Дата документу 04.11.2025 Справа № 334/5104/25
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 334/5104/25 Пр. № 22-ц/807/1896/25Головуючий у 1 інстанції: Ісаков Д.О. Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Онищенка Е.А., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 25 серпня 2025 року про повернення позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАУРУС-34», ОСОБА_2 (ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОМЕГА») про відшкодування моральної та матеріальної шкоди

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом (а.с.1-2), в якому просила відшкодувати їй моральну та матеріальну шкоду.

В обґрунтування позову зазначала, що приблизно в липні-серпні 2018 року відбулося порушення її трудових прав, а саме в той час, коли вона як «шукач роботи» звернулась до магазину «Варус», який працює в АДРЕСА_1 , з метою працевлаштування на літній період з можливим пролангуванням. Заповнивши анкету, пред`явивши документи, які посвідчують її особу - паспорт громадянки України представнику охорони магазину «Варус» - ОСОБА_2 . Позивачка нібито була влаштована на стажування за домовленістю з цією особою. Робочий графік складав з 7:00 год. до 22-23:00 год. Порушень «трудових правил» з її боку не було. Приблизно два тижні вона витратила на «працю». Трудову книжку за усною домовленістю з ОСОБА_2 позивач повинна була надати після офіційного працевлаштування. Після закінчення двох тижнів позивачка отримала запит на трудову книжку, натомість заробітної плати їй не виплатили, хоча всім працевлаштованим працівникам заробітну плату було виплачено. Звернувшись до ОСОБА_2 з пропозицією з приводу розрахунку за стажування з нею не розрахувалися. Вважає себе «потерпілою» від нахабства ОСОБА_2 з приводу власних трудових прав, у зв`язку з чим потребує морального та матеріального відшкодування, відповідно до ст. 232 КЗпП України та Конституції України. З цього приводу позивачка зверталась до Управління Держпраці за допомогою, але отримала відписку.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Ісакова Д.О. (а.с.9).

Ухвалою суду першої інстанції від 30 червня 2025 року (а.с.10-11) вищезазначену позовну заяву було залишено без руху з наданням строку позивачці для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 25 серпня 2025 року (а.с.19-20) вищезазначену позовну заяву ОСОБА_1 у цій справі визнано неподаною та повернуто позивачці.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с.24-26) наполягала на задоволенні її позовних вимог перерахувати на її картковий рахунок кошти не менше 5000,00 грн. (точна сума за рішенням суду) та вжити заходів за порушення закону про труд та трудові права громадян.

В автоматизованому порядку 08.09.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кухаря С.В. та Подліянову Г.С. (а.с.31). Ухвалою апеляційного суду від 09.09.2025 року (а.с.32) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 23.09.2025 року (а.с.35). Ухвалою апеляційного суду (а.с.36-37) апеляційну скаргу залишено без руху, з наданням строку для усунення недоліків, які були усунуті (а.с.39-41). В автоматизованому порядку 06.10.2025 року суддею Онищенко Е.А. у цій справі замінено суддю Кухаря С.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останнього (а.с.46-47). Ухвалою апеляційного суду (а.с.140) клопотання апелянта про звільнення її від сплати судового збору задоволено, звільнено останню від сплати судового збору за подання вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі відкрито 06.10.2025 року (а.с.49-50), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с.51) в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання. Оскільки, згідно зі ст. 353 ч. 1 п. 6 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо … повернення заяви позивачеві. Відповідно до ст. 369 ч. 2 ЦПК України скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах … 6 … частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Самовідводи відсутні, відводів у цій справі не заявлено.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, визнаючи неподаною та повертаючи вищезазначену позовну заяву позивача у цій справі, керувався ст.ст. 185, 353 ЦПК України та виходив із такого.

Відповідно до чинного законодавства позовна заява є процесуальним документом. Додержання процесуальної форми і змісту позовної заяви є однією з обов`язкових вимог процесуального законодавства, що забезпечує прийняття суддею заяви та порушення ним провадження у справі.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

У відповідності до статті 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язків досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Проте, позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, а саме:

не зазначено прізвище, ім`я та по батькові відповідача, його місце проживання чи перебування, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків, за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

не визначено ціну позову, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

не викладений зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні;

якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

не викладені обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

не зазначені відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язків досудовий порядок урегулювання спору;

не вказані відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

не наданий перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

не наданий попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

Згідно з частинами 2, 4, 5 статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Статтею 177 ч.1 ЦПК України визначено, що позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Натомість подана позивачем позовна заява вищевказаним нормам ЦПК України не відповідає.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подано клопотання про поновлення строку звернення до суду із позовом. Однак, причини пропуску такого строку не зазначені та не надані докази на підтвердження причин пропуску строку.

Прохальна частина позовної заяви є не зрозумілою, а тому потребує уточнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як вбачається із прохальної частини позовної заяви, позивачкою ОСОБА_1 заявлено дві вимоги, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Верховний суд у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц зазначив, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 гривень) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (15140, 00 гривень).

Втім, позивачем не сплачено судовий збір.

Клопотання про звільнення позивачки від сплати судового збору належними доказами не підтверджено.

Надана позивачкою довідка Пенсійного фонду України форми ОК-5 містить відомості за період з 2002 по 21.07.2022.

Разом з тим, відомості про матеріальний стан позивачки у 2024-2025 роках відсутні.

Вказані судом першої інстанції недоліки перешкоджають прийняттю позовної заяви до судового розгляду.

Ухвалою судді № 334/5104/25 від 30 червня 2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачці наданий строк для усунення недоліків.

24 липня 2025 року позивачка отримала вищевказану ухвалу до електронного кабінету, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

28 липня 2025 року позивачка подала уточнену позовну заяву, однак недоліки зазначені в ухвалі суду позивачкою не усунені.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

У зв`язку з тим, що позивачем недоліки, зазначені в ухвалі суду у встановлений строк не усунені позовна заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Суддя суду першої інстанції вважав необхідним роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.7 ст.185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасник цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

До неналежно оформленої позовної заяви застосовуються положення ст. 185 ЦПК України.

Згідно ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху і надає позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ним ухвали.

Ч. 3 ст. 175 ЦПК України передбачені вимоги до форми і змісту позовної заяви. Так, обов`язковими складовими позову мають бути: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

При цьому, ЦПК України не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а надає право позивачу вільно викладати зміст своїх вимог, які можуть бути уточнені судом під час попереднього розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Верховний Суд у постанові від 8 квітня 2020 року у справі №761/41071/19 (провадження №61-2192св20) дійшов висновку, що незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для визнання позовної заяви неподаною і повернення позивачеві.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів та обгрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру…

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Крім того, визнаючи клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору необґрунтованим в мотивувальній частині ухвали про залишення позову без руху, суд першої інстанції не вказав у своїй ухвалі від 30 червня 2025 року точний (хоча б мінімальний) розмір судового збору, якій необхідно сплатити позивачу або які саме докази має надати позивач для звільнення від сплати, та не вирішив це клопотання по суті у резолютивній частині будь-якої ухвали у подальшому взагалі.

У ч. 2 ст. 185 ЦПК України зазначено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, спочатку мав вирішити по суті у резолютивній частині своєї будь-якої ухвали клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору (у тому числі шляхом відмови), та, відповідно, надати позивачу право сплатити визначений судом першої інстанції розмір судового збору саме вже після вирішення вказаного клопотання, у тому числі шляхом продовження останній строку на усунення недоліків її позовної заяви, а саме вже шляхом сплати визначеного судом конкретного розміру судового збору за її вищезазначену позовну заяву у цій справі тощо, надіславши копію вказаної ухвали позивачу для відома, а вже після несплати останньої вказаного розміру судового збору тощо та збігу продовженого строку на усунення недоліків позовної заяви позивачем повернути останню позивачу.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції у цій справі не дотримався, ухвала суду першої інстанції саме про повернення позовної заяви позивачу у цій справі при вищевикладених встановлених апеляційним судом обставинах цієї справи є передчасною, останньою суд першої інстанції помилково обмежив позивача у доступі до правосуддя.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що, позовна заява Коротіної О.А. містить відомості про відповідача - юридичну особу ТОВ «ТАУРУС-34» та фізичну особу ОСОБА_2 , яких вона визначила відповідачами.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, обов`язок щодо доказування покладений на сторони у справі, у тому числі на позивача щодо доведення обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог, тому суд першої інстанції повинен роз`яснити сторонам їхні процесуальні права щодо подання доказів та в подальшому вирішити спір на підставі наявних у матеріалах справи доказів і встановлених обставин. При цьому, неналежне обґрунтування позову, неподання певних доказів не може бути підставою саме для залишення позову без руху з подальшим поверненням його позивачу у цій справі.

Так, відповідно до абз. 4 ч. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Отже, відсутність доказів на підтвердження вимог, викладених у позовній заяві може бути підставою для відмови у позові, але аж ніяк не може бути підставою для повернення позовної заяви.

Таким чином, залишення позовної заяви без руху без зазначення судом першої інстанції конкретних недоліків цієї заяви і способу їх усунення, абстрактне визначення некоректності написання позову, загальна вимога про сплату судового збору без зазначення конкретної суми, відсутність даних про відповідача, безперечно не може свідчити, що особа, яка звертається до суду, будучи позбавленою доступу до безоплатної юридичної допомоги, достеменно знає як саме усунути такі недоліки.

Тому, апеляційний суд дійшов висновку, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги позивача лише частково знайшли своє підтвердження, висновок суду першої інстанції про повернення заяви є передчасним, таким, що не відповідає процесуальним вимогам та суперечить принципу доступності до судового захисту, тому згідно з вимогами ст. 379 ЦПК України, ухвалу слід скасувати та направити матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного із розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється у подальшому судом першої інстанції.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 була звільнена від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі ухвалою апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року (а.с.49-50) в порядку задоволення відповідного клопотання останньої в її апеляційній скарзі (а.с.24-26).

Керуючись ст. ст. 4, 7, 12, 141, 367, 369, 371-372, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 25 серпня 2025 року у цій справі скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова апеляційним судом складена 04.11.2025 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Онищенко Е.А. Подліянова Г.С.