Справа № 931/600/25
Провадження № 2/931/319/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року селище Локачі

Локачинський районний суд Волинської області

у складі: головуючого - судді Масляної С.В.,

за участю: секретаря - Проскуненкової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

встановив:

31 липня 2025 року позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем проживали у цивільному шлюбі з 2015 року, мають двох спільних дітей - ОСОБА_3 , 2016 року народження, та ОСОБА_4 , 2017 року народження. З вересня 2023 року позивач з дітьми була змушена переселитися в с. Павловичі Володимирського району, ближче до родини, тому що потребувала допомоги в догляді за дітьми, після чого повністю відносини з відповідачем припинилися. Оскільки відповідач не надавав фінансової допомоги на утримання дітей, вона звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів.Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 25.04.2025 року у справі № 931/238/24 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з індексацією суми відповідно до закону, починаючи з 26 березня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття. Зазначає, що станом на даний час розмір аліментів, присуджених до стягнення, є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей сторін. Рівень витрат на дітей постійно зростає, враховуючи їх вік, діти постійно потребують значних витрат, які позивач не має можливості забезпечити за власні кошти та за присудженими аліментами. Зазначає, що відповідач перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації з 09 травня 2025 року по теперішній час, отже, має офіційний регулярний заробіток. А тому, вважає, наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів з відповідача шляхом стягнення з останнього аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від усіх його доходів, враховуючи, як право позивачки ставити таку вимогу, так і обов`язок відповідача надавати дітям належне матеріальне утримання.

Стверджує, що такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні.

Просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 25 квітня 2024 року у справі № 931/238/24, визначивши їх в частці від доходу, а саме: стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 11 серпня 2025 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, справу призначено до розгляду на 12:00 16 вересня 2025 року.

16.09.2025 року учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. 10.09.2025 року від представника позивача через «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника, вимоги позовної заяви підтримують (а.с. 30). 12.09.2025 року від відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому останній вказав, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України, знаходиться в зоні бойових дій і не має можливості бути присутнім в судовому засіданні. Судом задоволено подане відповідачем клопотання, розгляд справи відкладено на 13 жовтня 2025 року (а.с. 32-41).

13.10.2025 учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, судом задоволено подане 10.10.2025 року клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, в якому останній вказав, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України, знаходиться в зоні бойових дій і не має можливості з`явитись в судове засідання, розгляд справи відкладено на 10 листопада 2025 року (а.с. 47).

06.11.2025 року від представника позивача надійшли письмові пояснення, у яких сторона позивача просить розглянути справу по суті та звертає увагу суду, що відкладення чи можливе зупинення провадження у даній справі може призвести до надмірної тривалості розгляду справи, що жодним чином не сприятиме забезпеченню врахування якнайкращих інтересів дітей сторін (а.с. 52-54).

10.11.2025 року позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі позивача та її представника від 10.09.2025 року, вимоги позовної заяви підтримують (а.с. 30).

Відповідач у судове засідання 10.11.2025 року також не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Відзиву на позов не надав. 10.11.2025 року від відповідача вже втретє надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що він є військовослужбовцем та перебуває в зоні бойових дій.

Вирішуючи клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд враховує те, що згідно довідки в/ч НОМЕР_1 від 16 червня 2025 року №3538 (а.с.14), відповідач з 09 травня 2025 року перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації.

Натомість, вказана довідка не містить відомостей про те, що військова частина у складі ЗСУ, в якій проходить службу відповідач, переведена на воєнний стан і бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації на території України,зокрема приймаючи участь у виконанні бойових завдань.

Розгляд вказаної справи, яка надійшла до суду 05.08.2025 року, двічі відкладався за клопотанням відповідача, які були ним надіслані особисто, останньому було надано час скористатися правовою допомогою та надати відзив на позовну заяву. Але відповідач процесуальними правами не скористався.

Суд також враховує, що провадження у справі було відкрито 11.08.2025 року, тобто три місяці тому, справа стосується забезпечення інтересів малолітніх дітей (права на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку), відкладення розгляду справи на тривалий час може призвести до порушення цих інтересів (прав) дітей, та, крім того, призведе до порушення права позивача на розгляд справи протягом розумного строку, що передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд зауважує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (пункт 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини).

У постанові від 13.03.2025 року по справі №557/1226/23 від 13.03.2025 Верховний Суд наголошує, що забезпечити реалізацію найкращих інтересів дитини слід у кожній справі, яка стосується прав та інтересів дитини, зокрема і в справі про зміну способу стягнення та розміру аліментів на її утримання.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом (п.10 ч.3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Таким чином, суд у контексті обставин справи про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини та наявних у ній процесуальних документів зауважує, що проходження відповідачем військової служби не перешкоджає розгляду справи у суді, оскільки він обізнаний про наявність даної справи у провадженні суду, судом надано можливість відповідачу скористатися процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву та отримання правової допомоги, а тому з огляду на те, що предметом позову є питання утримання дітей, з метою дотримання розумних строків розгляду та забезпечення якнайкращих інтересів дітей, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, а також позивача та його представника і з урахуванням наведеного суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 07 червня 2016 року та серії НОМЕР_3 від 19 грудня 2017 року, (а.с. 9, 10).

Згідно з актом № 20 про встановлення факту проживання від 28.03.2024 року, складеного Затурцівською сільською радою Волинської області, в ході обстеження було з`ясовано, що за адресою АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_1 мама, ОСОБА_3 син, ОСОБА_4 син (а.с. 8).

Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на даний час проживає у АДРЕСА_1 разом із дітьми.

Рішенням Локачинського суду Волинської області № 931/238/20 від 25 квітня 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з індексацією суми відповідно до закону, починаючи з 26 березня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 15-18).

З довідки військової частини НОМЕР_1 від 16.06.2025 року № 3538 вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації, на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 з 09 травня 2025 року по теперішній час (а.с. 14).

Звернувшись до суду з вимогою про зміну способу стягнення аліментів, позивач вказала, що розмір аліментів, який раніше визначений рішенням суду, на даний час не достатній для утримання дітей, відповідач проходить військову службу та має регулярний дохід, тому враховуючи наявність у неї права вибору способу стягнення аліментів, відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 СК України, просила змінити спосіб стягнення аліментів.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Згідно з частиною другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Частиною 1статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Разом з тим, при розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду № 61-41437св18 від 10 вересня 2018 року.

Із довідки військової частини НОМЕР_1 від 16.06.2025 року № 3538 вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі в ЗСУ з 09.05.2025 року по даний час, що вказує на те, що відповідач проходить військову службу та має регулярний дохід у виді грошового забезпечення військовослужбовця, а також свідчить про покращення його майнового стану.

Отже, наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів та визначення їх у частці від доходу відповідача, який має офіційний регулярний заробіток, враховуючи як право позивачки ставити таку вимогу, так і обов`язок відповідача надавати дітям належне матеріальне утримання.Така зміна способу стягнення не порушить прав платника аліментів та відповідатиме інтересам як стягувача, якій законом надано право вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, так і інтересам їхніх спільних дітей.

Щодо визначення розміру частки від доходу відповідача, що буде стягуватись на утримання дітей, врахувавши встановлені обставини та відповідні їм норми права, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Звертаючись з позовом, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходів).

Однак, позивач не обґрунтувала необхідності стягнення аліментів у заявленому нею розмірі та не подала щодо саме такого розміру аліментів належних, допустимих та достовірних доказів.

Крім того, Сімейним кодексом України визначено рівність прав та обов`язків батьків. Відповідно до Закону утримувати дітей до повноліття зобов`язані обоє батьків, а тому позивач також зобов`язана брати участь в утриманні дітей, нарівні з відповідачем.

Зважаючи на рівність батьківських обов`язків, з метою дотримання справедливого балансу між захистом прав неповнолітніх дітей та прав відповідача, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Такий розмір аліментів є справедливим, виваженим і розумним, він відповідатиме інтересам та потребам дітей, буде необхідним для забезпечення належних умов для їх фізичного, розумового, морального і соціального розвитку.

Отже, позов слід задовольнити частково.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, враховуючи що позов у даній справі задоволено частково (на 75%), з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 908, 40 грн.

На підставі ст. ст. 142, 180-182, 183, 191 СК України, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 142, 247, 263-265, 273, 354, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 25 квітня 2024 року у справі № 931/238/24, визначивши їх у частці від доходу.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 908 (дев`ятсот вісім) грн 40 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 10.11.2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Суддя Локачинського районного суду С.В. Масляна