КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 357/12189/23

16 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Рейнарт І.М.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Фатєєва Андрія Олександровича на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської областівід 09 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Цукорова В.П., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи: Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про встановлення факту батьківства,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи: Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про встановлення факту батьківства.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що у 2006 році вона познайомилася зі ОСОБА_8 та, починаючи з червня 2006 року, вони почали спільно проживати без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , були пов`язані спільним побутом і мали взаємні права та обов`язки як чоловік та дружина.

Під час спільного проживання, а саме - ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_5 , про що був здійснений відділом ДРАЦС Білоцерківського МЮУвідповідний актовий запис №230 від 09.02.2010 року в книзі реєстрації народжень. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 СК України, а саме- за її прізвищем і по батькові дитини за її вказівкою. Тобто, батьком в свідоцтві про народження зазначений ОСОБА_9 .

З моменту народження доньки ОСОБА_5 її біологічний батько ОСОБА_8 визнавав її своєю дитиною, забирав її з дитиною із пологового будинку, піклувався про дитину, активно брав участь у її вихованні та матеріально утримував.

Однак, починаючи з весни 2012 року, вони почали мешкати окремо один від одного і ОСОБА_8 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі села Водяне Волноваського району Донецької області ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стрілець-помічник гранатометника 4-ї механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону 72-ї ОМБр імені Чорних Запорожців, загинув.

Позивач зазначала, що від встановлення факту батьківства у малолітньої дитини виникнуть спадкові права, а також право на отримання соціальних виплат у зв`язку з втратою годувальника, тому вона звернулась із цим позовом до суду.

З урахуванням наведених обставин, позивач ОСОБА_3 а просила суд:

встановити факт, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

зобов`язати Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису №230 від 09.02.2010 року, здійсненого відділом ДРАЦС Білоцерківського МУЮ у Київській області, де в графі батько зазначити: ОСОБА_8 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_6 , українець, громадянин України.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2025 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи: Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про встановлення факту батьківства - задоволено частково.

Встановлено факт, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

У задоволенні позовних вимог про зобов`язання Білоцерківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн, витрати на проведення судової експертизи в сумі 6887,50 грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 268,40 грн, а всього стягнуто 9655,90 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн, витрати на проведення судової експертизи в сумі 6887,50 грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 268,40 грн, а всього стягнуто 9655,90 грн.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, представник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Фатєєв АндрійОлександрович подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2025 року про задоволення позовних вимог щодо встановлення факту батьківства ОСОБА_10 відносно ОСОБА_5 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин, на які сторони посилались в обгрунтування своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції не враховано, що у доданих до позовної заяви документах немає жодного документального підтвердження проживання ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі ОСОБА_8 , у тому числі, з моменту народження дитини ОСОБА_5 та до моменту загибелі ОСОБА_8 .

Позивачка ніколи не підтримувала родинних відносин з батьками ОСОБА_8 , ОСОБА_3 ніколи не була приязною до батьків померлого ОСОБА_8 . В період нібито початку існування стосунків між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 у 2006 році, ОСОБА_8 перебував у шлюбі з ОСОБА_11 , що підтверджується відповідним актовим записом № 1146 від 23.09.2005 та інформацією, наданою Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області.

Сторона відповідача вважає, що позивач ОСОБА_3 намагається у судовому порядку визнати батьківство ОСОБА_8 відносно ОСОБА_5 для можливості отримання спадкових прав та отримання соціальних виплат, а тому суд першої інстанції безпідставно прийняв до розгляду та розглянув вказану справу за правилами загального провадження, а не окремого провадження, чим порушив вимоги процесуального права.

При цьому, суд не залучив до участі у справі Міністерство оборони України (МОУ), незважаючи на прямий вплив рішення суду на фінансові зобов`язання МОУ щодо виплати одноразової грошової допомоги (ОГД).

Відсутність у справі Міністерства оборони України, як заінтересованої сторони, на думку сторони відповідача, свідчить про неповноту дослідження обставин справи.

Звертає увагу апеляційного судуна те, що при призначенні молекулярно-генетичної експертизи представником відповідачів адвокатом Грибенниковим С.О. було звернуто увагу суду, що експертна установа МГЦ «МАМА ПАПА» є фігурантом кримінального провадження щодо складання неправдивого та підробленого висновку молекулярно-генетичної експертизи, що свідчить про об`єктивні сумніви у проведенні цього експертного дослідження саме цією установою. Вказане підтверджено аудіозаписом судового засідання, який міститься серед матеріалів справи.

