Провадження № 2/369/1003/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І.О.,

за участю секретаря Іларіонова І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 369/15284/23 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 26 вересня 2020 року о 14 год. 00 хв. у місті Києві, Кільцева дорога, на перехресті вулиці Соборності, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 та не надав переваги в русі транспортному засобу «VOLVO FH» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення та автомобіль «VOLVO FH», д.н.з. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 04 листопада 2020 року у справі № 759/17808/20 ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

На момент, ДТП діяв договір добровільного страхування наземного транспорту «Правильне каско» № FO-00624979 від 20 грудня 2019 року, згідно якого позивач прийняв на себе ризики щодо автомобіля марки «VOLVO FH» д.н.з. НОМЕР_2 .

28 вересня 2020 року Страхувальник відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту № FO-00624979 від 20 грудня 2019 року звернувся до Позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу.

Відповідно до своїх зобов`язань за договором добровільного страхування наземного транспорту, Позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 50 940,95 грн, відповідно до платіжної інструкції №142093 від 02 грудня 2020 року.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу автомобіля «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР3157.

На виконання своїх зобов`язань за полісом АР3157, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» сплатило на користь ПрАТ «СГ «ТАС» суму страхового відшкодування, пов`язаного з відновленням пошкодженого ТЗ з урахуванням коефіцієнту зносу його складових у розмірі 22 505,86 грн.

Таким чином, сума страхового відшкодування, яку повинен сплатити відповідач позивачу складає: 50 940,65 грн - 22 505,86 грн. = 28 434,79 грн.

У зв`язку із викладеним, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова група «ТАС» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 28 434,79 грн та суму сплаченого судового збору.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 жовтня 2023 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

14 червня 2024 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому він заперечував проти її задоволення та зазначив, що визнає факт дорожньо-транспортної пригоди від 26 вересня 2020 року та свою вину. Водночас вказав, що на момент події мав чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, виданий ТДВ «Страхова група «Оберіг» 12 березня 2020 року з лімітом виплати 50 000 грн. З цих підстав відповідач вважає, що не є належним відповідачем у справі, оскільки врегулювання шкоди мало здійснюватися страховиком. Також відповідач зазначив, що після ДТП протягом чотирьох років до нього ніхто не звертався, кореспонденція не надходила, а про наявність позову він дізнався випадково у травні 2024 року. Окремо відповідач ставить під сумнів розмір заявленої шкоди, вказує, що пошкодження транспортного засобу не підтверджені експертизою або документами з ліцензованої СТО, а «ремонтна калькуляція» складена на підставі програми AUDATEX без офіційного висновку експерта. Також зазначає, що акт огляду автомобіля був складений через 15 днів після ДТП і не відображає реальні пошкодження. У зв`язку із викладеним, просив суд відмовити у задоволенні позову.

У судове засідання представник позивача не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином. Надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 26 вересня 2020 року о 14 год. 00 хв. у місті Києві, Кільцева дорога, на перехресті вулиці Соборності, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_3 , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та не надав переваги в русі транспортному засобу «VOLVO FH», д.н.з. НОМЕР_4 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення. Внаслідок ДТП транспорті засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 04 листопада 2020 року у справі № 759/17808/20, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. 00 коп.

Відповідно до з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу автомобіля «Toyota Camry», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , була застрахована в ТДВ «Страхова група «Оберіг» Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР3157.

З наданого суду страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії № 41-041040 від 12 березня 2020 року вбачається, що за умовами договору встановлено ліміт прямого врегулювання страхових збитків у розмірі 50 000 грн, а також ліміт страхового покриття щодо медичного захисту водія та пасажирів у розмірі 50 000 грн. Загальна страхова сума за цим договором становить 100 000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент ДТП, діяв договір добровільного страхування наземного транспорту № FO-00624979 від 20 грудня 2019 року укладений між ПрАТ «Страхова група «ТАС» та власником автомобіля марки «VOLVO FH» д.н.з. НОМЕР_2 .

