Справа № 278/1694/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог.

Позивач звернувся до суду з вище вказаною позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача на його користь відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП в сумі 182802,00 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 21000,00 грн та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23.11.2021 о 20 год. 30 хв. гр. ОСОБА_2 на 3 км. + 200 м. авто дороги Глибочиця Клітчин Станишівка, керуючи автобусом "Setra", реєстраційний номер « НОМЕР_1 », виїжджаючи з прилеглої території на головну дорогу, не надав перевагу в русі автомобілю «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався прямо по головній дорозі в результаті чого відбулося зіткнення. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, гр. ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, які не підпадають під кримінальну відповідальність. Водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 10.2 ПДР України.

У результаті ДТП автомобіль ОСОБА_1 - «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.

ІІ. Процедура та позиції сторін.

Ухвалою судді від 29.03.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін (а.с. 77).

24.05.2024 провадження у даній справі було зупинено до надходження відповіді від іноземного суду на судове доручення про надання правової допомоги.

16.10.2024 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали вищевказаної цивільної справи передані судді Житомирського районного суду Житомирської області Зубчук І.В.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2024 справу було розподілено судді Дубовік О. М.

Ухвалою суду провадження по справі поновлено та прийнято вказану справу до свого провадження (а.с. 100).

02.06.2025 відповідно до повідомлення Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надано документи, із яких вбачається, що вимоги ухвали виконано та документи вручені відповідачу (а.с.110-113).

Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви і доданих до неї документів направлялись відповідачу за місцем його проживання, копії отримав на підставі ч. 8 ст. 130 ЦПК України.

Заяв по суті справи до суду не надійшло. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив до суду відзив на позовну заяву.

Жодних заяв чи клопотань до суду не надходило.

ІІІ. Фактичні обставини справи, які встановлені судом.

З матеріалів справи вбачається, що 23.11.2021 о 20 год. 30 хв. гр. ОСОБА_2 на 3 км. + 200 м. авто дороги Глибочиця Клітчин Станишівка, керуючи автобусом "Setra", реєстраційний номер « НОМЕР_1 » виїжджаючи з прилеглої території на головну дорогу, не надав перевагу в русі автомобілю «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався прямо по головній дорозі, в результаті чого відбулося зіткнення. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, гр. ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, які не підпадають під кримінальну відповідальність. Водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 10.2 ПДР України.

У результаті ДТП автомобіль ОСОБА_1 - «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.

Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 30.03.2023 у справі № 278/1377/23 (а.с. 11-13) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Власником автомобіля марки «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 (а.с. 10).

Відповідно до звіту № 350/06-23 від 18.06.2023 (а.с. 15-44) вартість матеріального збитку, завданий власнику автомобіля «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого в дтп, що мала місце 23.11.2023 з технічної точки зору станом на дату огляду 31.05.2024, становить 299762,10 грн.

Згідно із роздруківки страхове відшкодування в межах страхової суми згідно Договору RCAE-003086041 на користь ОСОБА_1 , в сумі 130000,00 грн, було здійснено (а.с. 55).

Позивачем на адресу проживання відповідача була спрямована претензія, яка отримана останнім (а.с. 56-65).

IV. Мотиви, з яких виходить суд, застосовані норми права та висновок.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

У ст. 1 ЗУ «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам у наслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, зокрема, й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала цю шкоду, у загальному порядку.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавала шкоди у передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону).

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року (справа № 755/18006/15-ц), яка визначила, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правої відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), яку застосовує суд до спірних правовідносин.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 березня 2020 року (справа № 641/2795/16).

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у Постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6- 2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

А тому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою повинен відшкодувати відповідач, як винна особа, яка завдала шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), передбачено, що суб`єктами обов`язкового страхування відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Відповідно до положень пункту 39.1 статті 39 Закону № 1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Положеннями статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону № 1961-IV (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, уразі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Проте із матеріалів справи вбачається, що Моторним (транспортним) страховим бюро України, страхову виплату здійснено у межах передбачених чинним законодавством, а саме 01.05.2023.

Стягнення із відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних є неможливим з огляду на норми чинного законодавства та відсутність на день ухвалення рішення суду грошового зобов`язання.

З урахуванням встановленого, матеріальна шкода позивачу була завдана саме внаслідок порушення Правил дорожнього руху відповідачем, відтак суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення матеріальних збитків є доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 169762,10 грн (різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та завданими збитками).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наведених вище мотивів та підстав.

V. Розподіл судових витрат по справі

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, на відповідача - у разі задоволення позову.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України)

З огляду на наведене, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача 1697,68 грн судового збору сплачених позивачем при зверненні до суду з позовом (а.с. 72) та 4500,00 грн витрат за проведення експертизи (а.с. 46).

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 22.01.2021р. по справі № 925/1137/19 наголосив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19.

Строною позивача надано відповідні документи, які свідчать про надання правової допомоги з боку адвоката ОСОБА_4 позивачу ОСОБА_1 (а.с. 66-71). Про очікування таких витрат повідомлено орієнтовним розрахунком (а.с. 69).

Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 21000,00 грн.

Разом з тим, враховуючи особливості предмета спору, складність справи та її значення для сторін, час, який був необхідний для вчинення дій та надання послуг, виходячи з критеріїв їх виправданості, розумності їх розміру та співмірності з позовом та складністю справи, а також враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, суд приходить до висновку про те, що розмір судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає зменшенню з 21000,00 грн до 15000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 141 ЦПК, ст. ст. 22, 1166, 1187, 1188 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 169762,10 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення експертизи в сумі 4500,00 грн. та

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1697,68 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову (правничу) допомогу в сумі 15000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;

Представник позивача: ОСОБА_4 , місце знаходження: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Моторне (транспортне) страхове бюро України, місце знаходження: м. Київ, бульвар Русанівський, 8, .

Суддя О. М. Дубовік