РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/15765/25

Провадження № 22-ц/4815/1404/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання Хлуд І.П.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи ОСОБА_2 ,

- Рівненське районне управління поліції ГУНП в Рівненській

області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником адвокатом Соломон Ольгою Миколаївною на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 серпня 2025 року (ухвалене у складі судді Кучиної Н.Г.) у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Рівненське районне управління поліції ГУНП в Рівненській області про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и в :

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 .

Заяву обґрунтовано тим, 22 травня 2020 року рішенням Рівненського міського суду Рівненської області шлюб між ними було розірвано.

Працівниками правоохоронних органів видавалися термінові заборонні приписи стосовно кривдника, який, в тому числі, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 27.10.2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено йому покарання у виді 6 місяців арешту.

У подальшому, ухвалою Рівненського апеляційного суду від 27.02.2024 року вищевказаний вирок суду було скасовано, у зв`язку із закінченням строків давності.

Закриття кримінального провадження відбулося не з реабілітуючи підстав.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 12.11.2024 року у справі № 569/11625/24 видавався обмежувальний припис строком на шість місяців стосовно ОСОБА_2

11.02.2025 року Рівненським районним управлінням поліції ГУНП в Рівненській області було зареєстровано кримінальне провадження № 0000454, правова кваліфікація ч. 1 ст. 126 КК України.

На день подання заяви проводяться слідчі дії.

Також, згідно висновку психолога від 14.03.2025 року № 90, заявник була доставлена в КЗ "Денний центр соціально-психологічної допомоги" РОР екіпажем патрульної поліції після зустрічі на вулиці з колишнім чоловіком.

Незважаючи на це, він продовжує вчиняти насильство щодо неї, що негативно впливає на її емоційний стан.

Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , яким заборонити йому перебувати в місці спільного проживання (перебування) з нею за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися на відстань ближче 100 (сто) метрів до місця її проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; місця її перебування та роботи; заборонити йому вести листування, телефонні переговори з нею, або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 серпня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Рівненське районне управління поліції ГУ НП в Рівненській області про видачу обмежувального припису задоволено частково.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

1) заборонено наближатися на відстань ближче 100 (сто) метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а також місця перебування та місця роботи ОСОБА_1 ;

2) заборонено ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

У решті вимог заяви - відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що, з урахуванням вищевикладених норм матеріального та процесуального права, наданих ОСОБА_1 доказів, суд приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо ОСОБА_1 , а тому суд приходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_2 в частині заборони наближатися на відстань ближче 100 (сто) метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а також до місця перебування та місця роботи ОСОБА_1 , і заборони ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

У судовому засіданні було встановлено, що заінтересована особа ОСОБА_2 не проживає у житловому будинку в АДРЕСА_1 , а тому у задоволенні заборони ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_2 через свого представника адвоката Соломон О.М. оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що суд не встановив форму й фактичні обставини вчинення домашнього насильства щодо заявниці, необхідні для видачі нового обмежувального припису.

У зв`язку із тим, що суд першої інстанції не з`ясував і не вказав, у якій формі він, нібито, вчиняє (може вчиняти) домашнє насильство щодо заявниці, неможливо стверджувати про законність видачі обмежувального припису взагалі й домірність та обгрунтованість конкретних обмежень прав, застосованих до ОСОБА_3 , зокрема.

Відсутні докази вчинення ним домашнього насильства від червня 2024 року.

ОСОБА_1 звернулася із заявою про видачу обмежувального припису через два з половиною місяці після закінчення дії попереднього. Ця обставина свідчить про відсутність реальних фактів вчинення домашнього насильства зі сторони ОСОБА_2 та загроз його вчинення.

Місцевий суд поклав на нього таке обмеження його прав, якого заздалегідь неможливо дотримуватися, оскільки ні він, ні будь-яка інша особа не може знати, де перебуватиме ОСОБА_4 , щоб не наближатися до цього місця та місце її роботи, адже в матеріалах справи, як і в рішенні суду, відсутня будь-яка інформація і встановити її фактично неможливо.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення наявністю кримінального провадження, в якому ОСОБА_5 не є підозрюваним або обвинуваченим.

Рішення суду обгрунтоване недопустимими, неналежними доказами та обставинами, що стосуються дії попереднього обмежувального припису.

Обставини, пов`язані з виданням і дією попереднього обмежувального припису, не можуть бути покладені в основу рішення про видачу нового обмежувального припису.

У судових дебатах представник Рівненського РУП ГУНП у Рівненській області висловився, що при вирішенні питання про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_3 покладається на "розсуд суду".

Проте в описовій частині рішення суд першої інстанції вказав, що представник поліції "не заперечив проти задоволення заяви". Це є спотворенням його позиції та її тлумачення на власний розсуд.

Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні заяви.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Положеннями ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 цього Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України передбачено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17.02.2021 у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20), від 28.06.2022 у справі № 466/180/22 (провадження № 61-4104св22), від 25.07.2023 у справі № 344/1732/23 (провадження № 61-6759св23).

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Рівненського міського суду від 22.05.2020 року.

11.02.2025 року Рівненським районним управлінням поліції ГУНП в Рівненській області було зареєстровано кримінальне провадження № 0000454, правова кваліфікація ч.1 ст.126 КК України.

Згідно висновку психолога від 14.03.2025 року № 90, заявник була доставлена в КЗ "Денний центр соціально-психологічної допомоги" Рівненської обласної ради екіпажем патрульної поліції після зустрічі на вулиці з колишнім чоловіком ОСОБА_2 .

Відповідно до довідок від 14.03.2025 року № 88, від 14.03.2025 року № 89, від 01.07.2025 року, заявник систематично відвідує консультації психолога КЗ "Денний центр соціально психологічної допомоги" Рівненської обласної ради, до якого вона звернулася за соціально-психологічною допомогою у вирішенні проблем, пов`язаних із домашнім насильством.

У матеріалах справи наявні електронні докази, подані заявником, із яких вбачаються факти зустрічі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вулиці в м. Рівне, та на подвір`ї житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, місцевий суд виходив із того, що, аналізуючи матеріали справи, заявниця, звернувшись до суду, мала на меті вжити заходів попередження вірогідного продовження чи повторення вчинення насильства з боку ОСОБА_2 , запобігти настанню тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також шкоди для постраждалої особи, а тому видача такого припису направлена на забезпечення першочергової безпеки заявниці.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає в будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_1 , де також зареєстрований ОСОБА_2 ..

Однак, у даній ситуації слід чітко розмежовувати, яку мету ставить перед собою заявник: вона дійсно хоче уникнути домашнього насильства та захистити себе від такого насильства чи, можливо, намагається таким способом вирішити певний конфлікт щодо користування житловим приміщенням.

Проте, наявність конфліктних ситуацій, які виникають між сторонами за відсутності вчинення домашнього насильства, не можуть бути підставою для застосування обмежувального припису.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 щодо вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 .

Також відсутні докази, що ОСОБА_2 має статус підозрюваного чи обвинуваченого у кримінальному провадженні № 0000454, правова кваліфікація ч.1 ст.126 КК України.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, про те, що заявницею не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 продовжував систематично вчиняти стосовно заявниці домашнє насильство після закінчення дії обмежувального припису, що його видав Рівненський апеляційний суд 12.11.2024 року у справі № 569/11625/24, у зв`язку із чим існують обґрунтовані ризики застосування насильства у будь-якому його прояві.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраниму справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ураховуючи усі надані учасниками справи докази, з огляду на встановлені судом обставини, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником адвокатом Соломон Ольгою Миколаївною - задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 серпня 2025 року в частині задоволених позовних скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Рівненське районне управління поліції ГУНП в Рівненській області про видачу обмежувального припису у цій частині відмовити.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 07 листопада 2025 року.

Головуючий суддя Шимків С.С..

Судді: Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.