Справа №949/2043/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2025 року Дубровицький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого - судді Тарасюк А.М.,

при секретарі судових засідань Пінчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме перебування фізичних осіб на утриманні військовослужбовця,

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд із заявою та просять встановити факт перебування їх на утриманні батька військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заявлені вимоги мотивують тим, що відповідно до їхніх свідоцтв про народження, їхніми батьками є: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Їхні батьки перебували у зареєстрованому шлюбі, який було офіційно укладено 04 лютого 2001 року та згодом розірвано у судовому порядку на підставі рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 31 серпня 2016 року (справа №560/745/16-ц).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 23 від 18 березня 2022 року, ОСОБА_3 був призваний на військову службу за мобілізацією з 18 березня 2022 року. Зазначеного дня його зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду механіка-водія 1-го відділення землерийних машин дорожнього взводу 2-ї дорожньої роти. З цієї дати ОСОБА_3 приступив до виконання службових обов`язків у складі Збройних Сил України.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 №490 від 20 жовтня 2023 року, виданої на підставі журналів бойових дій та бойових розпоряджень командування, солдат ОСОБА_3 у період з 08 серпня 2022 року по 17 грудня 2022 року, а також з 09 березня 2023 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 безпосередньо брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Втім, ІНФОРМАЦІЯ_5 їхній батько ОСОБА_3 помер.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07 жовтня 2023 року, ОСОБА_3 виключено зі списків особового складу Збройних Сил України у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_5 в результаті захворювання (інфекційно-токсичний шок. негоспітальна пневмонія справа в нижній долі).

Згідно з витягом із протоколу № 3550 від 26 листопада 2024 року 16-ї Регіональної військово-лікарської комісії, встановлено, що причина смерті ОСОБА_3 безпосередньо пов`язана із захистом Батьківщини.

У зв`язку з цим, був поданий пакет документів на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю (смертю) військовослужбовця. Документи були подані ІНФОРМАЦІЯ_6 до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Отримавши витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначення і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 04 липня 2025 року №49/д Комісія Міністерства оборони України, ухвалила рішення повернути пакет документів на доопрацювання. Підставою для цього стало те, що надані матеріали не містять підтвердження факту перебування їх на утриманні загиблого (померлого) та їх належності до визначеного законом кола осіб, які мають право на отримання допомоги.

Заявники зазначають, що законодавством чітко врегульовано право членів сім`ї та утриманців загиблого військовослужбовця на отримання одноразової грошової допомоги, а також визначено склад грошового забезпечення військовослужбовця, що має значення для обґрунтування права на такі виплати.

Водночас вказують, що коло осіб, які мають право на отримання такої допомоги, чітко визначене положеннями Закону України № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", де прямо зазначено, що таке право належить членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця.

Відповідно до рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 31 серпня 2016 року з ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітніх дітей.

Зазначають, що батько належним чином виконав свій обов`язок щодо утримання дітей та останні роки здійснював добровільну сплату аліментів, як шляхом перерахування коштів на рахунок органу державної виконавчої служби, так і додатковими переказами на їхні особисті банківські рахунки.

Крім того, у більшості випадків передача коштів здійснювалася готівкою під час особистих зустрічей, що підтверджує фактичне виконання обов`язку зі сплати аліментів у добровільному порядку відповідно до вимог чинного законодавства.

При цьому звертають увагу, що на момент отримання матеріальної допомоги вони були непрацюючими студентами та перебували на повному утриманні батька. Допомога, яку вони отримували від батька, мала систематичний, регулярний характер і фактично була єдиним стабільним джерелом засобів для існування.

У поданому до початку розгляду справи клопотанні заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили розгляд справи проводити за їхньої відсутності за наявними у справі матеріалами, зазначивши, що заявлені вимоги підтримують в повному обсязі,

Представники заінтересованих осіб ІНФОРМАЦІЯ_8 та Військової частини НОМЕР_1 у судове засідання не з`явилися та не повідомили про причини неявки за викликом суду. Письмових заперечень проти заявлених вимог суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

При цьому, від представника заінтересованої особи Міністерства оборони України Балтака Д.О. (довіреність від 20 серпня 2024 року) через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про залишення заяви без розгляду з наступних підстав.

Зазначає, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін.

Таким чином, зважаючи на норми законодавства, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У свою чергу, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 - мати померлого військовослужбовця шляхом подання відповідної заяви до суду в порядку окремого провадження також зазначає та вказує про своє право на отримання вищенаведеної допомоги, у зв`язку з чим між вказаними особами вбачається спір про право на отримання своєї частки одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Зважаючи на наведенні у клопотанні обставини та норми законодавства, представник заінтересованої особи Міністерства оборони України Балтак Д.О. просить постановити ухвалу якою заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні військовослужбовця залишити без розгляду.

Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів по суті справи, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку заявників про розгляд справи за наявними матеріалами, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що батьками заявників ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , які народилися у с. Лютинськ Сарненського району Рівненської області, є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 від 04 вересня 2002 року (актовий запис № 17 від 04 вересня 2002 року) та серії НОМЕР_4 від 07 травня 2004 року (актовий запис № 7 від 07 травня 2004 року) (а.с.11-12).

Батьки заявників, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було укладено 04 лютого 2001 року та зареєстровано в органі державної реєстрації актів цивільного стану - Лютинській сільській раді Дубровицького району Рівненської області, який згодом було розірвано рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 31 серпня 2016 року (а.с.14).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 23 від 18 березня 2022 року, ОСОБА_3 був призваний на військову службу за мобілізацією з 18 березня 2022 року. Зазначеного дня його зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду механіка-водія 1-го відділення землерийних машин дорожнього взводу 2-1 дорожньої роти (а.с.15).

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 № 490 від 20 жовтня 2023 року, виданої на підставі журналів бойових дій та бойових розпоряджень командування, солдат ОСОБА_3 у період з 08 серпня 2022 року по 17 грудня 2022 року, а також з 09 березня 2023 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 безпосередньо брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (а.с.16).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 18 вересня 2023 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується складеним 18 вересня 2023 року актовим записом про смерть № 334, зареєстрованим Дубровицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.13).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07 жовтня 2023 року, ОСОБА_3 виключено зі списків особового складу Збройних Сил України в результаті захворювання (інфекційно-токсичний шок негоспітальна пневмонія справа в нижній долі) у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.17).

Згідно з витягом із протоколу № 3550 від 26 листопада 2024 року 16-ї Регіональної військово-лікарської комісії, встановлено, що причина смерті ОСОБА_3 безпосередньо пов`язані із захистом Батьківщини (а.с.18).

У зв`язку з цим, відповідно до чинного законодавства України заявниками був поданий пакет документів на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю (смерті) військовослужбовця. Документи були подані ІНФОРМАЦІЯ_6 до ІНФОРМАЦІЯ_7 , вихідні №3243 та №3244 від 06 березня 2025 року, за результатами розгляду якого комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначення і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 04 липня 2025 року №49/д ухвалила рішення повернути пакет документів на доопрацювання. Підставою для цього стало те, що надані матеріали не містять підтвердження факту перебування заявників на утриманні загиблого (померлого) та їх належності до визначеного законом кола осіб, які мають право на отримання допомоги (а.с.22).

Вказані обставини змусили заявників звернутися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме перебування фізичних осіб на утриманні військовослужбовця.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК.

У відповідності до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, зокрема суди розглядають справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51 сво 18) зроблений висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Отже, предметом розгляду заяви є встановлення факту перебування на утриманні загиблого (померлого) військовослужбовця, що необхідно для отримання заявником відповідних матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законами України.

Так, згідно зі ст. 16 -1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, у випадках, зазначених у п.п.1-3 п.2 ст.6 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Відповідно до ст. 29, 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (ст. 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються:

а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;

б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю;

в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю.

Відповідне зниження пенсійного віку жінкам, установлене абз. 1 цього пункту, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року;

г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати;

д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

Дружина (чоловік) годувальника, померлого внаслідок причин, зазначених у п. "а" ст. 20 цього Закону, має право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до п. "д" ч. 4 цієї статті незалежно від того, працює (проходить військову службу) вона (він) чи ні.

Норми ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачають, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у ч. 2 ст. 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, також мають право на пенсію, якщо згодом втратили джерело засобів до існування.

Члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18 зазначено, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона не була одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Отже, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів отримання доходів заявниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до моменту проходження військової служби за мобілізацією ОСОБА_3 , а відтак не знаходить підтвердження факт їхнього перебування на його утриманні.

Також відсутні будь-які відомості про спільне проживання заявників із ОСОБА_3 , місце роботи заявників, їхня можлива непрацездатність та/або неможливість працевлаштування. Не додано жодного фінансового документу, який свідчив би про надання допомоги та утримання ОСОБА_3 заявників.

При цьому, посилання заявників на стягнення аліментів з батька ОСОБА_3 на їх утримання, про що свідчить додане рішення суду від 31 серпня 2016 року та розрахунки заборгованості зі сплати аліментів (а.с.23, 33-34) є необґрунтованим, оскільки аліменти, згідно вказаного рішення, стягувалися до повноліття заявників, а утримання дітей до їх повноліття, згідно норм сімейного законодавства, є прямим обов`язком батьків.

Водночас, наявні у матеріалах справи копії банківських довідок, що містять інформацію про рух коштів по рахунках заявників (а.с.24-29) не можуть підтверджувати систематичність грошової допомоги батька ОСОБА_3 , так як перекази є періодичними, незначними сумами та лише в період 2022 року, а саме: 04 травня, 05 травня, 10 травня, 20 травня, 05 червня та 12 червня 2022 року.

Відтак, надані заявником докази у виді ступеня їхнього споріднення не є достатніми та переконливими доказами у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України на підтвердження того, що ОСОБА_3 надавалася систематична грошова допомога, за рахунок якої заявники несли витрати на утримання житла, його ремонт, сплату комунальних платежів, купівлю продуктів харчування, речей першої необхідності тощо.

З огляду на те, що заявниками не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт їхнього перебування на утриманні загиблого батька ОСОБА_3 , одержання від нього допомоги, яка була для заявників постійним і основним джерелом засобів до його існування, суд дійшов висновку, що у задоволенні вимог заяви необхідно відмовити.

При цьому, що стосується клопотання Міністества оборони України про залишення заяви без розгляду, то суд ваважає за необхідне зазначити, що якщо є підстави для відмови у задоволенні заяви (як у даному випадку), то суд може винести рішення про відмову у задоволенні заяви, а не залишати її без розгляду, оскільки залишення заяви без розгляду відбувається, коли є перешкоди, які можна усунути (наприклад, неподання документів) і це дає можливість заявникові звернутися знову, тоді як відмова у задоволенні означає, що справа по суті не буде задоволена у зв`язку з відсутністю для цього підстав.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд повідомляє, що при ухваленні судом рішення відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

З огляду на викладене, керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме перебування фізичних осіб на утриманні військовослужбовця - відмовити .

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Заявник 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 ;

Заявник 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 ;

Заінтересована особа 1: Міністерство оборони України, , адреса місцезнаходження: 03168, м. Київ, проспект Повітряних сил, 6.

Заінтересована особа 2 : ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_8 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа 3: Військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_9 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду Тарасюк А.М.