УХВАЛА

10 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 932/7664/24

провадження № 61-13169ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя - доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ткаченко Денис Володимирович, на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 07 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у цивільні справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя набутого під час шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до

ОСОБА_1 , в якому просила визнати квартиру за адресою по

АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та визнати за нею право власності

на 1/2 частку вказаної квартири, як на частку в спільному майні подружжя.

Рішенням Бабушкінського районного суд м. Дніпропетровська від 20 березня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру за адресою

АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку поділу спільного майна подружжя на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку поділу спільного майна подружжя на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

У березні 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Коган Р. В. подав заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 41 600, 00 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Дніпра

від 07 травня 2025 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката

Когана Р. В. про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто

з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 800, 00 грн. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ткаченка Д. В. залишено без задоволення. Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Дніпра від 07 травня 2025 року залишено без змін.

23 жовтня 2025 року через підсистему Електронний суд представник

ОСОБА_1 - адвокат Ткаченко Д. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Дніпра

від 07 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 15 жовтня 2025 року у справі № 932/7664/24.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 вчиняв активні дії щодо мирного врегулювання спору, в той час як дії позивача були спрямовані на затягування розгляду справи, внаслідок чого ОСОБА_2 понесла витрати пов`язані із отриманням правничої допомоги.

Заявник зазначив, що витрати ОСОБА_2 пов`язані із отриманням професійної правничої допомоги адвокатом не підтверджені належними доказами, оскільки суду не надано документів на підтвердження оплати гонорару та інших витрат, пов`язаних із отриманням правничої допомоги.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування апеляційним судом норм права без урахування висновків, викладених

у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19, у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 905/1795/18,

від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18, від 04 жовтня 2021 року

у справі № 640/8316/20, від 21 жовтня 2021 року у справі № 420/4820/19,

від 17 січня 2024 року у справі № 910/2158/23 (пункт 1 частини другої

статті 389 ЦПК України).

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані

з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати

з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін,

в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження

№ 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що

відповідно до положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Наведений підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу є сталим та неодноразово викладався у постановах Верховного Суду, зокрема від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження

№ 11-562ас18), від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20), від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц,

від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, від 18 червня 2019 року

у справі № 910/3929/18.

Судами встановлено, що представник ОСОБА_2 - адвокат Коган Р. В. просив стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 41 600, 00 грн, які у відповідності до наданого акту прийому-передачі наданих послуг, включають в себе зокрема надання консультаційних послуг, складання та подання позовної заяви, участь у трьох судових засіданнях.

На підтвердження розміру понесених судових витрат представник

ОСОБА_2 - адвокат Коган Р. В. до суду першої інстанції було надано: про надання правової (правничої) допомоги договір від 28 серпня 2024 року

№ 28/08, укладений між адвокатським об`єднанням «Аукторітас» (Виконавець) та ОСОБА_2 (Замовник); рахунок-фактуру від 24 березня 2025 року № 24/03; акт прийому передачі до Договору від 28 серпня 2024 року № 28/08.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Ткаченко Д. В. заперечував проти задоволення заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу з огляду на те, що заявником не надано достатньо доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу та просив врахувати, що відповідач вчиняв дії пов`язані із мирним врегулюванням спору, в той час як дії позивача були спрямовані на затягування розгляду справи.

Встановивши фактичний обсяг наданих ОСОБА_2 послуг адвокатом

Коган Р. В. та стягуючи з ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв`язку

з професійною правничою допомогою, суди врахували характер спірних правовідносин, складність справи, реальність наданих адвокатських послуг, критерій розумності та справедливості їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін, дійшов правильного висновку про відшкодування понесених ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14 800, 00 грн.

Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій оскільки такий розмір витрат на професійну правничу допомогу на стадії розгляду справи судом першої інстанції відповідає критеріям, визначеним частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Касаційний суд відхиляє доводи касаційної скарги щодо ухвалення оскаржуваного судового рішення без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у зазначених заявником постановах Верховного Суду, оскільки встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними; у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази

з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. Висновки судів у цій справі, не суперечать правовим позиціям, викладеним у наведених вище постановах Верховного Суду, підстав для відступлення від яких Верховний Суд не вбачає.

Інші доводи касаційної скарги переважно спрямовані на необхідність переоцінки доказів Верховним Судом, однак встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на підставі пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись статтями 388, 389, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ткаченко Денис Володимирович, на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 07 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у цивільні справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя набутого під час шлюбу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара