Справа № 591/8400/25
Провадження № 2/591/1970/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2025 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді Ніколаєнко О.О.,

за участю секретаря судового засідання Полякової А.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Кравченко Н.О,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу № 591/8400/25 за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції України в Сумській області, третя особа: Держава Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області, про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом, мотивованим тим, що 11.05.2025 співробітником відповідача відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП України. Постановою Тростянецького районного суду Сумської області від 04.07.2025 було закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях події і складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зі змісту постанови вбачається, що викладені в протоколі обставини не відповідають фактичним обставинам справи, протокол складений з порушенням вимог нормативних актів. Встановлені судом порушення свідчать про те, що дії працівників поліції були проведені з відхиленням від встановленого законодавством порядку Позивач є військовослужбовцем та проходить військову службу на посаді водія автомобільного відділення. Внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності йому заподіяно моральну шкоду, яку оцінює в 14 400 грн. Моральна шкода полягала у душевних стражданнях та переживаннях щодо розголосу вказаного факту серед побратимів на військовій службі, осуд та можливість застосування дисциплінарних стягнень, можливості позбавлення його права на керування транспортним засобом, що мало б наслідком неможливість виконання позивачем своїх безпосередніх обов`язків як військовослужбовця, необхідність несення додаткових витрат на правову допомогу. Вказаний розмір моральної шкоди позивач визначив, виходячи з положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», якими передбачено мінімальний розмір моральної шкоди- 1 мінімальний розмір заробітної плати за час перебування під слідством і судом, виходячи зі строку розгляду його справи про адміністративне правопорушення (24 дні).Також неправомірними діями працівників відповідача йому заподіяно матеріальну шкоду в сумі 8 000 грн., що є витратами на професійну правничу допомогу під час розгляду судом справи про адміністративне правопорушення.

Уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача 14 400 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої працівниками Національної поліції України, 8000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої оплатою наданої правової допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Ухвалою від 18.08.2025 відкрито спрощене провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.

У відзиві на позовну заяву відповідач із позовом не погодився, вказуючи, що позивач не зазначає, яких він зазнав душевних страждань та переживань через неправомірні рішення та бездіяльність посадових осіб відповідача та що саме вплинуло на його моральний стан і призвело до порушення звичного способу життя, його законних прав. Позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди. Сам факт скасування постанови не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для її відшкодування. Позивача не було усунуто з займаної посади, не застосовано дисциплінарного стягнення та інших заходів впливу. Невідповідність вимогам закону дій інспектора не встановлено. Стосовно вимог про стягнення майнової шкоди вказував, що витрати на правничу допомогу під час розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішуються в адміністративному судочинстві, а не в цивільному, тому не можуть бути задоволені.

У поясненнях представник третьої особи зазначив, що головне управління не порушувало прав позивача. Позивачем не надано доказів неправомірності дій працівників поліції та заподіяння йому моральної шкоди. Судові витрати мають бути стягнуті саме з суб`єкта, у зв`язку з протиправними діями якого подано позов, а не з Державного бюджету. Просить відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представники осіб, які беруть участь у справі, свої обґрунтування та заперечення підтримали з підстав, зазначених у заявах по суті справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач з 23.04.2025 проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 на посаді водія автомобільного відділення підвозу боєприпасів (а.с. 11,12).

11.05.2025 о 19:17 поліцейським відділення поліції №1 (м. Тростянець) Охтирського РУП ГУНП в Сумській області було складено відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №327416 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відповідно до змісту протоколу ОСОБА_3 11.05.2025 о 18 год. 35 хв. у м.Тростянець по вул. Гришина, 28 керував транспортним засобом ВАЗ 2110, номерний знак НОМЕР_2 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме звужені зіниці очей, які не реагують на світло, сповільненість мови, неприродна блідність. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі відмовився під відеозапис, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху. Від керування відсторонений шляхом паркування транспортного засобу на узбіччі.

У протоколі було зазначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відмовилась від підпису про роз`яснення їй прав та обов`язків, від надання пояснень, від підпису про ознайомлення зі змістом протоколу та отриманням копії (ас. 22-23).

Постановою Тростянецького районного суду Сумської області від 04.07.2025 у справі №588/829/25 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№327416 від 11.05.2025 ОСОБА_3 закрити, на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Як вбачається зі змісту мотивувальної частини постанови, закриваючи провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд виходив з того, що судом було досліджено відеозапис з нагрудної камери поліцейського, який містять фактичні дані про зупинку ОСОБА_3 . На відео працівники поліції не вказують на жодні ознаки сп`яніння, до моменту формального на них посилання при складанні протоколу. Фактично підставою направлення вказані не ознаки сп`яніння, а факт попереднього притягнення, який за статтею 130 КУпАП спростовується довідкою доданою до протоколу, іншими доказами не підтверджується.

Водій однозначно погодився їхати до лікарні, але посилався на необхідність повідомити командира про зміну маршруту.

Перелічені у протоколі ознаки наркотичного сп`яніння, такі як сповільненість мови та неприродня блідість, очевидно не підтверджені. Реакція зіниць очей на світло не перевірялась.

Підстава залишення місця зупинки працівниками поліції не зрозуміла. Фактів затягування процедури складання протоколу не встановлено, від моменту зупинки до від`їзду працівників поліцій пройшло 20 хвили.

Протокол ЕПР1 №327416 складено 11.05.2025 о 19:17:49, що на 19 хвилин пізніше після їх від`їзду з місця зупинки о 18:58:50. З огляду на це, протокол складено за відсутності ОСОБА_3 , відмітка про його відмову від підпису в протоколі є безпідставною, бо можливості ознайомитись з ним і отримати копію ОСОБА_3 не мав. Крім того, місце складання протоколу м. Тростянець вул. Гришина, 26 також не відповідає дійсності, оскільки працівники поліції на момент складання в цьому місці не перебували.