01 травня 2025 року представник відповідачів подав до суду першої інстанції заяву (вих. № 41/25) про призначення повторної судової молекулярно- генетичної експертизи

Однак, 06 травня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, попри обгрунтовану заяву сторони відповідача про призначення повторної молекулярно - генетичної експертизи, постановив ухвалу про відмову в її задоволенні.

З приводу заявлення відводу експерту сторона відповідача зазначає, що ні ОСОБА_12 , ні ОСОБА_13 жодним чином не пересікались із судовим експертом та не отримували від нього жодних документів, що свідчить про відсутність будь-якого контакту із вказаним судовим експертом, навіть ПІБ якого відповідачам не були відомі. Відповідачі були тільки один раз у цій експертній установі для здачі біологічного матеріалу, який відбирався лише відповідною особою, а не судовим експертом.

На переконання сторони відповідача, відмова суду у проведенні запропонованої відповідачами повторної експертизи у ТОВ «ЛАБОРАТОРІЯ ДР. РЬОДГЕРА», яка співпрацює з акредитованою німецькою лабораторією (DIN EN ISO/IEC 17025:2005) та гарантує високий рівень об`єктивності та достовірності дослідження, свідчить про ігнорування судом принципу всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи. Це порушило право відповідачів на надання належних і допустимих доказів та справедливий судовий розгляд, що є фундаментальним для встановлення істини у справі.

Висновок експертизи, щодо якої триває кримінальне провадження про можливу підробку, очевидно, викликає сумніви в дотриманні встановленого порядку та у його відповідності критеріям належності та достовірності. Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють встановлення батьківства, оскільки фактично прийняв рішення на підставі доказу, який не відповідає критеріям належності та достовірності, та на підставі, що фактично є припущенням, а не достовірним встановленим фактом.

Сторона відповідача вважає, що рішення суду першої інстанції є передчасним та необгрунтованим, оскільки не враховує всіх відомих обставин справи та відмову в проведенні незалежної повторної експертизи.

В окремо поданому клопотанніпредставник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Фатєєв АндрійОлександровичпросить суд апеляційної інстанції призначити у цивільній справі № 357/12189/23 повторну судову молекулярно-генетичну експертизу для визначення спорідненості «бабуся/дідусь - онука» за лінією ОСОБА_8 .

Доручити проведення повторної судової молекулярно-генетичної експертизи експертам ТОВ «ЛАБОРАТОРІЯ ДР. РЬОДГЕРА»(місцезнаходження: вулиця Старонаводницька, 13, офіс 48, місто Київ, 01015).

В обгрунтування доводів клопотання зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи у призначенні повторної експертизи, фактично позбавив відповідачів права на належний захист та об`єктивне з`ясування обставин справи, поклавши в основу рішення сумнівний доказ.

Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги факт, що суттєво ставить під сумнів об`єктивність самого Висновку молекулярно-генетичної експертизи № 46607 від 28 березня 2025 року. Як слідує з матеріалів справи (листи відповідачів від 11.12.2024року та від 17.12.2024 року), відповідач 2 ( ОСОБА_2 ) неодноразово повідомляв МГЦ «МАМА ПАПА» про неможливість з`явитися длязабору біологічних зразків через його тимчасову непрацездатність, підтверджену медичними висновками.

Незважаючи на це, експертна установа в односторонньому порядку розцінила це як «тактику затягування» та видала висновок про ймовірність батьківства, фактично не відібравши біологічні зразки у ОСОБА_2 на призначену дату 18 грудня 2024 року.

Таким чином, Висновок експертизи № 46607, який встановлює ймовірність на 99,95% того, що ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 , є біологічними бабусею та дідусем дитини ОСОБА_5 , 2010 року народженн, є абсолютно необґрунтованим і не відповідає вимогам належності та допустимості доказів у частині дослідження біологічного матеріалу ОСОБА_2 . Це є прямим порушенням процедури проведення експертизи, що відповідно до статті 107 ЦПК України, є самостійною та безумовною підставою для призначення повторного дослідження.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 адвокат Шевчук Юрій Іванович просить апеляційну скаргу відповідачів залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2025 року - без змін.

