Справа № 201/5424/24
Провадження № 4-с/201/46/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року Соборний районний суд

міста Дніпра

у складі: головуючого судді - Федоріщева С.С.,

при секретарі - Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , державний виконавець Першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Данченко Олег Миколайович, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції заявника.

07 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просить:

1. Визнати неправомірними дії державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Данченко Олега Миколайовича, що отримали вираз у відмові здійснити перерахунок заборгованості по виконавчому провадженню та скасування обмежень та заходів забезпечення виконавчого провадження.

2. Зобов`язати державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Данченко Олега Миколайовича здійснити перерахунок заборгованості боржника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , по аліментам у виконавчому провадженні НОМЕР_10 з урахуванням поданих квитанцій на загальну суму 60906 (шістдесят тисяч дев`ятсот шість) гривень України 45 коп.

3. Зобов`язати державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Данченко Олега Миколайовича скасувати усі встановлені відносно боржника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 обмеження та заходи забезпечення виконавчого провадження (арешт майна, обмеження виїзду за межі України, обмеження в праві на полювання, користування транспортними засобами) та вилучити його данні з Реєстру боржників.

В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_1 послалася на те, що в провадженні Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (державний виконавець Данченко Олег Миколайович) знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_9 (ідентифікатор для доступу до інформації про виконавче провадження НОМЕР_8) за виконавчим листом №201/5424/24, виданим 04.11.2024 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей.

Вказане виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого листа №201/5424/24, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська (на даний момент Соборний районний суд міста Дніпра) по справі № №201/5424/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Про наявність вищезазначеного виконавчого провадження скаржнику ОСОБА_1 стало відомо 30 травня 2025 року. Тоді ж він дізнався, що відносно нього встановлені обмеження та заходи забезпечення виконавчого провадження (арешт майна, обмеження виїзду за межі України, обмеження в праві на полювання, користування транспортними засобами зв`язку з тим, що по вказаному виконавчому провадженні начебто існує заборгованість по сплаті аліментів на суму 46955 (сорок шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень України 88 коп.

Скаржник ОСОБА_1 зазначає, що йому було відомо, що відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.09.2024 року по справі №№201/5424/24 суд вирішив Стягувати з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14 травня 2024 року та до досягнення дітьми повноліття.

Починаючи з червня 2024 року (відразу після того як скаржник дізнався про наявність справи про стягнення аліментів та розлучення), ОСОБА_1 почав в добровільному порядку перераховувати аліменти на відомі банківські реквізити ОСОБА_2 .

Після того, як 05.09.2024 року було винесено рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 продовжив сплачувати аліменти. При цьому він періодично спілкувався з ОСОБА_2 і вона ніколи не повідомляла йому про те, що звернулась до виконавчої служби з заявою про примусове виконання судового рішення про стягнення аліментів, також вона не повідомляла про наявність заборгованості по аліментам, оскільки її не виникало. Тим більше ОСОБА_1 за можливості перераховував ОСОБА_2 аліменти більше ніж це було визначено рішенням суду. Кілька раз ОСОБА_2 повідомляла про те, що у неї змінились реквізити банківського рахунку і просила перераховувати гроші на нові банківські реквізити.

Так, зокрема в якості сплати аліментів на утримання його з ОСОБА_2 неповнолітніх дітей ОСОБА_1 особисто зі свого карткового рахунку в АЕ «Універсал Банк» IBAN НОМЕР_3 перерахував наступні грошові кошти:

на картковий рахунок Стягувача НОМЕР_4 :

17.06.2024 року 10000 гривень України;

16.08.2024 року 8300 гривень України;

17.09.2024 року 1010 гривень України;

17.10.2024 року 400 гривень України;

22.10.2024 року 1510 гривень України;

22.10.2024 року 200 гривень України;

на картковий рахунок Стягувача НОМЕР_5 :

15.12.2024 року 700 гривень України;

17.02.2025 року 2500 гривень України;

17.03.2025 року 3000 гривень України;

14.04.2025 року 6000 гривень України;

на картковий рахунок Стягувача НОМЕР_6 :

15.01.2025 року 5025,13 гривень України;

04.02.2025 року 201.01 гривень України;

17.02.2025 року 5025,13 гривень України;

03.03.2025 року 904,52 гривень України;

03.03.2025 року 1105,53 гривень України;

17.03.2025 року 5025,13 гривень України;

на картковий рахунок Стягувача НОМЕР_7 :

14.04.2025 року 5000 гривень України;

20.05.2025 року 5000 гривень України,

а разом на вказані рахунки Стягувача в якості сплати аліментів було перераховано 60906 (шістдесят тисяч дев`ятсот шість) гривень України 45 коп.;

В призначенні платежу зазначено «Переказ особистих коштів» оскільки на той момент ОСОБА_1 не було відомо про наявність виконавчого провадження, він виконував свої обов`язки по утриманню своїх неповнолітніх дітей в добровільному порядку.

Скаржник зазначає що він не мав можливості дізнатись про наявність виконавчого провадження, оскільки його єдина адреса вказана у вказаному провадженні це АДРЕСА_1 , за якою він тривалий час не проживає, був знятий з реєстрації за вказаною адресою, і вказане нерухоме майно наразі не перебуває в його власності.

26.06.2025 року ОСОБА_1 особисто отримав від державного виконавця Данченко О.М. розрахунок заборгованості по аліментам станом на 26.06.2025 року.

01 липня 2025 року, ОСОБА_1 звернувся до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою в якій просив:

1.Долучити до матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_9 наступні матеріали: роздруківки банківських квитанцій: (на 18 аркушах); Довідку з Пенсійного фонду (форма ОК-7) на ОСОБА_1 ; Довідку з місця роботи на ім`я ОСОБА_1 .

2.Провести перерахунок наявної (відсутньої) заборгованості за виконавчим провадженням.

3.У зв`язку з відсутністю заборгованості по виконавчому провадженню № НОМЕР_9 скасувати усі встановлені відносно нього обмеження та заходи забезпечення виконавчого провадження (арешт майна, обмеження виїзду за межі України, обмеження в праві на полювання, користування транспортними засобами) та вилучити його з Реєстру боржників.

4.Проводити подальше стягнення з нього аліментів за виконавчим провадженням НОМЕР_10 шляхом вирахування з заробітної платні за місцем роботи.

5.Усі повідомлення (зміни, виклики тощо) з приводу даного виконавчого провадження надсилати за адресою його фактичного проживання: АДРЕСА_2 , або на адресу електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_3

04 серпня 2025 року ОСОБА_1 отримав письмову відповідь Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за підписом В.о. начальника відділу Наріне Грігорян, як виконавець зазначено державного виконавця Данченко Олега Миколайовича.

Згідно до вказаної відповіді ОСОБА_1 було відмовлено у здійснення перерахунку заборгованості оскільки в квитанціях не зазначено отримувача коштів, а також в призначені платежу вказано «Переказ особистих коштів», а не «Аліменти». Відповідно не були скасовані встановлені щодо ОСОБА_1 обмеження та заходи забезпечення виконавчого провадження.

Скаржник вважає, що вказані дії державного виконавця, що отримали вираз у відмові здійснити перерахунок та скасувати обмеження та заходи забезпечення виконавчого провадження є неправомірними, подав до суду письмову заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутність за наявними матеріалами.

Стислий виклад позицій заінтересованих осіб:

Стягувач ОСОБА_2 - подала до суду письмову заяву, у якій зазначила, що кошти, які перераховував скаржник на її карткові рахунки в зазначений період, вона дійсно отримувала, проте вважає, що ці кошти скаржник перераховував їй не в рахунок сплати аліментних платежів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за рішенням суду у справі №201/5424/24, а за іншими зобов`язаннями перед нею.

Так, 25.03.2024, на прохання ОСОБА_1 вона позичила у своєї знайомої ОСОБА_5 1300 доларів США, які передала ОСОБА_1 , та вважає, що він, перераховуючи на її карткові рахунки зазначені суми коштів, таким чином повертає цей борг. Однак ніякого письмового договору позики, або письмових розписок по борговим взаємовідносинам із ОСОБА_5 , ані вона, ані ОСОБА_1 , не складали, все було в усній формі.

Крім того, протягом 2023-2024 років, ОСОБА_1 неодноразово користувався її кредитними картками для заправки та ремонту свого автомобіля, тому перераховані їй зазначені кошти, вона також сприймає як повернення їй коштів, витрачених ним на зазначені цілі.

Справу просила розглянути по наявних документах без її участі.

Державний виконавець Першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Данченко Олег Миколайович подав до суду письмову заяву, у якій просив відмовити у задоволенні скарги, оскільки перераховані боржником кошти не можна віднести до аліментних платежів через не зазначення у відповідних платіжних документах призначення платежу. Справу просив розглянути по наявних документах без його участі.

Висновки суду щодо строку подачі скарги.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ч.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня. коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ч.1 ст.449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

04 серпня 2025 року ОСОБА_1 отримав письмову відповідь Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за підписом В.о. начальника відділу Наріне Грігорян, як виконавець зазначено державного виконавця Данченко Олега Миколайовича, та звернувся до суду із даною скаргою 07 серпня 2025 року.

За таких умов, суд вважає, що скаржником строк подачі скарги не пропущений.

Фактичні обставини, встановлені судом.

в провадженні Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (державний виконавець Данченко Олег Миколайович) знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_9 (ідентифікатор для доступу до інформації про виконавче провадження НОМЕР_8) за виконавчим листом №201/5424/24, виданим 04.11.2024 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей.

Вказане виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого листа №201/5424/24, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська (на даний момент Соборний районний суд міста Дніпра) по справі № №201/5424/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Про наявність вищезазначеного виконавчого провадження скаржнику ОСОБА_1 стало відомо 30 травня 2025 року. Тоді ж він дізнався, що відносно нього встановлені обмеження та заходи забезпечення виконавчого провадження (арешт майна, обмеження виїзду за межі України, обмеження в праві на полювання, користування транспортними засобами зв`язку з тим, що по вказаному виконавчому провадженні начебто існує заборгованість по сплаті аліментів на суму 46955 (сорок шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень України 88 коп.

Скаржник ОСОБА_1 зазначає, що йому було відомо, що відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.09.2024 року по справі №№201/5424/24 суд вирішив Стягувати з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14 травня 2024 року та до досягнення дітьми повноліття.

Починаючи з червня 2024 року (відразу після того як скаржник дізнався про наявність справи про стягнення аліментів та розлучення), ОСОБА_1 почав в добровільному порядку перераховувати аліменти на відомі банківські реквізити ОСОБА_2 .

Після того, як 05.09.2024 року було винесено рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 продовжив сплачувати аліменти. При цьому він періодично спілкувався з ОСОБА_2 і вона ніколи не повідомляла йому про те, що звернулась до виконавчої служби з заявою про примусове виконання судового рішення про стягнення аліментів, також вона не повідомляла про наявність заборгованості по аліментам, оскільки її не виникало. Тим більше ОСОБА_1 за можливості перераховував ОСОБА_2 аліменти більше ніж це було визначено рішенням суду. Кілька раз ОСОБА_2 повідомляла про те, що у неї змінились реквізити банківського рахунку і просила перераховувати гроші на нові банківські реквізити.

Так, зокрема в якості сплати аліментів на утримання його з ОСОБА_2 неповнолітніх дітей ОСОБА_1 особисто зі свого карткового рахунку в АЕ «Універсал Банк» IBAN НОМЕР_3 перерахував наступні грошові кошти:

на картковий рахунок Стягувача НОМЕР_4 :

17.06.2024 року 10000 гривень України;

16.08.2024 року 8300 гривень України;

17.09.2024 року 1010 гривень України;

17.10.2024 року 400 гривень України;

22.10.2024 року 1510 гривень України;

22.10.2024 року 200 гривень України;

на картковий рахунок Стягувача НОМЕР_5 :

15.12.2024 року 700 гривень України;

17.02.2025 року 2500 гривень України;

17.03.2025 року 3000 гривень України;

14.04.2025 року 6000 гривень України;

на картковий рахунок Стягувача НОМЕР_6 :

15.01.2025 року 5025,13 гривень України;

04.02.2025 року 201.01 гривень України;

17.02.2025 року 5025,13 гривень України;

03.03.2025 року 904,52 гривень України;

03.03.2025 року 1105,53 гривень України;

17.03.2025 року 5025,13 гривень України;

на картковий рахунок Стягувача НОМЕР_7 :

14.04.2025 року 5000 гривень України;

20.05.2025 року 5000 гривень України,

а разом на вказані рахунки Стягувача в якості сплати аліментів було перераховано 60906 (шістдесят тисяч дев`ятсот шість) гривень України 45 коп.;

В призначенні платежу зазначено «Переказ особистих коштів» оскільки на той момент ОСОБА_1 не було відомо про наявність виконавчого провадження, він виконував свої обов`язки по утриманню своїх неповнолітніх дітей в добровільному порядку.

Скаржник зазначає що він не мав можливості дізнатись про наявність виконавчого провадження, оскільки його єдина адреса вказана у вказаному провадженні це АДРЕСА_1 , за якою він тривалий час не проживає, був знятий з реєстрації за вказаною адресою, і вказане нерухоме майно наразі не перебуває в його власності.

26.06.2025 року ОСОБА_1 особисто отримав від державного виконавця Данченко О.М. розрахунок заборгованості по аліментам станом на 26.06.2025 року.

01 липня 2025 року, ОСОБА_1 звернувся до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою в якій просив:

1. Долучити до матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_9 наступні матеріали: роздруківки банківських квитанцій: (на 18 аркушах); Довідку з Пенсійного фонду (форма ОК-7) на ОСОБА_1 ; Довідку з місця роботи на ім`я ОСОБА_1 .

2. Провести перерахунок наявної (відсутньої) заборгованості за виконавчим провадженням.

3. У зв`язку з відсутністю заборгованості по виконавчому провадженню № НОМЕР_9 скасувати усі встановлені відносно нього обмеження та заходи забезпечення виконавчого провадження (арешт майна, обмеження виїзду за межі України, обмеження в праві на полювання, користування транспортними засобами) та вилучити його з Реєстру боржників.

4. Проводити подальше стягнення з нього аліментів за виконавчим провадженням НОМЕР_10 шляхом вирахування з заробітної платні за місцем роботи.

5. Усі повідомлення (зміни, виклики тощо) з приводу даного виконавчого провадження надсилати за адресою його фактичного проживання: АДРЕСА_2 , або на адресу електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_3

04 серпня 2025 року ОСОБА_1 отримав письмову відповідь Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за підписом В.о. начальника відділу Наріне Грігорян, як виконавець зазначено державного виконавця Данченко Олега Миколайовича.

Згідно до вказаної відповіді ОСОБА_1 було відмовлено у здійснення перерахунку заборгованості оскільки в квитанціях не зазначено отримувача коштів, а також в призначені платежу вказано «Переказ особистих коштів», а не «Аліменти». Відповідно не були скасовані встановлені щодо ОСОБА_1 обмеження та заходи забезпечення виконавчого провадження.

Скаржник вважає, що вказані дії державного виконавця, що отримали вираз у відмові здійснити перерахунок та скасувати обмеження та заходи забезпечення виконавчого провадження є неправомірними.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В даному випадку, як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи, та не заперечується сторонами, скаржник ОСОБА_1 , у період з 17.06.2024 року по 20.05.2025 року на рахунки ОСОБА_2 було перераховано 60906 (шістдесят тисяч дев`ятсот шість) гривень України 45 коп. При цьому в графі «призначення платежу» ОСОБА_1 зазначав «Переказ особистих коштів», та стверджує, що ці кошти він перераховував на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №201/5424/24 за виконавчим листом, виданим 04.11.2024 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Водночас, державний виконавець не враховує зазначені перекази як аліментні платежі саме через те, що у відповідних графах на платіжних документах не вказано призначення платежу як аліменти, а ОСОБА_2 стверджує, що вона сприймає ці платежі як повернення ОСОБА_1 боргів за іншими правовідносинами, що виникли між ними, окрім аліментних зобов`язань.

Аналізуючи наведене, та надаючи оцінку доводам сторін, суд наголошує на тому, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (стаття 1046 ЦК України).

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17 і підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Верховний Суд у постанові від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц (провадження № 61-20376св18), вирішуючи подібний спір, залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій у справі про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що зі змісту дослідженої судами розписки не вбачалося отримання відповідачем від позивача грошових коштів саме у борг й не встановлено обов`язку відповідача повернути грошові кошти позивачу.

Верховний Суд також зазначає, що саме сторони правочину несуть відповідальність за належне оформлення договірних правовідносин, зрозумілого змісту правочину. У разі різночитання вони не позбавлені права звернутися до суду з вимогою про тлумачення правочину відповідно до положень статті 213 ЦК України. Суд з власної ініціативи вирішувати вказане правове питання не може (частина друга статті 213 ЦК України, частина перша статті 13 ЦПК України).

Виходячи з наведеного, за відсутністю взагалі будь-якого документального оформлення боргових зобов`язань скаржника перед ОСОБА_2 , у тому числі й боргу перед третьою особою, ОСОБА_5 , про яку вона зазначила у своїй письмовій заяві, суд доходить до висновку про те, що між скаржником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із належно оформлених цивільно-правових зобов`язань, наявні лише аліментні зобов`язання, покладні на скаржника рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі №201/5424/24 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За таких умов, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частинах першій, третій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року в справі № 642/6906/16-ц суди дійшли висновків, що відсутність інших, окрім аліментних, грошових зобов`язань між стягувачем та боржником, відсутність відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником, а також неможливість самостійно вказувати призначення платежу у таких грошових переказах може свідчити про добровільне виконання боржником свої обов`язків.

Таким чином ОСОБА_1 не був зобов`язаним вказувати призначення платежу саме «Сплата аліментів» тощо. Тим більше, що державним виконавцем не було вжито необхідних заходів аби повідомити Боржника про наявність виконавчого провадження, банківські реквізити за якими необхідно проводити сплату аліментів, наявність заборгованості тощо.

У постановах від 18.11.2020 у справі №648/1102/19 та від 26.05.2021 у справі №569/11466/20 Верховний Суд зробив висновки, що виконавець повинен враховувати кошти, сплачені боржником на користь стягувача, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій.

Крім цього, постановою Верховного Суду від 17.05.2023 у справі № 199/2951/21 зроблено висновок про те. що між стягувачем і боржником немає інших грошових зобов`язань, окрім аліментних. Стягувач не заперечувала отримання від боржника тих грошових переказів, де вона була зазначена отримувачем, а матеріали справи не містять відомостей щодо відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником.

Наведене свідчить про часткове добровільне виконання боржником свого обов`язку зі сплати аліментів.

Враховуючи, що боржник надав копії квитанцій про здійснення платежів на користь стягувача, у державного виконавця не було підстав не враховувати надані боржником квитанції під час визначення заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідний правовий висновок зазначено також у постанові Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 707/999/21.

Щодо зазначення даних про отримувача платежу, то державний виконавець має можливість отримати відомості про належність рахунку тій чи іншій особі, а також відомості про ІВAN Отримувача платежу.

Таким чином, суд доходить до висновку про те, що у державного виконавця були відсутні законні підстави для відмови в проведенні перерахунку заборгованості ОСОБА_1 по зазначеному виконавчому провадженню.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно частини першої статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 522/6069/14-а (провадження №11-1362апп18), зобов`язання суб`єкта оскарження вчинити певні дії, спрямовані на усунення порушення, не є втручанням в його дискреційні повноваження виконавця, та такий висновок є обов`язковим до застосування.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі №901/2028/13, суд також зробив висновки, що зобов`язання державного виконавця усунути порушення не є порушенням принципу дискреційних повноважень.

А у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №591/5935/17 (провадження №11-951апп19) суд погодився з рішеннями судів попередніх інстанцій про зобов`язання суб`єкта владних повноважень ухвалити певне рішення та вчинити певні дії.

З огляду на викладене, суд доходиться до висновку про те, що в даному випадку наявні підстав для задоволення скарги у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючисьст.533 ЦК України, ст.ст.258-261, 263, 447, 449, 451 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , державний виконавець Першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Данченко Олег Миколайович - задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Данченко Олега Миколайовича, що отримали вираз у відмові здійснити перерахунок заборгованості по виконавчому провадженню та скасування обмежень та заходів забезпечення виконавчого провадження.

Зобов`язати державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Данченко Олега Миколайовича здійснити перерахунок заборгованості боржника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , по аліментам у виконавчому провадженні НОМЕР_10 з урахуванням поданих квитанцій на загальну суму 60906 (шістдесят тисяч дев`ятсот шість) гривень України 45 коп.

Зобов`язати державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Данченко Олега Миколайовича скасувати усі встановлені відносно боржника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 обмеження та заходи забезпечення виконавчого провадження (арешт майна, обмеження виїзду за межі України, обмеження в праві на полювання, користування транспортними засобами) та вилучити його данні з Реєстру боржників.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.С. Федоріщев