Інших доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, у судовому засіданні суд у справі №588/829/25 не встановив (а.с. 28-29).

З метою представництва та захисту інтересів у справі №588/829/25 про адміністративне правопорушення, позивач 17.05.2025 уклав із адвокатом Сумцовим Є.С. договір про надання юридичної допомоги. Пунктом 3.1. договору передбачено, що за виконання доручення клієнт зобов`язаний сплатити адвокату кошти (гонорар), розмір та строк сплати визначається додатком до договору.

Відповідно до додатку №1 до договору про надання правничої допомоги розмір гонорару адвоката за 1 годину витраченого адвокатом часу встановлюється на рівні 1000 грн. за 1 годину. Клієнт зобов`язується сплатити кошти (гонорар) в загальній сумі 8 000 грн. тільки у випадку позитивного вирішення справи закриття провадження у справі №588/829/25 (а.с. 15,16).

Актом приймання передачі наданих послуг від 04.07.2025 визначено перелік послуг адвоката за укладеним договором та визначено їх загальну вартість 8 000 грн.

Копіями фіскальних чеків підтверджується оплата за надані послуги в загальному розмірі 8 000 грн. (а.с. 17)

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статті1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).

Для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є наявність трьох елементів (умов):неправомірний характер дії (бездіяльності) цього органу (посадових або службових осіб), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Водночас наявність вини посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою умовою такого виду відповідальності. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173,1174 ЦК України.

Встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди.

Відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення такого протоколу уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення.

У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам законута вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу.

При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.

З огляду на приписи Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» патрульна поліція не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, тому на правовідносини щодо складання протоколів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не поширюються правила статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Вказаних висновків щодо застосування відповідних норм права дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24).

В справі, яка розглядається, встановлено, що постановою суду закрито провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому вказаним судовим рішенням встановлено, що співробітником поліції було порушено процедуру та порядок складання протоколу про адміністративне правопорушення (відсутність підстав для зупинки транспортного засобу, відсутність очевидних ознак сп`яніння у ОСОБА_3 , невідповідність твердження про відмову ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп`яніння фактичним обставинам, від`їзд працівників поліції з місця зупинки транспортного засобу, і лише після цього складання протоколу про адміністративне правопорушення за відсутності ОСОБА_3 , проставлення у протоколі відміток про відмову ОСОБА_3 від підписів за відсутності самого ОСОБА_3 ).

Вказане, на думку суду, свідчить про протиправність дій працівника поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.

Суд вважає доведеною обставину заподіяння позивачу моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Стосовно доводів сторони позивача, що законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», слід зазначити, що, як вже було зазначено вище, у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що до спірних правовідносин положення вказаного закону не є застосовними.

При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд виходить з того, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, потрібні для відновлення попереднього стану. Водночас суд має керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Порушення прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» («Rysovskyy v. Ukraine»).

Отже, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення посадовою особою органу державної влади, навіть якщо вони не спричинили вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть підтверджувати завдання моральної шкоди.

Порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначав, що внаслідок неправомірних дій працівників поліції позивачу завдано моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях та переживаннях щодо розголосу вказаного факту серед побратимів на військовій службі, осуд та можливість застосування дисциплінарних стягнень, можливості позбавлення його права на керування транспортним засобом, що мало б наслідком неможливість виконання позивачем своїх безпосередніх обов`язків як військовослужбовця, необхідність несення додаткових витрат на правову допомогу.

Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню, суд вважає необхідним його зменшити до 3 000 грн. Вказана сума буде не більшою, ніж достатньо для розумного задоволення потреб позивача і не призведе до його безпідставного збагачення.

Відносно вимог про відшкодування матеріальної шкоди суд зазначає таке. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 461/422/21 (провадження№ 61-8158св22).

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18, провадження № 61-9124св20, вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

З огляду на зазначене, суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування витрат на правову допомогу.

Водночас, суд зазначає, що розмір заявлених позивачем витрат за надання правничої допомоги 8 000 грн не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності, що узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 461/422/21 (провадження№ 61-8158св22).

Суд не погоджується із твердженнями відповідача, що витрати, пов?язані з правовою допомогою у справі №№588/829/25 повинні бути заявлені у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та розподілені в порядку ст. 139 КАС України. Справа №№588/829/25 не розглядалася у порядку адміністративного судочинства, а Кодексом України про адміністративне правопорушення не передбачено стягнення витрат на правову допомогу у випадку закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

З врахуванням принципів реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, з огляду на встановлені обставини справи, суд вважає, що підлягають задоволенню витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн, понесені у рамках судового розгляду справи про адміністративне правопорушення.

У позовній заяві позивач зазначив про те, що позивач очікує понести витрати на отримання професійної правничої допомоги в сумі 7500 грн. Доказів понесення цих витрат позивачем не надано. Також позивач та його представник не повідомляли про наміри в порядку ч. 8 ст. 141, ч. 1 ст. 246 ЦПК України надати суду ці докази через неможливість подати їх до розгляду справи по суті. Відтак, витрати на професійну правничу допомогу не підлягають розподілу.

Керуючись ст. ст. 141, 142, 206, 256, 264, 265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції України в Сумській області, третя особа: Держава Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області, про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 3 000 грн. та матеріальну шкоду в сумі 5 000 грн.

В іншій частині вимог відмовити у зв?язку з необгрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Сумській області, місцезнаходження : вул. Герасима Кондратьєва, 23, м. Суми, .

Повний текст рішення виготовлено 05.11.2025.

Суддя О.О.Ніколаєнко