Номер провадження 6/754/340/25
У Х В А Л А

Іменем України

10 листопада 2025 року суддя Деснянського районного суду міста Києва Гринчак О.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2015 року у справі № 754/15610/14-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст рішення

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2015 року позов задоволено. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою реєстрації останньої - АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000 грн щомісяця, починаючи з 23.09.2014 до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1000 грн щомісяця, починаючи з 23.09.2014 на весь час проживання з дитиною - інвалідом.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в розмірі 243 грн 60 коп та на користь ОСОБА_1 в розмірі 243 грн 60 коп.

Зміст заяви про роз`яснення

22 жовтня 2025 року від ОСОБА_1 надійшла заява про роз`яснення рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання матері. Заявниця вказує, що звернення до суду з цією заявою зумовлено необхідністю отримання роз`яснення суду для можливості подальшого примусового стягнення аліментів в частині утримання матері дитини інваліда після досягнення дитиною інвалідом повноліття.

Після досягнення дитиною з інвалідністю повноліття, матір дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і надалі продовжує проживати з дитиною з інвалідністю і піклуватися про сина, однак аліменти не отримує у розмірі визначеному судовим рішенням.

У рішенні Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2015 року у цивільній справі №754/15610/14-ц умову стягнення аліментів з батька на утримання матері дитини інваліда визначено на весь час проживання з дитиною з інвалідністю, тобто без прив`язки до повноліття дитини.

Враховуючи зазначене, у заявниці виникає питання щодо дії рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання матері, яка проживає з дитиною з інвалідністю і після досягнення дитиною повноліття, оскільки у цій частині рішення суду для матері дитини сприймається як таке, що продовжує свою дію до моменту припинення проживання з дитиною інвалідом, а для відповідача, батька дитини сприймається як таке, що припинило свою дію з досягненням дитиною повноліття.

З огляду на все зазначене, з метою єдиного беззастережного сприйняття судового рішення і виникла необхідність у його роз`ясненні в цій частині, а також з огляду і на необхідність отримання виконавчого листа для стягнення аліментів в примусовому порядку з відповідача в частині стягнення аліментів на утримання матері дитини з інвалідністю громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка і надалі продовжує проживати з дитиною з інвалідністю.

Норми права та мотиви суду

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 233/3676/19 (провадження № 14-65цс20) вказано, що «необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення».

В ухвалі Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 755/1600/16 вказано, що:

«як свідчить тлумачення частин першої та другої статті 271 ЦПК України роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно є незрозумілим, і це ускладнює його реалізацію. При здійсненні роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

При цьому не підлягають роз`ясненню судові рішення, ухвалені судом у межах наданих йому повноважень з процесуальних питань, які вказують на вчинення тієї чи іншої процесуальної дії. Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення.

Отже, приводом для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Отже, роз`ясненню підлягають лише ті судові рішення, які набрали законної сили та які підлягають виконанню у випадку, якщо вони не виконані або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання».

Положеннями статті 91 СК України закріплено право на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Так, відповідно до частини другої наведеної статті жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Відповідно до статті 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Отже, виходячи з аналізу наведеної норми, обов`язковими умовами виникнення права на утримання одного з подружжя на підставі статті 88 СК України є проживання разом дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, та опікування нею, а також можливість надання матеріальної допомоги іншим з подружжя.

Для цілей Конвенції про права дитини 1989 року дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше.

Відповідно до положень статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» дитина - особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше; дитина з інвалідністю - дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими порушеннями розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.

Законом України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» встановлені відповідні розміри державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства (залежно від групи) та дітям з інвалідністю до 18 років.

При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 19 грудня 2017 року № 2249-VIII у тексті Сімейного кодексу України слова «інвалід» та «дитина-інвалід» в усіх відмінках і числах замінено відповідно словами «особа з інвалідністю» та «дитина з інвалідністю» у відповідному відмінку і числі.

У рішенні Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2015 року у справі № 754/15610/14-ц встановлено, що:

- сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.02.1999 (а.с. 5);

- рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 23.09.2011 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано;

- від шлюбу в подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 ;

- дитина з народження є інвалідом, хворіє на дитячий церебральний параліч змішаної форми, в діяльності не самостійний, потребує постійного нагляду.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Тому, з моменту досягнення повноліття ОСОБА_3 підстав для стягнення аліментів на утримання матері - ОСОБА_1 на підставі статті 88 СК України немає, і відповідно в цій частині строк виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2015 року у справі № 754/15610/14-ц в частині стягнення аліментів на утримання матері закінчився.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 164/299/21 (провадження № 61-1688св23). Зокрема, Верховний Суд зазначив, що «ураховуючи, що ОСОБА_3 є повнолітнім, має статус особи з інвалідністю з дитинства, помилковим слід визнати висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її утримання на підставі статті 88 СК України».

Водночас, слід зауважити, що Главою 16 Розділу ІІІ СК України регламентовано підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання.

Відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Тому, суд звертає увагу сторін на те, що правовідносини щодо утримання повнолітнього непрацездатного сина врегульовані іншими нормами - статтями 198-201 СК України.

З огляду на, що строк виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2015 року у справі № 754/15610/14-ц в частині стягнення аліментів на утримання матері закінчився, тому вказане рішення відповідно до правил статті 271 ЦПК України роз`ясненню не підлягає, тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. 271, 260, 261, 353-355 ЦПК України,

УХВАЛИЛА:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2015 року у справі № 754/15610/14-ц відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 10.11.2025.

Суддя Деснянського

районного суду міста Києва Оксана Гринчак