Справа № 357/3143/25
Провадження № 2/375/625/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

11 листопада 2025 року селище Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Смик М.М.,

за участю секретаря судових засідань Киричок В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Рокитне Білоцерківського району Київської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Діджи Фінанс» звернулось до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову вказувало про те, що 18 березня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит № 4606861 у електронній формі. За умовами договору ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати відповідачу кредит в сумі 4 000 грн, а відповідач повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом.

13 вересня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» уклали договір факторингу № 08Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит № 4606861 від 18 березня 2021 року в сумі 11 150,24 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 2 787 грн та заборгованість за процентами за користування кредитом 8 363,24 грн.

Відповідач не виконав зобов`язання за договором про споживчий кредит № 4606861 від 18 березня 2021 року.

Вважаючи себе кредитором за вказанимдоговором про споживчий кредит, боржником за яким є відповідач, ТОВ «Діджи Фінанс» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про споживчий кредит № 4606861 від 18 березня 2021 року, укладеним ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в сумі 11 150,24 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 2 787 грн та заборгованість за процентами за користування кредитом 8 363,24 грн; вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2025 року справу передано за підсудністю до Рокитнянського районного суду Київської області.

Ухвалою судді від 16 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судовому засіданні 5 травня 2025 року о 14 год. 30 хв.

9 травня 2025 року представник позивача за допомогою підсистеми «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача.

12 червня 2025 року справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на навчанні в Національній школі суддів України.

Справу призначено до розгляду на 11 листопада 2025 року о 11 год 30 хв.

В позові міститься клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому зазначено, що проти ухвалення заочного рішення позивач не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, направлені йому повістки повернулися до суду не врученими з причин «адресат відсутній за вказаною адресою».

Суд враховує, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 13 січня 2020 року у справі № 910/22873/17 та від 14 серпня 2020 року у справі № 904/2584/19).

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18).

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи (частина перша статті 280 ЦПК України).

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи з ухваленням заочного рішення.

Стислий виклад позиції інших учасників справи

Відзив на позовну заяву та заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Судом встановлено, що 18 березня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит № 4606861 у електронній формі. За умовами договору ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати відповідачу кредит в сумі 4 000 грн, а відповідач повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом.

Пунктами 1.2-1.4 договору про споживчий кредит № 4606861 його сторони погодили, що:

сума (загальний розмір) кредиту становить 4 000 грн;

кредит надається строком на 30 днів з 18 березня 2021 року;

остаточний термін повернення кредиту 17 квітня 2021 року.

Зі змісту пункту 1.6 договору суд встановив стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Відповідно до підпункту б пункту 2.3.2 договору сторони зафіксували домовленість про зміну умов кредитного договору на умова відкладальної(их) обставин(и) щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до статті 212 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, і яка(i) полягає(ють) у продовженні користування кредитними коштами Позичальником після спливу строку кредитування визначеного згідно з пунктами 1.3, 2.3.1.1 та 12.3.1.2. договору.

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

Згідно з платіжним дорученням № 41833248 від 18 березня 2021 року ТОВ «Мілоан» перерахувало на банківську картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 кошти за договором № 4606861 у сумі 4 000 грн.

13 вересня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» уклали договір факторингу № 08Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит № 4606861 від 18 березня 2021 року.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Вивчивши матеріали цивільної справи та надавши оцінку поданим доказам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша та друга статті 638 ЦК України).

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Частинами першою-четвертою статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом;

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

За змістом статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

Відповідно до частини сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною першою статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду

від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20),

від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19),

від 7 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071св20), будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

У справі, яка розглядається, суд встановив, що:

ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит № 4606861 від 18 березня 2021 року у електронній формі за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора;

вказане товариство перерахувало ОСОБА_1 на картковий рахунок № НОМЕР_1 кошти за договором № 4606861 у сумі 4 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 41833248 від 18 березня 2021 року.

Частиною першою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першої, четвертої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю, або задоволення позовних вимог у випадку ненадання відповідачем доказів на спростування обставин, зазначених у позові.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження №14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

В договорі № 4606861 від 18 березня 2021 року сторони погодили строк кредитування 30 днів до 17 квітня 2021 року (пункти 1.3, 1.4 договору).

Крім того, умовами договору передбачено право позичальника на неодноразове продовження строку користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищують 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишились до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових умовах) 60 днів (пункт 2.3.1.2 договору).