Відповідно до заяви про настання події від 26 вересня 2020 року та акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 10 листопада 2020 року транспортний засіб «VOLVO FH» державний номерний знак НОМЕР_2 отримав пошкодження: бампер передній правий, обтікач передній правий, підніжка права, блок фари правий, насос підйому кабіни та інше.

Як вбачається із страхового акта № 27832/29/920 від 30 листопада 2020 року та розрахунку страхового відшкодування до страхового акта № 27832/29/920 від 30 листопада 2020 року сума страхового відшкодування склала 50 940,65 грн.

Відповідно до платіжної інструкції №142093 від 02 грудня 2020 року ПрАТ «Страхова група «ТАС» перерахувала на платіжний рахунок АТ КБ «ПриватБанк» 50 940,65 грн, призначення платежу: Страхове відшкодування згідно Договору №FO624979 від 20 грудня 2019 року, ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_5 , к/р 285395, д.н.з НОМЕР_4 , без ПДВ.

За полісом АР3157 ТДВ «СГ «Оберіг» сплатило на користь ПрАТ «Страхова група «ТАС» суму страхового відшкодування, пов`язаного з відновленням пошкодженого ТЗ з урахуванням коефіцієнту зносу його складових «VOLVO FH» державний номерний знак НОМЕР_2 у розмірі 22 505,86 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №6530 від 12 березня 2021 року.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом частин 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

Згідно п. 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі - Методика) методика застосовується з метою: визначення ринкової вартості КТЗ, їх складників у разі відчуження; визначення стартової ціни КТЗ для їх продажу на аукціоні чи за конкурсом; визначення вартості КТЗ як об`єкта застави; визначення вартості КТЗ у складі майна фізичних осіб для його декларування; визначення вартості КТЗ для страхування фізичними та юридичними особами; визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ; визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ; визначення вартості КТЗ для розв`язання майнових суперечок; визначення вартості арештованих, конфіскованих або визнаних безхазяйними КТЗ, їх складників у разі вимушеного їх продажу; визначення вартості КТЗ, його складників, що ввозяться на митну територію України; визначення вартості відокремленого КТЗ в складі основних засобів юридичних осіб; в інших випадках у разі визначення вартості відокремленого КТЗ для встановлення розміру обов`язкових платежів до бюджету.

Згідно з п. 2.4 Методики, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до п. 4.1 Методики, оцінка КТЗ передбачає урахування технічних, технологічних характеристик та особливостей об`єкта оцінки, умов його експлуатації, обслуговування та зберігання, технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстежень.

Згідно з п. 4.3. Методики, за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ. У разі проведення автотоварознавчої експертизи (експертного дослідження) за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта або інший документ, передбачений законодавством (далі - висновок експерта).

