Провадження № 2/752/2230/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10.11.2025 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Чекулаєва С.О.,

за участі секретаря - Пастух З.Ф., Ільніцької І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про поділ спільного майна подружжя

за зустрічним позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 ,

про поділ спільного майна подружжя

за участю представників:

позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - адвоката Радкевича Сергія Олександровича (ордер на надання правничої допомоги серії АА №1472728 від 06.08.2024)

відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом - адвоката Буток Тетяни Іванівни (ордер на надання правничої допомоги серії АІ №1915289 від 05.06.2025)

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просила суд визнати за нею право власності на (одну другу) частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вказана квартира була придбана сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12.12.2007.

ОСОБА_2 подав до ОСОБА_1 зустрічний позов в якому просив суд визнати за ним, в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, право власності на 81/100 частину квартири за адерсою: АДРЕСА_1 , та визнати за ОСОБА_1 право власності на 19/100 вказаної вище квартири.

Позовні вимоги за зустрічним позовом мотивовані тим, що ОСОБА_2 використав на придбання спірної квартири, в тому числі, грошові кошти, які були його особистою приватною власністю, а тому розмір часток у спірній квартирі не є однаковим.

Процесуальні дії у справі

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 17.09.2024 головуючим суддею у справі визначений суддя Голосіївського районного суду міста Києва Чекулаєв С.О.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20.09.2024 відкрито провадження у справі, за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 15.11.2024.

15.11.2024 підготовче судове засідання у справі було відкладене у зв`язку з неявкою відповідача на 10.01.2025.

Копію позовної заяви з додатками ОСОБА_2 отримав 23.12.2024.

30.12.2024 ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 .

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10.01.2025 суд прийняв в провадження зустрічний позов ОСОБА_2 та об`єднав його в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 .

Підготовче судове засідання відкладено на 20.03.2025.

24.01.2025 від представника ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на зустрічний позов.

20.03.2025 підготовче судове засідання відкладене до 05.06.2025.

05.06.2025 підготовче судове засідання відкладене до 21.08.2025 у зв`язку із висловленням представниками сторін думки про можливість укладення мирової угоди.

21.08.2025 у підготовчому судовому засіданні були виконані завдання підготовчого провадження передбачені цивільним процесуальним законодавством для початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 04.11.2025.

У судовому засіданні 04.11.2025, після судових дебатів, суд, керуючись положеннями статті 244 ЦПК України, оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 10.11.2025.

Фактичні обставини встановлені судом

21.11.2003 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений запис №1879 та видане Свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 .

Прізвище дружини змінено з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

12.12.2007 між ОСОБА_6 , як продавцем та ОСОБА_2 , як покупцем, був укладений Договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 681 750,00 гривень.

Згідно рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17.09.2024 у справі №752/16968/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами був розірваний. Питання щодо розподілу спільного сумісного майна не вирішувалося.

З наданих відповідачем за первісним позовом доказів вбачається, що згідно Договору дарування від 08.07.2000 ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

12.12.2007 ОСОБА_2 , згідно Договору купівлі-продажу квартири відчужив квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_8 з визначеною вартістю у розмірі 422 800,00 гривень.

Окрім того, суд встановив, що 12.12.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений Договір про надання споживчого кредиту №0, згідно умов якого, банк надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 50 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 252 500,00 гривень.

Згідно пункту 1.4. Договору про надання споживчого кредиту цільове призначення (мета) кредиту - придбання квартири.

Мотиви, з яких суд дійшов висновків та закон, яким керувався суд

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкції правил статті 60 СК України свідчать про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначений правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 335/10739/17, від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Як зазначено, зокрема, у постанові від 19.10.2021 у справі № 521/1695/18 (провадження № 61-17105св20) критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.10.2023 у справі № 344/16831/20 (провадження № 61-11614св23) зазначено, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19) вказано, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, належить подружжю з моменту його набуття, незалежно від того, за ким із подружжя здійснена реєстрація права (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 359/441/20, провадження № 61-6735св22).

Висновок суду про віднесення майна до спільної сумісної власності подружжя (не спростування відповідної презумпції спільності майна) є підставою для вирішення питання про його поділ (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.01.2024 у справі № 755/12204/18, провадження № 61-2401св21).

Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (ч. 3 ст. 372 ЦК України); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76, 77 ЦПК України).

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На підставі наданих сторонами доказів, суд встановив, що під час шлюбу сторони набули у спільну сумісну власність нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_3 .

Згідно частини другої статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Обставиною, яка має істотне значення для визначення часток у праві власності при поділі спільного сумісного майна є те, за які кошти це майно було придбане.

Відповідо до пункту 3 Договір купівлі-продажу від 12.12.2007 суд встановив, що квартира АДРЕСА_3 була придбана за грошові кошти в розмірі 681 750,00 гривень.

Суд встановив, що 12.12.2007 року ОСОБА_2 була відчужена належна йому на праві особистої приватної власності квартира за адресою: АДРЕСА_2 , за грошові кошти у розмірі 422 800,00 гривень.

Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи грошові кошти, необхідні для придбання квартири у розмірі 50 000,00 доларів США, що, станом на 2007 рік, дорівнювало еквіваленту 252 500,00 гривень, були отриманні сторонами згідно Договору про надання споживчого кредиту №0, укладеного 12.12.2007 між між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 .

Таким чином, суд дійшов до висновку, що квартира АДРЕСА_3 придбана частково за грошові кошти, які були особистою приватною власністю ОСОБА_2 та частково за грошові кошти, які були отримані за кредитним договором.

Жодних інших доказів, які б спростовували такиий висновок, сторонами не надано.

Відповідно до частини сьомої статті 57 СК України якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Отже, враховуючи, що спірна квартира, була придбана за грошові кошти, джерелом яких були: 422 800,00 гривень, що отриманні ОСОБА_2 від продажу квартири належної йому на праві особистої приватної власності та 258 950,00 гривень, що були спільними грошовими коштами подружжя (в тому числі отриманні в кредит), суд дійшов висновку, що при поділі квартири АДРЕСА_3 частка ОСОБА_2 становить 81/100, а частка ОСОБА_1 відповідно становить 19/100.

Суд відхиляє твердження представника позивача за первісним позовом, про те, що наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим з подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки, судом достовірно встановив, що на придбання квартири АДРЕСА_3 , окрім спільних грошових коштів сторін, були також використані грошові кошти, що належали одному з подружжя на праві особистої приватної власності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя слід відмовити, водночас зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя підлягає задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Понесені ОСОБА_2 судові витрати документально підтверджено фіскальним чеком АТ «УКРПОШТА» (платіж №), згідно якого позивачем за зустрічним позовом сплачено судовий збір у розмірі 6 899,31 гривень.

Таким чином з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір у розмірі 6 899,31 гривень.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, право власності на 81/100 (вісімдесят одна сота) частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, право власності на 19/100 (дев`ятнадцять сотих) частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 6 899 (шість тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять) гривень 31 копійку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 )

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 )

Повний текст рішення складено 10.11.2025

Суддя: С.О. Чекулаєв