На спростування доводів апеляційної скарги сторона позивача зазначає, що в цій справі має місце спір про право, томусправа підлягає розгляду в порядку загального провадження.

В апеляційній скарзі відповідачі не навели обґрунтування того, на які саме права або обов`язки Міністерства оборони України може вплинути рішення суду. Тим більше, учасники справи, в т.ч. відповідачі, не заявляли в судовому засіданні клопотання про залучення до участі в справі Міністерства оборони України.

Щодо призначення повторної експертизи сторона позивача зазначає, що процесуальним законом передбачено дві підстави для призначення судом повторної експертизи, а саме: у випадку, якщо висновок експерта суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності.

Разом з тим, відповідачі в апеляційній скарзі навели надуману підставу для призначення повторної молекулярно-генетичної судової експертизи, а саме: «сумнівами правдивості та достовірності експертного висновку, оскільки невідомо які експерти даної установи були фігурантами у кримінальному провадженні.

При цьому відсутнє посилання на дату та номер справи у кримінальному провадженні яке закінчено обвинувальним вироком, що набрав законної сили.

Окрім цього, під час призначення експертизи в суді першої інстанції відповідачі не заперечували щодо проведення експертного дослідження в медотико-генетичному центрі «Мама-Папа». Свої пропозиції щодо іншої експертної установи не заявляли. Відводів експертам не заявляли. Порушень закону з боку експертів під час проведення експертизи не було виявлено. В суді відповідачі клопотань про виклик експерта в судове засідання для дачі роз`яснень не заявляли.

На переконання сторони позивача, висновок експерта не суперечить іншим матеріалам справи, є зрозумілим, доступним, змістовним, вичерпним і таким що не викликає сумніву в його правильності, а тому підстави для призначення додаткової чи повторної експертизи - відсутні.

Судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального права (ч.2 ст.128 СК України) і рішення ухвалено на підставі доказів, що засвідчують кровне походження дитини ОСОБА_5 від ОСОБА_14 . Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду (ст.376 ЦПК України), Білоцерківським міськрайонним судом не допущено.

В судове засідання апеляційного суду відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник адвокат Фатєєв Андрій Олександрович не з?явились. Про день та час розгляду справи апеляційним судом повідомлені у встановленому законом порядку. 13 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» представник відповідачів адвокат Фатєєв А.О. подав заяву про розгляд справи без участі відповідачів та їх представника. Обговоривши доводи заяви, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задволенння вказаної заяви та розгляд справи у відсутності відповідачів та їх представника.

Позивачка ОСОБА_3 , представник третьої особи: Білоцерківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судове засідання також не з?явились, про день та час розгляду справи апеляційним судом повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку, а тому суд вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до актового запису про народження №230 від 09.02.2010 року ОСОБА_3 аОСОБА_15 є матір`ю дитини є ОСОБА_5 и ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Батьком дитини вказаний ОСОБА_9 . Відомості про батька дитини вказано згідно з ч.1 ст.135 СК України (т.1 а.с. 68, 69-70).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 12.09.2023 року Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1800 (т.1 а.с. 56).

На підтвердження обставин позову позивачем надано фото, на яких зображено ОСОБА_8 а, позивачку та третю особу - ОСОБА_3 уОСОБА_17 у (т.1 а.с. 7-9).

Відповідно до висновку молекулярно-генетичної експертизи від 28.03.2025 року №46607, складеного Медико-генетичним центром « Мама Папа», ймовірність того, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , є біологічною бабусею та біологічним дідусем дитини ОСОБА_3 иОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в рамках проведеного дослідження, складає 99,95% (т.2 а.с. 1-25).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи: Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про встановлення факту батьківства, суд першої інстанції вказав на те, що висновком молекулярно-генетичної експертизи від 28.03.2025 №46607 підтверджено, що ймовірність того, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , є біологічною бабусею та біологічним дідусем дитини ОСОБА_3 и ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в рамках проведеного дослідження, складає 99,95%, а тому позовні вимоги про встановленення факту, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , підлягають задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог у частині зобов`язання Білоцерківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису, суд першої інстації вказав на те, що такі вимоги є передчасними. Крім того, Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не було заявлено позивачем у якості відповідача по даній справі, а тому ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є неналежними відповідачами за такими вимогами, на що суд звертав увагу представника позивача в ході здійснення підготовчих дій у справі.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2025 року про відмову у задоволенні позовних вимог у частині зобов`язання Білоцерківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису, в апеляційному порядку сторонами не оскаржується, а відтак, керуючись ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2025 року в частині задовлених позовних вимог відповідає.

Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини, зокрема, вказав, що: "хоча основною ціллю статті 8 Конвенції є захист особи від свавільного втручання органів державної влади, вона не лише зобов`язує державу утримуватися від такого втручання, на додаток до цього негативного зобов`язання можуть існувати позитивні зобов`язання, притаманні ефективній повазі до приватного або сімейного життя. Ці зобов`язання можуть передбачати вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин осіб між собою (див. рішення у справі "Фон Ганновер проти Німеччини (№ 2)" [ВП] (Von Hannover v. Germany (no. 2) [GC], заяви № 40660/08 та № 60641/08, пункт 98, ЄСПЛ 2012). Межа між позитивними та негативними зобов`язаннями держави за статтею 8 Конвенції не підлягає чіткому визначенню; проте застосовні принципи є подібними. В обох контекстах слід враховувати справедливий баланс, який має бути встановлений між конкуруючими інтересами (там само, пункт 99) (YAKUSHEV v. UKRAINE, № 15978/09, § 22, ЄСПЛ, від 14 грудня 2018 року).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див.: постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (частина перша статті 135 СК України).

У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу (стаття 130 СК України).

Тлумачення статті 130 СК України свідчить про те, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2023 року у справі № 592/4443/17 (провадження № 61-9923св22) зазначено: «відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як докази для встановлення батьківства в суді можуть бути досліджені зокрема: листи, телеграми відповідача, в яких він повідомляє про можливість народження чи народження його дитини певною жінкою; заява відповідача за місцем роботи про надання йому відпустки у зв`язку з народженням дитини; показання свідків про виявлення відповідачем турботи про дитину та її матір, обрання імені дитини тощо. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це».

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаютьсясторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша,третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається, суд встановив, що відповідно до висновкумолекулярно-генетичної експертизи, складеного Медико-генетичним центром «Мама Папа» 28.03.2025 року №46607, вірогідність того, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , є біологічною бабусею та біологічним дідусем дитини ОСОБА_3 иОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в рамках проведеного дослідження, складає 99,95%.

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не заперечувався та не спростовувася той факт, що вони є біологічними батьками померлого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також судом першої інстанції взято до уваги, наявні в матеріалах справи фото на яких зображено ОСОБА_8 а, позивачку ОСОБА_3 та третю особу ОСОБА_5 у ОСОБА_18 у у грудному віці, що не оспорювалося відповідачами та їх представником.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано вважав факт батьківства ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , доведеним.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2021 року в справі № 645/1098/18 (провадження № 61-759св21) зазначено, що «позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (частина четверта статті 128 СК України). Тобто, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема, обов`язку з утримання дитини. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України».

Судом також встановлено, відповідачами не заперечується, що ОСОБА_3 а ОСОБА_15 (матір ОСОБА_5 и ОСОБА_16 ) та ОСОБА_8 у зареєстрованому шлюбі не перебували, а ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 помер. За життя ОСОБА_8 не подав у органи реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання батьківства відносно ОСОБА_5 и.

Згідно актового запису про народження №230 від 09.02.2010 року ОСОБА_3 а ОСОБА_15 є матір`ю дитини є ОСОБА_5 и ОСОБА_16 , 29.01.2010. Батьком дитини вказано ОСОБА_9 . Відомості про батька дитини вказано згідно з ч.1 ст.135 СК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про обгрунтованість та законність рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині встановлення факту, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до розгляду тарозглянув вказану справу за правилами загального провадження, а не в порядку окремого провадження, чим порушив вимоги процесуального права, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Такі висновки висловлені Верховний Судом в постановах від 11 вересня 2024 року в справі № 335/4669/23 (провадження № 61-8050св24), від 17 червня 2024 року в справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23).

З наведеного можна зробити висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У справі, що переглядається, позивачзвернулася досуду із позовною заявою про встановлення факту батьківства, оскільки ОСОБА_8 , який є біологічним батьком її доньки ОСОБА_5 , 2010 року народження, помер, а біологічні батьки померлого заперечують факт батьківства їх померлого сина по відношенню до дитини ОСОБА_5 и ОСОБА_16 .

Крім того, як вбачається з позовної заяви позивач зазначає, що від встановлення факту батьківства у малолітньої дитини виникнуть спадкові права, а також право на отримання соціальних виплат у зв`язку з втратою годувальника, тому вона звернулась із цим позовом до суду.

Тобто, від факту встановлення батьківства у даній справі виникає спір про право ОСОБА_5 и ОСОБА_18 и на оформлення спадщини після померлого ОСОБА_8 а та право на отримання соціальних виплат у зв`язку з втратою годувальника. В свою чергу, відповідачі заперечують вказані права ОСОБА_5 и ОСОБА_18 и.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхіність розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження.

Посилання апеляційноїскарги на необхідність залучення до участі у справі Міністерства оборони України колегія суддів відхиляє, так як спірні правовідносини стосуються встановлення батьківства чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, після його смерті. Згідно із загальними положеннями СК України сімейні правовідносини виникають на підставі кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування та є такими, що тісно пов`язані з особою. Міністерство оборони не може бути учасником сімейних правовідносин (постанова Верховного Суду від 16 квітня 2025 року по справі № 576/2871/23). Спір щодо призначення чи виплати допомоги або інших компенсаційних виплат, пов`язаних з проходженням служби та загибеллю військовослужбовця ОСОБА_8 а в межах цієї цивільної справи не вирішувався.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції прийняв рішення на підставі висновку молекулярно-генетичної експертизи 28.03.2025 року №46607, складеного Медико-генетичним центром «Мама Папа», який не відповідає критеріям належності та достовірності, та на підставіприпущень, а нена підставі достовірно встановлених фактів, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 12.03.2024 року в судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача заявив клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи шляхом аналізу ДНК біологічного матеріалу ОСОБА_4 та біологічних зразків неповнолітньої дитини ОСОБА_5 и ОСОБА_18 и для встановлення біологічного батьківства ОСОБА_8 а, проведення якої просив доручити експертам Київського НДЕКЦ МВС України. На вирішення експерта просив поставити питання: Чи є ОСОБА_4 , біологічною бабусею, тобто, матір`ю батька неповнолітньої ОСОБА_5 иОСОБА_18 и? Для проведення експертизи просив зобов`язати відповідача ОСОБА_4 за першою вимогою з`явитися за викликом експертної установи для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи та представити експертній установі всі необхідні дані та відповідні зразки, об`єкти та матеріали (т.1 а.с. 113-114).

12.03.2024 року ухвалою суду по справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, на час проведення експертизи провадження по справі було зупинено (т.1 а.с. 119-120). Проведення експетризи було доручено Київському НДЕКЦ МВС України

02.05.2024 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку надійшов лист Київського НДЕКЦ МВС України від 18.04.2024 року №19/111/1024627, зі змісту якого вбачається, що провести молекулярно-генетичну експертизу з метою встановлення родинних зв`язків за наявності біологічних зразків ймовірних бабусі та онуки у Київському НДЕКЦ МВС України неможливо (т.1 а.с. 123).

03.05.2024 року ухвалою суду першої інстанції провадження у даній цивільній справі було поновлено (т.1 а.с. 124).

06.06.2024 року до канцелярії суду представник позивача подав клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи шляхом аналізу ДНК біологічного матеріалу ОСОБА_4 та біологічних зразків неповнолітньої дитини ОСОБА_5 и ОСОБА_18 и для встановлення біологічного батьківства ОСОБА_8 а, проведення якої просив доручити експертам Київського НДЕКЦ МВС України. На вирішення експерта просив поставити питання: Чи наявне кровне споріднення по чоловічій лінії між ОСОБА_2 та неповнолітньою ОСОБА_5 ою ОСОБА_18 ою? Чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_4 та неповнолітньою ОСОБА_5 ою ОСОБА_18 ою? Для проведення експертизи просив зобов`язати відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , за першою вимогою з`явитися за викликом експертної установи для відбору біологічних зразків, об`єктів та матеріалів (т.1 а.с. 142-143).

