07.11.2025 Справа № 469/754/24
2/469/151/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 жовтня 2025 року с-ще Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі :
головуючого судді - Гапоненко Н.О.,
за участю секретаря судового засідання - Якубець С.В.,
учасники справи:
представник позивача - не з`явився,
відповідач 1 ОСОБА_1 - не з`явився,
відповідач 2 ОСОБА_2 - не з`явилась,
відповідач 3 ОСОБА_3 - не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ДНІПРОФІНАНСГРУП до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання,
20 травня 2024 року суд відкрив провадження у справі та призначив судове засідання для розгляду справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Представник позивача Скребець О.С. надав заяву про розгляд справи без його участі та підтримання заявлених вимог у повному обсязі.
У додаткових поясненнях підтримав раніше викладені посилання.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Дорошенко А.В. у судове засідання не з`явились, представник відповідача надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача та відзив на позовну заяву, у якому просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на недоведність існування правових підстав для звернення позивача до суду, оскільки підстави переходу права вимоги до поручителя ОСОБА_2 за кредитним договором, укладеним 09 березня 2006 року між ВАТ КБ Надра та відповідачем ОСОБА_1 , не зазначені в позовній заяві та не підтверджені відповідними доказами. Умовами договору поруки, укладеного зі ОСОБА_2 , передбачено строк повернення кредиту до 24 лютого 2007 року, договір поруки укладено 01 березня 2006 року, тобто за декілька днів до укладення основного договору; враховуючи строк дії поруки, його закінчення є підставою для припинення поруки, яка припинилася 24 лютого 2007 року. Щодо строку позовної давності зазначає, що стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 був встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який діяв до 30 червня 2023 року. З 17 березня 2022 року набрав чинності п.18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, яким передбачено звільнення позичальників від відповідальності за статтею 625 ЦК та від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошових зобов`язань за кредитами (позиками), наданими банками або іншими кредитодавцями, у період дії воєнного або надзвичайного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування. Крім того, всі неустойки, нараховані за прострочення після 24 лютого 2022 року, підлягають списанню кредитодавцями. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався. Позивач зазначає, що стягнення здійснюється за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року. Враховуючи, що позивач звернувся до суду 09 травня 2024 року, а строк позовної давності про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, з урахуванням строків позовної давності вважає, що позивач мав право ставити питання про стягнення 3% річних за період з 09 травня 2021 року до 23 лютого 2022 року і сума 3% річних за цей період становить 286,27 доларів США. Щодо розміру втрат на правову допомоги зазначає, що позивачем не приєднано доказів надання правничої допомоги відповідним фахівцем, який має право на відшкодування адвокатських витрат; вважає заявлені витрати неспівмірними та необґрунтованими відносно позовних вимог.
В додаткових поясненнях представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Дорошенко А.В. наполягала на застосуванні наслідків спливу позовної давності, виходячи з того, що основне зобов"язання є задавненим, і кредитор може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги, у видачі дубліката виконавчого листа про стягнення якої (основного боргу) судом відмовлено.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не відомили, відзив на позовну заяву не надали.
Оскільки учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, частково висловили свою позицію щодо заявлених вимог та їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті, суд на підставі ст.223 ЦПК України ухвалив розглянути справу за відсутності учасників справи.
11 січня 2022 року Березанський районний суд Миколаївської області постановив ухвалу у справі № 1403/1581/12 (далі - ухвала від 11 січня 2022 року), якою задовольнив заяву ТОВ ФК ДНІПРОФІНАНСГРУП про заміну сторони у виконавчому листі та здійснив заміну стягувача у виконавчих листах, виданих Березанським районним судом Миколаївської області на підставі рішення від 03 грудня 2012 року у справі № 1403/581/12 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором та сплаченого судового збору на користь ВАТ КБ Надра, на його правонаступника ТОВ ФК ДНІПРОФІНАНСГРУП (а.с.15).
Друге речення частини першої статті 129-1 Конституції України встановлює, що судове рішення є обов`язковим до виконання.
На підставі ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У рішенні від 03 грудня 2012 року суд встановив, що між ПАТ КБ Надрата відповідачем ОСОБА_1 09 березня 2006 року укладено кредитний договір № 05/03/06-840 К 033 строком до 07 березня 2036 року, відповідно до умов відповідач ОСОБА_1 отримав кредит на суму 8813 доларів США на придбання квартири зі сплатою 9,5% річних терміном до 07.03.2036 року (а.с.5-6) та сплатою комісії у розмірі 0.5% від залишкової суми кредиту (п.1.3. Договору).
З метою забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_1 своїх зобовязань між позивачем та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договори поруки.
За вказаним рішенням суду видано виконавчі листи, проте у повному обсязі рішення відповідачами не виконане.
На підставі ухвали від 11 січня 2022 року рішення має бути виконане на користь позивача ТОВ ФК ДНІПРОФІНАНСГРУП.
13 лютого 2023 року Миколаївський апеляційний суд залишив зазначену ухвалу без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги ТОВ ФК ДНІПРОФІНАНСГРУП.
За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).
Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Стаття 625 ЦК України визначає відповідальність за порушення грошового зобов`язання та її приписи підлягають застосуванню тільки у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.
За змістом ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст.625 ЦК України сум.
Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та трьох процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.
Частиною 1 ст.612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припинив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за весь час прострочення.
Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати 3% річних та інфляційних втрат є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Оскільки відповідачі є боржниками стосовно позивача на підставі судового рішення від 03 грудня 2012 року та ухвали про заміну стягувача у виконавчих листах від 11 січня 2022 року, позивач має право на отримання від відповідачів на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних за невиконання вказаного грошового зобов"язання.
Розмір заборгованості відповідачі не оспорюють.
Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
На підставі п.1 ч.1 ст.263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється, якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила).
Згідно з ч.2, 3 ст.263 ЦК України, у разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався до моменту його припинення з 30 червня 2023 року постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX, який набрав чинності з 17 березня 2022 року, розділ Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту:
«18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, тривалість якого неодноразово продовжувалась і який діє на час розгляду цієї справи.
Оскільки трирічна позовна давність відраховується з дати початку нарахування 3% річних, тобто з 01 травня 2017 року, та не сплинула на час уведення карантину для запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 та воєнного стану, вона не сплинула на день подання позову.
На підставі викладеного з відповідачів на користь ТОВ ФК ДНІПРОФІНАНСГРУП підлягає стягненню заборгованість за ч.2 ст.625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором за період, визначений позивачем, а саме з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року включно. За таких обставин, позовні вимоги ТОВ ФК ДНІПРОФІНАНСГРУП підлягають задоволенню.
Суд не враховує заперечення представника відповідача ОСОБА_2 щодо закінчення строку дії договору поруки, зважаючи на таке.
На підставі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Стаття 555 ЦК України визначає, що у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов`язаний повідомити про це боржника, а в разі пред`явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Якщо поручитель не повідомить боржника про вимогу кредитора і сам виконає зобов`язання, боржник має право висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора. Поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов`язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг.
Частина 4 ст.559 ЦК України визначає, що порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.
Заперечуючи проти позову, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Дорошенко А.В. зазначала про необхідність врахування викладених у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14 висновків про те, що "строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.". Разом з тим, зазначений висновок у цій же постанові Верховного Суду України містить продовження такого змісту: "Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя."
Вимога кредитора до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 як до поручителів боржника ОСОБА_1 була пред"явлена шляхом подання первісним кредитором позовної заяви до суду у справі № 1403/581/12, а тому заперечення представника відповідача не грунтуються на матеріалах справи.
Правові висновки Верховного Суду у складі Об"єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладені у постанові від 13 березня 2023 року у справі № 554/9126/20, щодо права кредитора пред"явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат, нарахованих на задавнену вимогу, тільки разом з пред"явленням позову про стягнення задавненої вимоги, стосуються відмінних від існуючих у цій справі обставин, а саме пред"явлення вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат за боргом, стягнення якого проводилось за виконавчим написом нотаріуса.
Разом з тим, у цій же постанові Суд зазначив, що "Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності."
З урахуванням вказаного суд наголошує, що з вимогою про стягнення основної заборгованості з відповідачів первісний кредитор звернувся до суду та отримав відповідне судове рішення про часткове задоволення цієї вимоги, а тому визначене рішенням суду від 03 грудня 2012 року зобов"язання відповідачів сплатити у солідарному порядку заборгованість перед первісним кредитором не є задавненим, так як воно вже захищене судом.
При вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано суду: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої (правової) допомоги, копію договору № 02/01-24 про надання правової допомоги від 02.01.2024 року, додаток №1 до договору № 02-01-24 від 02.01.2024 року, акт про надання правничої допомоги № 2008-24 від 20.08.2024 року з переліком наданих послуг.
Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Такий розмір витрат, враховуючи складність справи, суму заявлених вимог, наявність заперечень відповідача, викладених у декількох письмових документах та які грунтуються на декількох підставах, суд вважає обгрунтованим та співмірним обставинам справи, а тому не враховує відповідні заперечення представника відповідача та доходить висновку про необхідність стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги у повному обсязі.
На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

Позов задовольнити у повному обсязі.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя: