ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 року

м. Харків

справа № 953/3817/25

провадження № 22-ц/818/4272/25

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Пилипчук Н.П., Люшні А.І.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Полі-Груп АТГ»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 червня 2025 року у складі судді Юрлагіної Т.В., -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з 01.03.2022 по 19.07.2022 в розмірі 27 142,50 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000, 00 грн.

Позовну заяву мотивовано тим, що ОСОБА_1 є працівником ТОВ «ПОЛІ ГРУП АТГ», станом на 18.02.2025 проходить військову службу та є військовослужбовцем протягом всього періоду повномаштабного вторгнення та відповідно до наказу КСП ЗСУ від 12.03.2023 року має присвоєне звання капітану. Посилаючись на те, що ТОВ «ПОЛІ ГРУП АТГ» не виплатив йому середню заробітну плату з березня 2022 року до теперішнього часу просили стягнути з відповідача середній заробіток з 01.03.2022 до 19.07.2022 року за 141 робочий день у розмірі 27142,50 грн, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «ПОЛІ ГРУП АТГ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток з 01.03.2022 до 23.03.2022 року за 23 робочі дні у розмірі 4427,50 грн.

Стягнуто з ТОВ «ПОЛІ ГРУП АТГ» на користь держави судовий збір у розмірі 197 грн 57 копійок та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1141 грн.

Рішення обґрунтовано тим, що оскільки відповідно до наказу № 11 від 24.03.2022 року з 24 березня 2022 року було призупинено дію трудових договорів з працівниками підприємства без збереження заробітної плати, тому стягненню підлягає за період з 01.03.2022 до 23.03.2022 року за 23 робочі дні у розмірі 4427,50 грн. З 24 березня 2022 року дія трудового договору з позивачем була призупинена, тому у ТОВ «ПОЛІ-ГРУП АТГ» не виник обов`язок виплачувати позивачу середню заробітну плату. Оскільки наказ відповідача від 24 березня 2022 року позивачем не оскаржувався, суд його законність не перевіряв.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та дійшов помилкового висновку про відстуність підстав для задоволення позову в заявленому позивачем розмірі. Гарнтія збереження мобілізованому на віськову службу працівнику середній заробіток до 19.07.2022 року була скасована законом від 01.07.2022 №2352 - IX, однак з березня 2022 року по 19 липня 2022 року ОСОБА_1 не виплавулась заробітня плата, яка підлягага збереженню відповідно до діїї норми ч. 3 ст. 199 КЗпП. Період з 01.03.2022 по 19.07.2022 складає 141 трудовий день страхового стажу, що відповідно повинен бути оплачений в розмірі 27 142,50 грн. Наказ №11 від 24.03.2022 не підтверджує факт призупинення трудового договору з позивачем , оскільки не містить інформації щодо підстав неможливості позивача виконувати свої трудові обов`язки. Оскільки позивач проходить військову службу, підстави для призупиненя з ним трудового договіру були відстуні.

08.09.2025 року ТОВ «Полі-груп АТГ» подав відзив на апеляційну скаргу в кому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду - без змін. Відзив обгрунтований тим, що ОСОБА_1 є працівником ТОВ «ПОЛІ-ГРУП АТГ» та за ним збережено місце роботи та посада. ТОВ «ПОЛІ-ГРУП АТГ» за весь час з моменту призову на військову службу ОСОБА_1 зберігав останньому середній заробіток. У зв`язку з нанесенням удару по території, де знаходились орендовані ТОВ «ПОЛІ-ГРУП АТГ» нежитлові приміщення, було прийнято рішення відновити діяльність в іншій місцевості, у зв`язку з чим діяльність було відновлено в іншій області (була проведена евакуація до міста Полтава), тому адміністрація вимушено зупинила дію трудових договорів. За таких обставин, відшкодування заробітної плати, інших гарантійних та компенсаційних виплат ОСОБА_1 на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволені позову про стягнення середньої заробітної плати за період з 24.03.2022 по 19.07.2022

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є працівником ТОВ «ПОЛІ-ГРУП АТГ» та станом на 22.02.2022 року проходив військову службу та є військовослужбовцем, має військове звання капітана.

Наказом ТОВ «ПОЛІ-ГРУП АТГ» №11 від 24 березня 2022 року було призупинено дію трудових договорів з працівниками підприємства без збереження заробітної плати з 24.02.2022 року до закінчення воєнного стану. Цим же наказом було передбачено ознайомлення з ним працівників (а.с. зворот 52).

Наказом №17 від 01.08.2022 року ТОВ «Полі-груп АТГ» проведено евакуацію до м. Полтава для забезпечення збереження виробничого потенціалу та безперебійної роботи підприємства, яке знаходиться в зоні бойових дій організовувати здійснення тимчасової евакуації потужностей підприємтва (а.с. 53).

Наказом №22 від 10.08.2022 ТОВ «Полі-груп АТГ» відновлено діяльність підприємства після тимчасового призупинення діяльності через військові дії, відновлено діяльность підприємства за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. зворот 53).

Станом на 24.02.2022 року ОСОБА_1 проходив військову службу та є військовослужбовцем протягом всього періоду повномасштабного вторгнення на територію України. Відповідно до наказу КПС ЗСУ № 182 від 12.03.2023 року відповідно до наказу КПС ЗСУ №182 від 12.03.2023 року має присвоєне військове звання капітана (а.с. 13-14).

Відповідно до довідок форми ОК - 5, ОК - 7 судом встановлено, що ОСОБА_1 за січень-лютий 2022 року було нараховано 6500 грн, середньоденний заробіток складає 192,50 грн (а.с. 16-19).

Судова колегія вважає, що суд правильно встановив характер спірних правовідносин, що виникли у зв`язку із захистом права на працю позивача та застосував до них норми матеріального права, що їх регулюють.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди (стаття 16 ЦК України).

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьомудержава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю (стаття 43 Конституції України).

Забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції», а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання (стаття 21 КЗпП України).

Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 51 КЗпП України).

Згідно з частиною другою статті 39 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок та військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими, зокрема частиною третьою статті 119 КЗпП України.

Частиною третьою статті 119 КЗпП України (у редакції, що діяла до 19 липня 2022 року) передбачено, що за працівниками, призваними на строкову військову служб; військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову.

Законом № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, внесено зміни та у частині третій статті 119 КЗпП України слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».

Тобто законодавець врахував обтяжливість покладення забезпечення цієї державної гарантії на роботодавців та змінами до частини третьої статті 119 КЗпП України виключив положення щодо збереження середнього заробітку за місцем роботи на час призову за рахунок роботодавця.

Таким чином, із набранням чинності Закону № 2352-IX- 19 липня 2022 року роботодавець звільнений від обов`язку збереження середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу, зі збереженням за цими працівниками лише місця роботи і посади.

Тому обов`язок роботодавця щодо збереження за такими категоріями працівників середнього заробітку передбачався включно до дня, що передує дню набранням чинності цим Законом (18 липня 2022 року).

Відповідно до положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент видачі відповідно наказу відповідача від 24 березня 2022 року ( надалі Закон)) призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.

Колегія суддів звертає увагу, що дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Частиною 2 статті 13 Закону передбачено, що призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.

З матерілів справи вбачається, що позивач станом на 24.03.2022 року перебував у лавах ЗСУ.

Відповідач надав суду належні та допустимі докази, що трудові відносини між сторонами з 24 березня 2022 року перебували у стані тимчасового призупинення. Відтак, з зазначеного часу у відповідача був відсутній обов`язок здійснювати відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам, в тому числі і позивачу у справі.

Доводи апелянта щодо незаконності наказу відповідача № 11 від 24 березня 2022 року колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначений наказ позивачем не оскаржувався, тому предметом розгляду суду першої інстанції не був , процесуальна можливість перевіряти правомірність видання відповідачем цього наказу у суду апеляційної інстанції відсутня.

З огляду колегія суддів погоджується з висновками суду про відмову узадоволені позову про стягнення з відповідач асереднього заробітку з 24 березня по 19 липня 2025 року.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ІІПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 07.11.2025.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді Н.П.Пилипчук

А.І. Люшня