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.06.2024 року по справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, на час проведення експертизи провадження по справі зупинено (т.1 а.с. 146-147).

06.08.2024 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку надійшло повідомлення судового експерта Київського НДЕКЦ МВС України від 26.07.2024 №СЕ-19/111-24/41459-БД про неможливість проведення експертизи, зі змісту якого вбачається, що в Київському НДЕКЦ відсутні атестовані та зареєстровані методики чи обґрунтовані та апробовані методи проведення судової молекулярно-генетичної експертизи з метою встановлення біологічної спорідненості між бабусею, дідусем по батьківській лінії та ймовірною онукою. Крім того, дослідження кровного споріднення по чоловічій лінії можливе лише з особами чоловічої генетичної статі (т.1 а.с. 164-165).

07.08.2024 року ухвалою суду провадження у даній цивільній справі було поновлено (т.1 а.с. 166).

25.09.2024 року до канцелярії суду першої інстанції представником позивача було подано клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, шляхом аналізу ДНК біологічного матеріалу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та біологічних зразків неповнолітньої дитини ОСОБА_5 иОСОБА_18 и для встановлення біологічного батьківства ОСОБА_8 а, проведення якої просив доручити експертам методико-генетичного центру «Мама-Папа». На вирішення експерта просив поставити питання: Чи є ОСОБА_2 , біологічним дідусем, тобто батьком батька неповнолітньої ОСОБА_5 и? Чи є ОСОБА_4 , біологічною бабусею, тобто матір`ю батька неповнолітньої ОСОБА_5 иСергіївни? Для проведення експертизи просив зобов`язати відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , за першою вимогою з`явитися за викликом експертної установи для відбору біологічних зразків, об`єктів та матеріалів (а.с. 201-202).

24.10.2024 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у даній справі було призначено судову молекулярну-генетичну експертизу, на час проведення експертизи провадження по справі було зупинено. Представник відповідачів не заперечував, як проти призначення у справі даної експертизи, так і щодо її проведення саме в даній експертній установі, пропозицій щодо вибору іншої експертної установи висловилено також не було(а.с. 209-210).

Відповідачі не надали суду належних та допустимих доказів на спростування висновків експерта викладених в висновку експерта від 28.03.2025 № 46607.

Твердження відповідачів про те, що нібито Медико-генетичний центр «Мама-Папа» є фігурантом кримінального провадження, а тому необхідно у справі призначити повторнуекспертизу у ТОВ «ЛАБОРАТОРІЯ ДР.РЬОДГЕРА», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки таких доказів суду відповідачми не надано.

Відповідачами взагалі не обгрунтовано, як саме долучена до апеляційної скарги копія постанови прокурора Фастівської окружної прокуратури Руслана Рудика від 19.09.2024 року про проведення ексгумації трупа ОСОБА_19 , в межах кримінального провадження №0000077 від 13.09.2024 року ( в якій є посиланння на висновок Медико-генетичного центу « Мама Папа» щодо іншої особи) та долучена до апеляційної скарги копія постанови слідчого Фастівського районного управління поліції від 13.11.2024 року про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи в межах кримінального провадження №0000077 від 13.09.2024 року, спростовують висновок молекулярно-генетичної експертизи від 28.03.2025 № 46607 у даній справі про встановлення батьківства ОСОБА_8 а відностно неповнолітньої ОСОБА_5 и ОСОБА_18 и. Крім того, вироку суду в межах кримінального провадження №0000077 від 13.09.2024 року, який набрав би законнної сили та яким встановлено обставини, що впливливають на розгляд даної справи, матеріали справи не містять і відповідачами не надано.

Процесуальні підстави для призначення в справі повторної судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи не обґрунтовані, не доведені та відсутні як такі. Інтерпретація, сумніви та припущення відповідачів, професійний статус яких, право надавати свою оцінку висновку судових експертів до того ж не підтверджених належним чином, не можуть слугувати належною процесуальною підставою для призначення у даній справі повторної судової молекулярно-генетичної експертизи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Таким чином, доводи, викладені представником відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_20 ем в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2025 року в оскаржуваній частині ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Фатєєва Андрія Олександровича.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Фатєєва Андрія Олександровича в оскаржуваній частині залишено без задоволення, а судове рішення без змін, то розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Фатєєва Андрія Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2025 рокув оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: