Справа153/1653/25
Провадження2/153/602/25-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2025 р. м.Ямпіль

у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Могилів-Подільського району Вінницької області

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Гаврилюк Т. В.

за участю секретаря судового засідання Шарко Л. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №153/1653/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Фінансова компанія "ЄВРОКРЕДИТ» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором, в якому просить стягнути із відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» заборгованість в розмірі 28607.28 грн., та понесені судові витрати у сумі 2422.40 грн., що складаються з: заборгованість за кредитом 9990.61 грн.; заборгованість по сплаті відсотків 18616.67 грн., та понесені судові витрати. На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що АТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 уклали Заяву-договір №TDB.2021.0804.35287 від 14.12.2021 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів tadobank, який складається з публічної частини договору, яким є Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank з додатками, розміщений у місці інформування Клієнта та на сайті АТ «МЕГАБАНК»: www.megabank.ua та в мережі Інтернет www.todobank.com, та індивідуальної частини, якою є вказана Заява-Договір. Отже, всі документи у сукупності складають договірну основу, яка закріплює домовленості банка і клієнта щодо регулювання правовідносин, які виникли між ними, і відповідно до приписів ст.634 ЦК України є за своєю суттю договором приєднання, що укладений шляхом прийняття клієнтом пропозиції банку згідно ст.ст.641, 644 ЦК України. Сторони погодили і клієнт своїм підписом підтвердив, що ця Заява-Договір, договір з додатками у сукупності складають єдиний договір. Також, клієнт своїм підписом підтвердив, що з усіма умовами Договору (з урахуванням публічної частини договору, яка розміщена на офіційному сайті банку www.megabank.ua та в мережі Інтернет www.todobank.com.ua), ознайомлений згодний. 03.09.2024 між АТ "МЕГАБАНК" та ТОВ "ФК" МУСТАНГ ФІНАНС" укладено Договір відступлення права вимоги №GL1N426240, у відповідності до умов якого, АТ "МЕГАБАНК " передає (відступає) ТОВ "ФК "МУСТАНГ ФІНАНС " за плату, а ТОВ "ФК " МУСТАНГ ФІНАНС " приймає належні АТ "МЕГАБАНК " права вимоги до відповідача. Користуючись даним правом ТОВ "ФК "МУСТАНГ ФІНАНС " 27.12.2024 уклало з ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» договір №1/12 про відступлення права вимоги. Права вимоги переходять від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору, до ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» перейшло і право вимоги до відповідача за кредитним договором №TDB.2021.0804.35287 від 14.12.2021. Позивач вказує, що ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» не здійснювало жодних додаткових нарахувань, умови Кредитного договору в односторонньому порядку не змінювало. Таким чином, ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» вважає, що воно має право звернутись до суду за захистом своїх порушених прав, які мають бути ефективно захищені шляхом стягнення з відповідача заборгованості. Отже, вказані обставини змушують звернутися до суду з цим позовом.

14 жовтня 2025 року відповідно до ухвали судді відкрито спрощене позовне провадження у цій справі.

Сторони у судове засідання не з`явилися, так як не викликалися, лише повідомлялися належним чином. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач ОСОБА_1 відзив на позовну заяву не подала, хоча про день розгляду справи повідомлялася належним чином - рекомендованим повідомленням вих..№R06, яке повернулося із відміткою «адресат відсутній», що відповідно постанови КЦС ВС від 10.05.2023 №755/17944/18 (61-185св23) вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду.

Відповідно до ч.3 ст.223, ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Заяви, клопотання: заява представника позивача (а.с.7) про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, без його участі, а також не заперечує проти заочного розгляду справи.

Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом.

Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини:

Із копії тарифного пакету «todobank», Заяви-Договір №TDB.2021.0804.35287 від 14.12.2021, довідки про відкриття рахунків, паспорту споживчого кредиту (а.с.10-16) судом встановлено, що 14.12.2021 АТ «МЕГАБАНК» надало ОСОБА_1 кредит у сумі 10000 грн., строк кредитування 12 місяців. Процентна ставка фіксована 56% річних. Відповідач погодившись з умовами власноруч підписала Заяву-Договір та Паспорт споживчого кредиту.