Відповідно до 4.4. Методики, у звіті (акті) або висновку експерта про оцінку КТЗ зазначається така інформація: а) повне найменування суб`єкта оціночної діяльності, його місцезнаходження, телефон (факс), номер та термін дії сертифіката суб`єкта оціночної діяльності; б) дата надходження матеріалів для оцінки і дата підписання звіту (акта), висновку; в) найменування юридичної особи або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, яка призначила (замовила) оцінку КТЗ; г) питання (завдання), що поставлені перед оцінювачем (експертом) (мета оцінки); ґ) назва об`єкта (об`єктів), представленого для оцінки; д) найменування юридичної особи (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи), місцезнаходження (місце проживання) власника майна та його майнові права на КТЗ; е) відомості про фізичну особу, що здійснює оцінку КТЗ: посада, прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальності (загальна й оціночна за напрямом програми базової підготовки), стаж роботи за цими спеціальностями, учений ступінь і вчене звання (за наявності), номер, дата видачі кваліфікаційного свідоцтва та посвідчення про підвищення кваліфікації; є) інформація, що має значення для виконання оцінки, з посиланням на джерела її отримання; ж) клопотання оцінювача, експерта про надання додаткових матеріалів, результати їх розгляду (якщо це мало місце); з) перелік використаних довідкових джерел інформації, літератури із зазначенням основних бібліографічних даних (найменування, автори, місце та рік видання); и) дані про час та місце проведення огляду КТЗ оцінювачем (експертом); і) відомості про осіб, які брали участь в огляді об`єкта оцінки, якщо їх участь обумовлена призначенням оцінки або договором про виконання оцінки; ї) ідентифікаційні дані КТЗ відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта) або з копій цих документів; й) показання одометра (тахографа) КТЗ або лічильника мотогодин (за наявності); к) результати візуального огляду щодо відповідності (невідповідності) номерів кузова, шасі, інших складових частин записам у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (технічному паспорті) або в інших документах; л) відомості про комплектність та укомплектованість КТЗ; м) відомості про склад оновлених складників КТЗ, інформаційні ознаки виконаного відновлювального ремонту, інші обставини, які мають значення для розв`язання поставлених питань; н) відомості про виявлені під час огляду дефекти, пошкодження, а також обґрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт з їх усунення чи інших способів урахування дефектів; о) перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки та припущення, у межах яких проводилася оцінка; п) викладення змісту використаних методичних підходів, методів, оціночних процедур та відповідних розрахунків; р) висновок про вартість майна або висновок про результати автотоварознавчої експертизи (експертного дослідження); с) додатки, які становлять невід`ємну частину звіту (акта), висновку експерта про оцінку і містять дані стосовно технічного стану КТЗ (його складників), їх фотографічні зображення і дані, що підтверджують припущення та розрахунки. У додатках також може бути графічна розгортка побудови пошкодженого або розукомплектованого КТЗ з відображенням характеру пошкоджень або протокол технічного огляду з посиланням на характер і обсяг його пошкодження.

Крім того, судом встановлено, що пошкоджений унаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «VOLVO FH» державний номерний знак НОМЕР_2 не перевищував семирічний строк експлуатації на момент настання страхового випадку. Відповідно до положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, розрахунок матеріальної шкоди здійснюється без застосування коефіцієнта фізичного зносу деталей та складових частин, якщо строк експлуатації легкового автомобіля іноземного виробництва не перевищує семи років.

Також згідно з Методикою, величина втрати товарної вартості (ВТВ) є умовною величиною зниження ринкової вартості транспортного засобу, відновленого після пошкодження, порівняно з вартістю аналогічного непошкодженого транспортного засобу, і підлягає нарахуванню у разі проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин. Нарахування ВТВ не здійснюється лише у випадку, якщо строк експлуатації транспортного засобу перевищує 5 років для легкових автомобілів виробництва країн СНД або 7 років - для інших транспортних засобів.

Оскільки пошкоджений автомобіль «VOLVO FH» д.н.з. НОМЕР_2 не перевищував установленого семирічного строку експлуатації, підстав для зменшення розміру страхового відшкодування шляхом застосування коефіцієнта фізичного зносу або відмови у врахуванні втрати товарної вартості не було. Таким чином, страховик ТДВ «Страхова група «Оберіг» був зобов`язаний здійснити страхове відшкодування в межах передбаченого ліміту відповідальності у розмірі 100 000 грн без урахування фізичного зносу деталей та з включенням величини втрати товарної вартості.

Крім того, виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, актом виконаних робіт.

Позивачем до матеріалів справи не надано звіту (акту) виконаних робіт, відповідно, за таких обставин, суд позбавлений можливості встановити які саме роботи були виконані. Крім того, суд звертає увагу на те, що сама по собі ремонтна калькуляція не може підтвердити факт відновлення автомобіля «VOLVO FH» д.н.з. НОМЕР_2 .

Верховний Суд у пункті 18.6. постанови від 29.04.2020 у справі № 915/641/19 зазначив, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто носить інформаційний характер.

При цьому, доказів на підтвердження відновлення автомобіля «VOLVO FH» д.н.з. НОМЕР_2 , на вказану у розрахунку суми страхового відшкодування, а також доказів фактично понесених матеріальних витрат на його відновлення, матеріали справи не містять, у зв`язку із чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

В порядку ст. 141 ЦПК України, суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 16, 22, 1166, 1187 ЦК України, та ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Інна ФІНАГЕЄВА