Провадження № 22-ц/812/1900/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 листопада 2025 року м. Миколаїв

справа № 490/11604/24

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 21 травня 2025 року під головуванням судді Чулупа О.С., повне судове рішення складено цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» (далі - ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію.

Позивач зазначав, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» в опалювальних сезонах 2020-2024 років здійснювало постачання теплової енергії до вказаного будинку, що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону, проте відповідач надані послуги сплачує не в повному обсязі.

30 лютого 2023 року Центральним районним судом м. Миколаєва у справі 490/2243/23 було видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» борг за спожиту теплову енергію за період з листопада 2020 року по лютий 2023 року у розмірі 20786 грн 33 коп., 3 % річних в розмірі 66 грн 05 коп., 230 грн 66 коп. інфляційні втрати та 230 грн 66 коп. судового збору, а ухвалою цього ж суду від 25 жовтня 2024 року вищевказаний судовий наказ скасовано за заявою відповідача.

Як вказав позивач, нарахування відповідачу сум оплати за спожиту теплову енергію за період з 01 листопада 2020 року по 01 грудня 2024 року здійснювались за тарифами, зазначеними у рішеннях виконавчого комітету Миколаївської міської ради. З урахуванням здійсненого перерахунку та здійснених оплат залишок боргу за вищевказаний період складає 4665 грн 19 коп. У зв`язку з несплатою ОСОБА_1 спожитої теплової енергії за період з 01.11.2022 по 01.02.2022 відповідачу також нараховано 66 грн 05 коп. три відсотки річних та 230 грн 66 коп. інфляційні втрати.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» 4665 грн 19 коп. боргу за спожиту теплову енергію, а також 66 грн 05 коп. три відсотки річних та 230 грн 66 коп. - інфляційні втрати. Крім того просив стягнути з відповідача судовий збір, сплачений за видачу судового наказу та позовну заяву.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» борг за спожиту теплову енергію у розмірі 4961 грн 19 коп., з яких 4665 грн 19 коп. борг, 66 грн 05 коп. три відсотки річних та 230 грн 66 коп. - інфляційні втрати, також стягнуто 3028 грн судового збору.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив із доведеності підстав для стягнення з відповідача наданих до належної йому квартири послуг з централізованого теплопостачання, які ним своєчасно не були оплачені та за порушення яких є підстави для стягнення 3% річних та інфляційних втрат за порушення виконання грошового зобов`язання.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 серпня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2025 року та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову. Стягнути з позивача витрати за сплату судового збору за подачу заяви про перегляд заочного рішення та за апеляційну скаргу.

Апелянт зазначала, що вказана позивачем у позовній заяві заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01.10.2020 по 31.12.2021 року у сумі 4665,19 грн відсутня, оскільки була нею погашена. Неповідомлення її про наявність даного позову позбавило її права прийняти участь у розгляді справи та надати докази про наявність оплат і заперечень, що могло вплинути на повне і всебічне з`ясування всіх фактичних обставин справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Зазначає, що в рамках виконання службових повноважень при проведенні документальних перевірок ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» встановлено, що облік платежів на підприємстві ведеться наростаючим підсумком, що приводить до врахування у поточному періоді боргів минулих років, що приводить до завищення витрат підприємства і несплати податків у повному обсязі у поточному періоді, що є порушенням діючого законодавства в частині правильного ведення бухгалтерського обліку та виконання вимог Податкового кодексу України. ОСОБА_1 просить врахувати той факт, що вона щомісячно сплачує послуги з теплопостачання, починаючи з червня 2023 року. Звертала увагу, що позивачем не надано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору, крім попередження від 06.02.2023 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» - Купрій С.Д. - просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. Зазначає, що твердження апелянта про те, що до позовної заяви не було додано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач підтверджує отримання попередження № 66-ф22 від 06.02.2023. Інші заходи досудового врегулювання спору ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» не проводилися, оскільки законом не встановлена їх обов`язковість для спірних правовідносин. Стосовно тверджень про відсутність оплат за період з 01.01.2022 по 31.03.2023 через простой у роботі та часткові оплати заробітної плати з урахуванням наявності дитини та воєнного стану, представник ОСОБА_2 звертає увагу, що на адресу ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» від ОСОБА_1 не надходили ані повідомлення про скрутне матеріальне становище, ані листи про укладення договору реструктуризації. Також представник ОСОБА_3 зазначає, що ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» підтверджує факт часткових оплат боргу за спожиту теплову енергію зі сторони апелянта. Наявність даних оплат свідчить про визнання ОСОБА_1 заборгованості за позовний період. Апелянтом повністю погашена заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01.11.2020 по 01.12.2024 після відкриття судового провадження у справі № 490/11604/24, проте неоплаченими залишаються сума 3% річних в розмірі 66,05 грн., сума інфляційних витрат у розмірі 230,66 грн. та судовий збір у розмірі 3028,00 грн. На підтвердження вищевказаного, в додатках до апеляційної скарги були додані ксерокопії роздруківок МІРЦ, які підтверджують факт часткових оплат заборгованості за спожиту теплову енергію зі сторони апелянта. Згідно даних роздруківок та враховуючи наявність боргу в розмірі 4665,19 грн. на момент подачі позовної заяви, у грудні 2024 року була проведена оплата в розмірі 2042,18 грн., у січні 2025 року 2000,00 грн., у лютому 2025 року 1094,32 грн. Отже, борг за спожиту теплову енергію за період з 01.11.2020 по 01.12.2024 був погашений апелянтом у лютому 2025 року, тобто після відкриття провадження у справі № 490/11604/24.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за №630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Згідно з п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно із частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 20 вказаного Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Приписами статті 24 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Таким чином, правовідносини між сторонами за своїм змістом є зобов`язальними, позивач повинен надавати відповідачу послуги з постачання теплової енергії, а відповідач повинен за них сплачувати в силу приписів статті 11 ЦК України.

Відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги.

Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права, сформульованим у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15 від 20 квітня 2016 року.

Статями 68, 162 ЖК України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями статей 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 20 червня 2012 року по справі № 6-68цс12, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Судом першої інстанції встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль», є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва, в тому числі до квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалюваного сезону. Для розрахунків за надані послуги теплопостачання за вказаною адресою було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва від 28.11.2024 року відповідачка ОСОБА_1 є зареєстрованою за вищезазначеною адресою.

Також судом першої інстанції було обґрунтовано встановлено, що відповідачка не виконувала належним чином свій обов`язок зі своєчасної оплати послуг за надану теплову енергію за період з 01.11.2020 року по 31.12.2024 року, у зв`язку із чим з огляду на вищевикладені вимоги закону позивач має право вимагати оплату за надані ним послуги з теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в загальному розмірі 4 961 грн 90 коп.

Разом із тим, ухвалюючи заочне рішення про задоволення позову та залишаючи заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення без задоволення, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та не дав належної оцінки наданим відповідачкою квитанціям на підтвердження погашення нею заборгованості.

Так, з матеріалів справи слідує та підтверджується інформацією, що викладена у відзиві ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» на апеляційну скаргу та у заяві представника позивача від 30 жовтня 2025 року, що 24 грудня 2024 року, тобто, ще до звернення ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» до суду з даним позовом (25 грудня 2024 року) від ОСОБА_1 на рахунок позивача надійшла оплата на погашення заборгованості в розмірі 2 042 грн 18 коп. В січні 2025 року відповідачкою було сплачено 2 000 грн., у лютому 2025 року 1 094 грн. 32 коп. (а.с.128,129, 132).

Отже, на час ухвалення судом оскаржуваного рішення відповідачкою всього було сплачено 5 136 грн. 50 коп., тобто була повністю погашена заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.11.2020 року по 31.12.2024 року з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, що була предметом даного спору.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в загальному розмірі 4 961 грн 90 коп.

Позивач не подавав заяв про зменшення позовних вимог або про залишення позову без розгляду чи про відмову від позову.

З огляду на викладене відсутні підстави для задоволення позову ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ».

Таким чином, оскільки судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, то згідно п. 1 частини першої статті 376 ЦПК України це є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Отже апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що на час звернення ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» до суду з даним позовом заборгованість становила 2 919 грн 72 коп. (4 961 грн 90 коп. - 2 042 грн 18 коп.), тобто 58,84 % від ціни позову, та вказана заборгованість була погашена вже під час розгляду справи судом, то відповідно частини третьої статті 142 ЦПК України такого з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1781 грн 70 коп., сплачений за позовну заяву (з урахуванням судового збору, сплаченого за видачу судового наказу).

Разом із тим, враховуючи задоволення вимог апеляційної скарги щодо відмови у задоволенні позову, з ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню відшкодування судового збору, сплаченого за апеляційну скаргу (з урахуванням судового збору, сплаченого за перегляд заочного рішення) в розмірі 5147 грн 60 коп.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» () відшкодування судового збору за позовну заяву в розмірі 1781 грн 70 коп. (одна тисяча сімсот вісімдесят одна гривня сімдесят копійок).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) відшкодування судового збору за апеляційну скаргу в розмірі 4 542 грн 00 коп. та 605 грн 60 коп. судового збору за подачу заяви про перегляд заочного рішення, а всього 5147 грн 60 коп. (п`ять тисяч сто сорок сім гривень шістдесят копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 10 листопада 2025 року