Із копії виписки/особового рахунку з 14.12.2021 по 02.12.2022 та виписки по особовим рахункам з 03.12.2022 по 03.09.2024 (а.с.17-28) судом встановлено, що з 14.12.2021 по 03.09.2024 ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами.

Із копії Довідки розрахунку заборгованості (а.с.29) судом встановлено, що з 14.12.2021 по 03.09.2024 АТ «МЕГАБАНК» нарахувало ОСОБА_1 загальну заборгованість станом на 03.09.2024 у сумі 28607.28 грн.

Із копії паспорта громадянина України № НОМЕР_1 від 03.09.2021 (а.с.31-32) судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 Дзигівка Ямпільського району Вінницької області, зареєстрована АДРЕСА_1 .

Із копії Договору про відступлення права вимоги №GL1N426240 від 03.09.2024 судом встановлено, що АТ «МЕГАБАНК» передає (відступає) ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» приймає належні права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників від 03.09.2024.

Із копії витягу з реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги №GL1N426240 від 03.09.2024 судом встановлено, що АТ «МЕГАБАНК» передало ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» боржника ОСОБА_1 , яка має заборгованість у сумі 28607.28 грн. за кредитним договором TDB.2021.0804.35287.

Із копії Договору про відступлення права вимоги №1/12 від 27.12.2024 судом встановлено, що ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄВРОКРЕДИТ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "ЄВРОКРЕДИТ"приймає належні ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників від 27.12.2024.

Із копії витягу з реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги №1/12 від 27.12.2024 судом встановлено, що ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» передало ТОВ "ФК "ЄВРОКРЕДИТ" боржника ОСОБА_1 , яка має заборгованість у сумі 28607.28 грн. за кредитним договором TDB.2021.0804.35287.

Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими відповідачу надано грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договорами, відповідач зобов`язалася повернути кредити та проценти за користування кредитом, однак у повному обсязі та вчасно свої зобов`язання не виконала.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Позичальник згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, стаття 1050 ЦК України зобов`язує його сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №751/861/17 (провадження №61-28582ск18).

Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі №161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження №61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Виходячи зі змісту ст.22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів України» документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій, є такі види розрахункових документів, як платіжні доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога та меморіальний ордер.

Відповідно до п.62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка по рахунку, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом, і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц, від 04вересня 2024 року у справі №426/4264/19.

Матеріали справи містять виписки по рахунку та розрахунки заборгованості за кредитним договором.

Тобто, суду позивачем надано докази користування відповідачем кредитними коштами.

Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Подібні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку було укладено Заяву-Договір про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank в письмовій формі, на підставі якого між ними виникли відповідні кредитні правовідносини.

Оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. А саме, суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість по кредиту у сумі 28607.28 грн.

Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені платіжною інструкцією №2550 від 09.10.2025, за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 2422.40 гривень, а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат по оплаті судового збору у сумі 2422.40 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного:

Частиною 1 ст.133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких, в тому числі, є й витрати на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача на його користь 11200,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що у матеріалах справи містяться копія договору про надання правничої допомоги №1/07 від 01.07.2025, укладеного між ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» та адвокатським об`єднання «АЛЬЯНС ДЛС», вартість послуг (прейскурант) від 01.07.2025, акт прийому-передачі послуг з правничої допомоги від 14.08.2025.

Оскільки позивачем в передбаченому ЦПК України порядку надано належні та допустимі докази на підтвердження понесення ним витрат на правову допомогу у сумі 11200.00 грн., суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у сумі 11200.00 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 137, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 274, 275, 279, 351, 352, 354, 355 ЦПК України і на підставі ст.ст.15, 16, 526, 527, 530, 533, 610, 611, 612, 623, 625, 631, 1048-1050, 1051, 1052, 1054, 1055, 1056, 1056-1 ЦК України, ст.129 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, суд

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "ЄВРОКРЕДИТ» (, адреса: 49001 Дніпропетровська область місто Дніпро провулок Ушинського,1 офіс 105) заборгованість за кредитним договором TDB.2021.0804.35287 від 14.12.2021 у сумі 28607.28 грн., а також понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2422.40 грн. та витрати понесені на правову допомогу у сумі 11200 грн., а всього 42229 (сорок дві тисячі двісті двадцять дев`ять) гривень 68 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т. В. Гаврилюк