом лист з вимогою про вручення наказу про звільнення, про вручення письмового повідомлення про нараховані суми при звільненні, про сплату суми, нарахованої та не виплаченої при звільненні. На момент подання цього позову відповіді на вказану вимогу від Відповідача не надходило, копія наказу не була вручена, розрахунок не проведений. Отже, Позивач неодноразово звертався до Відповідача з вимогою здійснити дії та провести розрахунок у зв`язку зі звільненням в порядку ст. 47, ст. 116 КЗпП України. Проте, станом на сьогодні Відповідач ігнорує всі звернення Позивача, ДП «УКРКОЛЬОРПРОМ» всупереч вимогам закону не було виплачено Позивачу передбачені трудовим законодавством виплати при звільненні, а саме: не виплачена заборгованість по заробітній платі, не виплачена компенсація за невикористані щорічні відпустки та вихідна допомога при звільненні, а також не компенсовано втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків вищезазначених виплат. Також, на момент подання цього позову Позивачу не було вручено наказу ДП «УКРКОЛЬОРПРОМ» про його звільнення із займаної посади. При цьому, за період роботи Позивача з 08.08.2019 року по 02.09.2024 року Відповідачем ДП «УКРКОЛЬОРПРОМ» здійснювалися нарахування та НЕ виплачувалася заробітна плата Позивачу, а також здійснювалися нарахування та перерахування (фактична сплата) податку на доходи фізичної особи та військового збору, які Відповідач як податковий агент утримував із заробітної плати Позивача та перераховував до бюджету, що підтверджується довідками Пенсійного фонду України (форма ОК-5 та форма ОК-7) від 15.08.2025 року, Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 15.08.2025 року за періоди 2019-2025 років, а також Податковими розрахунками сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку. Сукупній розмір заборгованості по заробітній платі Позивача як виконуючого обов`язки директора ДП «УКРКОЛЬОРПРОМ» згідно тарифної ставки за період роботи з 07.08.2019 року по 02.09.2024 року з урахуванням часткової сплати заробітної плати становить 595 069,63 грн.; сума компенсації за 122 дні невикористаної щорічної відпустки становить 40 399,65 грн. (після вирахування з цих коштів передбачених законом податків та обов`язкових платежів), що разом становить 635 469,28 грн. до виплати Позивачеві. Крім цього, Позивачу не було компенсовано в порядку ст. 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку. Позивач вважає, що така бездіяльність Відповідача щодо не проведення розрахунків при звільненні є протиправною та такою, що порушує його трудові права.

Ухвалою судді від 08 вересня 2025 року було відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Судом двічі направлялися відповідачу копія позовної заяви та повідомлення про розгляд даної справи, однак вони повернулися не врученими із приміткою підприємства поштового зв`язку «Повертається за закінченнями терміну зберігання», відповідач своїм правом на подачу відзиву на позов не скористався.

З цього приводу суду зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17, постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б, від 21 січня 2021 року у справі № 910/16249/19, від 19 травня 2021 року у справі № 910/16033/20, від 20 липня 2021 року у справі № 916/1178/20).

Крім того, добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.09.2019 по справі №825/1109/16, від 20.10.2020 по справі №140/30/20, від 14.07.2022 по справі №120/479/21-а.

За таких умов, суд розглядає справу за наявними у ній доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що позивач працював у Державному підприємстві «УКРКОЛЬОРПРОМ» у період часу з 08.08.2019 року по 02.09.2024 року.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №145-п від 07.08.2019 року Позивач був призначений на посаду виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «УКРКОЛЬОРПРОМ», яку обіймав і на час звільнення.

У вересні 2024 року Позивачу стало відомо, що наказом Фонду державного майна України №2050 від 30.08.2024 року Позивача було звільнено із займаної посади 02.09.2024 року. Відповідну інформацію було отримано з сайту Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та з сайту Фонду державного майна України.

В день звільнення Відповідач не здійснив виплату Позивачеві всіх сум, що належать йому від підприємства. Відповідач не надав Позивачеві письмового повідомлення про суми, які нараховані та підлягають виплаті працівникові (Позивачеві) при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати.

27.12.2024 року Позивачем був направлений засобами поштового зв`язку на адресу Відповідача лист з вимогою про вручення наказу про звільнення, про вручення письмового повідомлення про нараховані суми при звільненні, про сплату суми, нарахованої та не виплаченої при звільненні.

На момент подання цього позову відповіді на вказану вимогу від Відповідача не надходило, копія наказу не була вручена, розрахунок не проведений.

21.07.2025 року на адресу Відповідача направлявся адвокатський запит щодо надання відомостей про суми, нараховані та виплачені Позивачеві при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) та докази повідомлення Позивача про ці суми та докази виплати цих сум, а також щодо надання копії контракту з Позивачем, якщо такий укладався, та наказу про звільнення Позивача.

На момент подання цього позову відповідь на адвокатський запит від Відповідача не надходила.

Також, 21.07.2025 року аналогічний адвокатський запит було направлено на адресу Фонду державного майна України у зв`язку з тим, що відповідно до статуту ДП «УКРКОЛЬОРПРОМ» директор призначається і звільняється з посади рішенням Фонду державного майна України.

25.08.2025 року Фонд державного майна України надав відповідь на вказаний адвокатський запит, в якій повідомив, що Позивач дійсно був звільнений з займаної посади Наказом Фонду державного майна України №2050 від 30.08.2024 року, копія якого додана до відповіді на запит.

Зі змісту вказаного Наказу вбачається, що Позивача було звільнено із займаної посади 02.09.2024 року відповідно до пункту 2 частини другої статті 36 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

25.08.2025 року Позивачем повторно був направлений засобами поштового зв`язку на адресу Відповідача лист з вимогою про вручення наказу про звільнення, про вручення письмового повідомлення про нараховані суми при звільненні, про сплату суми, нарахованої та не виплаченої при звільненні. На момент подання цього позову відповіді на вказану вимогу від Відповідача не надходило, копія наказу не була вручена, розрахунок не проведений. На момент подання цього позову відповіді на вказану вимогу від Відповідача не надходило, копія наказу не була вручена, розрахунок не проведений.

Згідно відомостям сервісу АТ «УКРПОШТА» щодо відстеження відправлень (трекінг) 27.08.2025 року була невдала спроба вручення листа кур`єром АТ «УКРПОШТА» одержувачу, що свідчить про відсутність Відповідача за його місцезнаходженням.

Також, 25.08.2025 року Позивачем був направлений електронний лист на офіційну електронну адресу Відповідача, зазначену в Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підписаний електронним цифровим підписом лист з вимогою про вручення наказу про звільнення, про вручення письмового повідомлення про нараховані суми при звільненні, про сплату суми, нарахованої та не виплаченої при звільненні.

На момент подання цього позову відповіді на вказану вимогу від Відповідача не надходило, копія наказу не була вручена, розрахунок не проведений.

Отже, Позивач неодноразово звертався до Відповідача з вимогою здійснити дії та провести розрахунок у зв`язку зі звільненням в порядку ст. 47, ст. 116 КЗпП України.

Проте, станом на сьогодні Відповідач ігнорує всі звернення Позивача, ДП «УКРКОЛЬОРПРОМ» всупереч вимогам закону не було виплачено Позивачу передбачені трудовим законодавством виплати при звільненні, а саме: не виплачена заборгованість по заробітній платі, не виплачена компенсація за невикористані щорічні відпустки та вихідна допомога при звільненні, а також не компенсовано втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків вищезазначених виплат. Також, на момент подання цього позову Позивачу не було вручено наказу ДП «УКРКОЛЬОРПРОМ» про його звільнення із займаної посади.

При цьому, за період роботи Позивача з 08.08.2019 року по 02.09.2024 року Відповідачем ДП «УКРКОЛЬОРПРОМ» здійснювалися нарахування та НЕ виплачувалася заробітна плата Позивачу, а також здійснювалися нарахування та перерахування (фактична сплата) податку на доходи фізичної особи та військового збору, які Відповідач як податковий агент утримував із заробітної плати Позивача та перераховував до бюджету, що підтверджується довідками Пенсійного фонду України (форма ОК-5 та форма ОК-7) від 15.08.2025 року, Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 15.08.2025 року за періоди 2019-2025 років, а також Податковими розрахунками сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку.

Сукупній розмір заборгованості по заробітній платі Позивача як виконуючого обов`язки директора ДП «УКРКОЛЬОРПРОМ» згідно тарифної ставки за період роботи з 07.08.2019 року по 02.09.2024 року з урахуванням часткової сплати заробітної плати становить 595 069,63 грн.; сума компенсації за 122 дні невикористаної щорічної відпустки становить 40 399,65 грн. (після вирахування з цих коштів передбачених законом податків та обов`язкових платежів), що разом становить 635 469,28 грн. до виплати Позивачеві.

Крім цього, Позивачу не було компенсовано в порядку ст. 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку.

Позивач вважає, що така бездіяльність Відповідача щодо не проведення розрахунків при звільненні є протиправною та такою, що порушує його трудові права.

Надаючи оцінку доводам сторін, суд виходить з наступного.

Відповідно до відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За змістом статті 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Відповідно до статті 97 КЗпП України, статті 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №145-п від 07.08.2019 року Позивач був призначений на посаду виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «УКРКОЛЬОРПРОМ»; посадовий оклад встановлено в розмірі 12 519,00 грн.

Наказом Фонду державного майна України №2050 від 30.08.2024 року Позивача було звільнено із займаної посади 02.09.2024 року. Отже, період роботи Позивача на Відповідача ДП «УКРКОЛЬОРПРОМ» становить з 08.08.2019 року по 02.09.2024 року.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 3 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що у структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

В даному випадку, як встановлено, відповідач ДП «УКРКОЛЬОРПРОМ» за період з 08.08.2019 року по 02.09.2024 року не виплатив Позивачу ОСОБА_1 заробітну плату в повному обсязі.

Заборгованість Відповідача перед Позивачем по невиплаченій заробітній платі за вищевказаний період становить 595 069,63 грн., детальний розрахунок якої наведений в Додатку № 1 до позовної заяви та перевірений судом.

Крім цього, згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

За період з 08.08.2019 року по 02.09.2024 року Позивач має невикористану щорічну відпустку у кількості 122 дні, а отже має право на компенсацію за 122 календарних дні невикористаних щорічних відпусток.

Розмір компенсації за невикористану відпустку визначається шляхом множення кількості днів щорічної невикористаної відпустку на середню заробітну плату.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 Розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Згідно з абзацом 1 пункту 7 Розділу IV Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

Абзацом 3 пункту 4 Порядку, передбачено, що якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до абзацу 5 пункту 4 Порядку, якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

Враховуючи вищевикладене, обчислення середньоденної заробітної плати Позивача здійснюється з урахуванням відомостей про нараховану заробітну плату в розмірі посадового окладу 12 519,00 грн. за останні повні 12 місяців, що передували його звільненню, тобто період часу з серпня 2023 року по серпень 2024 року, та становить 411,35 грн. (загальна сума виплат за рік 150 228,00 грн. (оклад 12519,00 грн * 12 місяців) : 365 днів = 411,35 грн.).

Детальний розрахунок компенсації за невикористану відпустку наведений в Додатку № 2 до позовної заяви та перевірений судом.

Враховуючи вищевказані розрахунки, сума компенсації за невикористані щорічні відпустки Позивачу становить 40 399,65 грн. ((411,35 грн. середня заробітна плата * 122 дні невикористаних щорічних відпусток) ПДФО 9 033,45 грн ВЗ 752,78 грн.).

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Так, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата (Абзац 4 пункту 2 Порядку), і становить 12 519,00 грн. (розмір без утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору).