У спірних правовідносинах кредитування за укладеним сторонами договором тривав з 19 березня до 17 квітня 2021 року (пункти 1.3-1.4 договору) і процентна ставка за цей період на підставі пункту 1.5.2 договору складала 0,01% від залишку кредиту кожного дня.

Після закінчення цього строку відповідач продовжував користуватися кредитом, тому на підставі пункту пункт 2.3.1.2 договору строк продовжився і таке продовження не могло перевищувати 60 днів, тобто період пролонгації строку кредитування тривав з 18 квітня до 17 червня 2021 року.

В період пролонгації на підставі підпункту б пункту 2.3.2 договору процентна ставка за домовленістю сторін (пункт 1.6 договору) складала 5 % від залишку кредиту кожного дня.

Надавши оцінку зібраним у справі доказам, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2 787 грн та заборгованості за процентами за його користування, нарахованими в межах строку кредитування (з 19 березня 2021 року до 17 червня 2021 року) у розмірі 1 535,09 грн, що у загальному розмірі складає 4 322,09 грн.

Розмір та порядок розрахунку вказаних складових боргу ОСОБА_1 не спростував.

Після 17 червня 2021 року строк кредитування припинився, тому з цього моменту у кредитора відсутнє право нараховувати проценти за користування кредитом.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитом за договором про споживчий кредит № 4606861 від 18 березня 2021 року, які нараховані після 17 червня 2021 року.

Суд враховує, що позивач на заявляв вимоги про стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, за період з 17 червня 2021 року (закінчення строку кредитування).

Враховуючи викладене з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором про споживчий кредит № 4606861 від 18 березня 2021 року у розмірі 4 322,09 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 2 787 грн та заборгованість за процентами за користування кредитом 1 535,09 грн.

Висновки суду щодо розподілу судових витрат

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд дійшов висновку про стягнення на користь з відповідача на користь позивача заборгованості у загальному розмірі 4 322,09 грн, що становить 38,76 % від розміру заборгованості, пред`явленого цим позовом до стягнення 11 150,24 грн.

Враховуючи, що позов ТОВ «Діджи Фінанс» задоволено на 38,76 % розмір судового збору, який підлягає відшкодуванню на користь цього товариства за рахунок ОСОБА_2 складає 946,67 грн (2 442,40 грн (судового збору, сплаченого за подання позову) * 38,76 %).

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджується:

договором № 01/11 про надання правової допомоги від 12 лютого 2025 року, укладеним

ТОВ «Діджи Фінанс» (як клієнтом) та Адвокатським бюро (далі АБ) «Анастасії Міньковської», відповідно до якого адвокатське бюро приймає на себе обов`язки надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором;

додатковою угодою № 4606861 від 19 лютого 2025 року укладеної цими ж сторонами до зазначеного договору;

свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС № 11306/10, виданим 2 листопада 2023 року Радою адвокатів Київської області Міньковській Анастасії Володимирівні;

детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних АБ «Анастасії Міньковської» та необхідних для надання правової правничої допомоги ТОВ «Діджи Фінанс», за яким позивачу надано такі послуги: правовий аналіз спірних правовідносин 1 500 грн, складення позовної заяви про стягнення заборгованості 2 000 грн та формування до позовної заяви 500 грн, всього на суму 4 000 грн.

Клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 не подавав.

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов ТОВ «Діджи Фінанс» задоволено на 38,76 % розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню на користь цього товариства за рахунок ОСОБА_1 складає 1 550,40 грн (4 000 грн * 38,76 %).

Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати зі сплаті судового збору в розмірі 946,67 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 550,40 грн, а всього 2497,07 грн.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за договором про споживчий кредит № 4606861 від 18 березня 2021 року у розмірі 4 322,09 грн (чотири тисячі триста двадцять дві гривні 09 копійок).

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» у задоволенні позову про стягнення ОСОБА_1 заборгованості в іншій частині.

Стягнути з ОСОБА_1 на Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» 946,67 грн (дев`ятсот сорок шість гривень 67 копійок) у відшкодування витрат зі сплати судового збору та 1 550,40 грн (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят гривень 40 копійок) на відшкодування витрат, понесених на професійну правничу допомогу, а всього 2 497,07 грн (дві тисячі чотириста дев`яносто сім гривень 07 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (місцезнаходження: 07406, Київська область, місто Бровари, вулиця Симона Петлюри, 21/1, ).

Відповідач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повне рішення суду складено 11 листопада 2025 року.

Суддя Марина СМИК