Позивач вважає, що йому підлягає до виплати середній заробіток за шість місяців затримки проведення Відповідачем розрахунків у розмірі 75 114,00 грн. (12 519,00 грн. середня заробітна плата * 6 місяців). З цим погоджується й суд.

Отже Відповідачем було допущено тривале та грубе порушення прав Позивача на належну оплату праці, а тому цей позов про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану щорічну відпустку та виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку підлягає задоволенню на підставі ст.ст. 24, 31, 32 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 44, 94, 115, 116 КЗпП України.

Оскільки у день звільнення Відповідач не провів належну виплату Позивачу заробітної плати при звільненні слід дійти висновку про те, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у визначені законом строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме - виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України, статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

В даному випадку, наказом Фонду державного майна України №2050 від 30.08.2024 року Позивача було звільнено із займаної посади 02.09.2024 року, проте станом на сьогодні Позивачу так і не надано Відповідачем письмового повідомлення щодо нарахованих сум, належних працівникові при звільненні, а також не здійснено виплати зазначених сум. За таких умов, суд вважає, що строк звернення до суду із цим позовом Позивачем не пропущений.

До стягнення Позивачем заявлена сума заборгованості зі сплати заробітної плати без урахування податків та зборів, оскільки Відповідачем такі податки (податок на доходи фізичних осіб 18%) та збори (військовий збір 1,5%) були нараховані, утримані та фактично сплачені в бюджет, що підтверджується інформацією з Державної податкової служби України.

До стягнення Позивачем заявлена сума компенсації за невикористану щорічну відпустку, яка включає в себе податки та збори, які роботодавець як податковий агент зобов`язаний нарахувати, утримати та перерахувати в бюджет, оскільки Відповідачем такі податки (податок на доходи фізичних осіб 18%) та збори (військовий збір 1,5%) фактично не були нараховані, утримані та сплачені в бюджет, що підтверджується інформацією з Державної податкової служби України.

До стягнення Позивачем заявлена сума компенсації за затримку виплат при звільненні, яка включає в себе податки та збори, які роботодавець як податковий агент зобов`язаний нарахувати, утримати та перерахувати в бюджет, оскільки Відповідачем такі податки (податок на доходи фізичних осіб 18%) та збори (військовий збір 1,5%) фактично не були нараховані, утримані та сплачені в бюджет, що підтверджується інформацією з Державної податкової служби України. Відповідні роз`яснення містяться у Постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 752/23602/20.

Також у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 9901/407/19 вказано, що «суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. При цьому відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (за загальним правилом 18 відсотків). Таким чином, якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи середній заробіток за час вимушеного прогулу, то ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу».

Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у подібних правовідносинах у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц та від 07 жовтня 2020 року у справі № 523/14396/19.

З огляду на викладене, суд доходить до висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані належним чином, доказів, які б спростовували доводи позивача, суду не надано, у зв`язку з чим, позов підлягає задоволенню.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.44, 94, 97, 115-117, 233 КЗпП України, ст.ст.12, 13, 76, 77, 81, 82, 89, 141, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «УКРКОЛЬОРПРОМ» про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «УКРКОЛЬОРПРОМ» (, місцезнаходження: Україна, 49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Старокозацька, будинок 34-А) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) заборгованість по заробітній платі за період з 08.08.2019 року по 02.09.2024 року, що становить 595 069 гривень 63 копійки.

Стягнути з Державного підприємства «УКРКОЛЬОРПРОМ» (, місцезнаходження: Україна, 49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Старокозацька, будинок 34-А) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) компенсацію за 122 дні невикористаної щорічної відпустки у розмірі 50 185 гривень 88 копійок, з вирахуванням з цих коштів передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Державного підприємства «УКРКОЛЬОРПРОМ» (, місцезнаходження: Україна, 49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Старокозацька, будинок 34-А) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) компенсацію за затримку виплат при звільненні у розмірі 75 114 гривень 00 копійок, з вирахуванням з цих коштів передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

На підставі п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення у частині стягнення невиплаченого заробітку за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев