Суддя Паляничко Д. Г.
Провадження № 2/644/543/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - Паляничко Д.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Костильова О.В.,

позивачки - ОСОБА_1 ,

представника позивачки - адвоката Склярук Т.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань № 4 приміщення Індустріального районного суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявоюОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), до Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків, вул. Кооперативна, б. 12/14), третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Харківська міська рада (юридична адреса: 61200, м. Харків, м-н Конституції, б. 7, ), Служба у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (61007, м. Харків, проспект Альошина, 11, ), про зняття арешту з квартири,

ВСТАНОВИВ:

1.Стислий виклад:

1.1. позиції позивача

20 грудня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі за текстом - ОСОБА_1 /позивачка), звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (надалі за текстом - Індустріальний ВДВС у м. Харкові/відповідач) предметом якої є: зняття арешту з квартири АДРЕСА_2 , накладений постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження НОМЕР_10 від 18.04.2012 Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції.

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 23.05.2024 вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 , та батьком спільної малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулися з заявами про реєстрацію доньки ОСОБА_3 за адресою місця реєстрації та проживання позивачки: АДРЕСА_1 , на що отримали відмову у реєстрації дитини на підставі п.1 ч.1 ст. 12 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання/перебування» та підпункту 1 п. 87 Порядку декларування та реєстрації місця проживання/перебування/, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265 на підставі того, що нібито у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про обтяження щодо житла, яке особа декларує або реєструє як місце проживання/перебування.

Згідно з даними з Єдиного державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, постановою Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 18.04.2012 накладено арешт на майно та оголошена заборона його відчуження.

ОСОБА_1 , вважає, що накладення вказаного арешту є незаконним та безпідставним, накладеним помилково, на підставі п.4 ч.1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки квартира АДРЕСА_2 не була приватизована та ніколи не належала на праві власності матері позивачки - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 . На даний час зазначена вище квартира перебуває на балансі Харківської міської територіальної громади.

1.1.2. уточнення позовних вимог

10.03.2025 через канцелярію Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява із залученням третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, а саме: Харківська міська Рада та Служба у справах дітей по Індустріальному району (а.с. 49-64).

1.2. заперечень відповідача

22 січня 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції - Засадько Аліни В`ячеславівни, яка діє на підставі довіреності в порядку передоручення від 19.02.2024, надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 24-31). В обгрунтування заперечень зазначено, що на виконанні в Орджонікідзевський ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області перебувало виконавче провадження № НОМЕР_10 відкрите 26.03.2012 на підставі заяви стягувача та виконавчого листа від 03.02.2012 №2029/2-395 виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова по стягненні з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Фінанси та Кредит» витрат у розмірі 572,21 грн. 26.04.2012 державним виконавцем винесено постанову про передачу ВД на виконання до підприємства, установи, організації та 11.08.2014 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, підстави обтяжень № 12406782 від 18.04.2012 зазначено: постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, НОМЕР_10, 18.04.2014, Орджонікідзевський ВДВС Харківського МЮУ. Відповідно до даних, що містяться в АСВП постанова про арешт майна боржника відсутня. Відповідачем також зазначено, що згідно п. 2 розділу 6 Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08 червня 2017 року за № 699/30567, номенклатура справ є обов`язковим документом, який складається в органі державної виконавчої служби, приватним виконавцем для створення єдиного порядку формування справ, забезпечення їх обліку, оперативного пошуку документів за їх змістом та видом, визначення строків зберігання справ і є основою для складання описів справ тривалого (понад 10 років) зберігання, а також для обліку справ тимчасового (до 10 років включно) зберігання, повідомляємо наступне: по-перше вищезазначений арешт майна накладено 14.10.2010 (тобто вже минуло 10 років.). По-друге арешт накладено в 2010 році в якому діяли інші правила ведення діловодства, а саме постанова «Про затвердження Типової інструкції з діловодства центральних органах виконавчої влади, Ради міністрів АРК, місцевих органах виконавчої влади».

Заразом, враховуючи викладене та керуючись положеннями ст.1, 18, 27, 37, 40, 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження», відповідач просить відмовити у задоволені позову, зазначаючи, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

1.3. позиція третьої особи, що не заявляє самостійних вимог

1.3.1. 30 червня 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради - в особі керівника Івахнової Аліни Микитівни, яка діє на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань, надійшли пояснення по справі, у яких посилаючись на ст. 29 Цивільного кодексу України зазначає, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Реєстрація місця проживання дитини в Україні є обов`язковою. Реєстрація місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Така згода може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку. Без реєстрації дитина не зможе отримати певні соціальні послуги, медичну допомогу, оформити документи (наприклад, до дитячого садка чи школи), а в подальшому і паспорт.

Враховуючи зазначене, а також ст. 3 Конвенції про права дитини, просить суд прийняти рішення на розсуд суду з врахуванням найкращих інтересів малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 120-122).

1.3.2. 25 серпня 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника Харківської міської ради Мартинової Антоніни Миколаївни, яка діє на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, надійшли пояснення по справі, у яких Харківська міська рада просить відмовити суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зняття арешту, заразом просять суд розглянути справу за відсутності представника Харківської міської ради (а.с. 141-158). В обгрунтування яких зазначено, що самою позивачкою у позовній заяві вказано, що квартира АДРЕСА_2 ніколи не належала на праві власності її матері ОСОБА_4 та на цей час перебуває на балансі Харківської міської територіальної громади. Отже, з урахуванням зазначеного, керуючись положеннями ст. 41 Конституції України, ст. 317, 319, 321, 391 ЦК, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» тощо, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 27.12.2021 складено відповідний актовий запис № 26960, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 27.12.2021 № НОМЕР_3 . Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_4 від 14.05.1987, ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_4 , згідно зі Свідоцтвом про шлюб від 14.06.2022, Серія НОМЕР_5 , прізвище після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_5 ОСОБА_1 , проте матеріали справи не містять витягу зі Спадкового реєстру, а також інформацію чи прийняла ОСОБА_1 спадщину після матері ОСОБА_4 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за вищевказаною адресою наявний запис про арешт нерухомого майна, реєстровий номер: 12406782 від 18.04.2012, обтяжувач Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції. Відповідно до листа Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 30.09.2024 № 149789, на виконанні Орджонікідзевського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області перебувало виконавче провадження № НОМЕР_10 відкрите 26.03.2012 на підставі заяви стягувача та виконавчого листа від 03.02.2012 № 2029/2-395, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова по стягненні з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Фінанси та Кредит» витрат у розмірі 572,21 грн. Отже, арешт на квартиру АДРЕСА_2 накладений у зв`язку з необхідністю стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Фінанси та Кредит» витрат у розмірі 572,21 грн., при цьому з огляду на зміст спірних правовідносин, ПАТ «Фінанси та Кредит» не залучено до участі у розгляді справи.

Отже, з урахуванням викладеного вище, представник ХМР просить суд відмовити у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 про зняття арешту з квартири у справі № 644/11265/24, оскільки власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому не будучи власником квартири АДРЕСА_2 , позивачка позбавлена можливості зняти арешт з майна, який може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно), а матеріали справи не містять витягу зі Спадкового реєстру, а також інформацію чи прийняла ОСОБА_1 спадщину після матері ОСОБА_4 , яка також не є власником квартири АДРЕСА_2 .

2. заяви, клопотання

22 січня 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції - Засадько Аліни В`ячеславівни, яка діє на підставі довіреності в порядку передоручення від 19.02.2024, надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 24-31).

20.02.2025 через канцелярію суду від позивачки ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду (а.с. 42), з метою отримання відзиву по справі. Відзив отримано позивачкою 20.02.2025, про що свідчить розписка в матеріалах справи (а.с. 44).

10 березня 2025 року на електронну пошті Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від представника відповідача - Засадько А. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 46-47).

10.03.2025 через канцелярію Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від позивачки надійшла заява про відкладення розгляду справи для подання уточненої позовної заяви (а.с. 48).

10 березня 2025 року через канцелярію Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява (а.с. 49-64).

10.03.2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції - Засадько Аліни В`ячеславівни, яка діє на підставі довіреності в порядку передоручення від 19.02.2024, надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 68-71).

08 травня 2025 року через канцелярію Індустріального районного суду м. Харкова від ОСОБА_1 надійшла заява про долучення до матеріалів справи супровідних листів з відмітками про отримання уточненої позовної заяви з доданими до неї додатками (а.с. 96-99).

11.06.2025 через канцелярію суду від позивачки та її представника - адвоката Склярук Т.Я. надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання за відсутності позивачки та представника позивачки, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с. 106).

11 червня 2025 року на електронну пошту Індустріального районного суду м. Харкова від представника відповідача Засадько Аліни В`ячеславівни, яка діє на підставі довіреності в порядку передоручення від 19.02.2024, надійшло клопотання про розгляд справи за наданими матеріалами справи та без участі представника відділу (а.с. 107-109).

11.06.2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника Харківської міської ради Мартинової Антоніни Миколаївни, яка діє на підставі довіреності у порядку передоручення від 31.10.2023, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 110-114).

30 червня 2025 року на адресу Індустріального районного суду м. Харкова від представника Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради - в особі керівника Івахнової Аліни Микитівни, яка діє на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань, надійшли пояснення по справі (а.с. 120-122).

30.06.2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника Харківської міської ради Рєзанова Андрія Борисова, який діє на підставі довіреності у порядку передоручення від 03.11.2023. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 123-126).

25 серпня 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника Харківської міської ради Мартинової Антоніни Миколаївни, яка діє на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, надійшли пояснення по справі, у яких Харківська міська рада просить відмовити суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зняття арешту, заразом просять суд розглянути справу за відсутності представника Харківської міської ради (а.с. 141-158).

Інших заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, від учасників справи до суду не надходило.

3.інші процесуальні дії у справі

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 20.12.2024 справа № 644/11265/24 визначена на розгляд судді Паляничко Д.Г. (а.с. 16)

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25.12.2024 позов прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі № 644/11265/24 та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 17-19).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10.04.2025 прийнято до розгляду уточнену позовну заяву та залучено в якості третіх осіб Харківську міську раду та Службу у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (а.с. 83-85).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 07.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 169-170).

Відповідно до Закону України від 26.02.2025 № 4273-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів», найменування Орджонікідзевського районного суду міста Харкова змінене на Індустріальний районний суд міста Харкова.

На підставі розпорядження Харківської міського голови «Про перейменування об`єктів топонімії міста Харкова» № 120 від 26.04.2024 перейменовано об`єкти топонімії м. Харкова, зокрема й в Індустріальному районі міста: поточне найменування «вулиця Ростовська змінено на нове найменування «вулиця Юрія Савчина».

Позивачка та її представник - адвокат Склярук Т.Я., яка діє на підставі ордеру серії ХВ № 000207235 від 21.01.2025, у судовому засідання позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції - Засадько Аліна В`ячеславівна, яка діє на підставі довіреності в порядку передоручення від 19.02.2024 у судове засідання не прибула, звернулася до суду з клопотання про розгляд справи у відсутність представника відповідача (а.с. 108).

Представник Харківської міської ради Мартинова Антоніна Миколаївна у судове засідання не прибула, звернулася до суду з клопотання про розгляд справи у відсутність представника ХМР (а.с.144/ на звороті ).

Представник Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради - в особі керівника Івахнової Аліни Микитівни, яка діє на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань, у судове засідання не прибула, у наданих до суду поясненнях просила розглядати справу за її відсутності (а.с. 120/на звороті).

4. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, мотиви їх відхилення та врахування, мотивована оцінка суду аргументів сторін, порушені чи оспорені права, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Вирішуючи спір, суд установив, що між сторонами виникли суспільні відносини в сфері примусового виконання рішень, одним із аспектів такого виконання є накладення та зняття арешту на нерухоме майно, що має важливе значення для забезпечення прав та інтересів громадян, юридичних осіб, зокрема в частині користування та розпорядження нерухомим майном, а також, важливою характеристикою цих правовідносин є те, що роль виконавця є не тільки органом примусового виконання, але й державним реєстратором під час накладення та зняття арешту з нерухомого майна, що безпосередньо впливає на правовий статус цього майна.

Так, судом установлено, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 396356163 від 24.09.2024 на квартиру АДРЕСА_2 накладено арешт, на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, НОМЕР_10 від 18.04.2012 Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, ДР Рогачов (а.с. 8, 56).

Згідно відповіді № 149789 від 30.09.2024, наданої Індустріальним відділом державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції вбачається (а.с. 14-15, 63-64), що на виконанні в Орджонікідзевський ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області перебувало виконавче провадження № НОМЕР_10 відкрите 26.03.2012 на підставі заяви стягувача та виконавчого листа від 03.02.2012 №2029/2-395 виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова по стягненні з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Фінанси та Кредит» витрат у розмірі 572,21 грн.

26.04.2012 державним виконавцем винесено постанову про передачу ВД на виконання до підприємства, установи, організації.

11.08.2014 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, підстави обтяжень № 12406782 від 18.04.2012 року зазначено: постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, НОМЕР_10, 18.04.2014, Орджонікідзевський ВДВС Харківського МЮУ. Відповідно до даних, що містяться в АСВП постанова про арешт майна боржника відсутня.

Судом установлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 виданого 27.12.2021 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 7, 55).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с. 53).

Згідно роз`яснень підстав відмови у декларуванні/реєстрації місця проживання (перебування) від 23.05.2024 головного спеціаліста відділу реєстрації місця проживання Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради ОСОБА_7 , на заяву ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_3 , зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» та п.п. 1 п. 87 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою КМУ від 07.02.2022 № 265 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про обтяження щодо житла, яке особа декларує або реєструє як місце проживання (перебування) (а.с. 9, 58).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 від 14.06.2022 між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб 14.06.2022 Новобаварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 245 (а.с. 5, 52). Від даного шлюбу народилася ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_8 , виданого 25.07.2023 третім відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 6, 54).

За інформацією з довідки про склад сім`ї Реєстру територіальної громади м. Харкова від 13.06.2024 місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12, 61).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 23.05.2024, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 28.06.2003 по теперішній час (а.с. 13, 62).

Відповідно до довідки № 5336 від 05.08.2024 ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (актуальна назва - АДРЕСА_3 ) участь у приватизації житла не приймала (а.с. 10, 59).

Згідно листа № 6374 від 13.09.2024 Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, станом на теперішній час, приватизація квартири АДРЕСА_2 , як органом приватизації Харківської міської ради, не проводилася. Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 не оформлювалося (а.с. 11, 60).

Згідно довідки про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна № 1155328 від 28.01.2025 станом на 31.12.2012 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 як на окремий об`єкт нерухомого майна у м. Харкові КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради не проводилась; право власності не оформлено (а.с. 57).

5.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Вирішуючи спір, суд установив, що між сторонами виникли суспільні відносини в сфері користування, розпорядження нерухомим майном в умовах примусового виконання рішень, одним із аспектів такого виконання є накладення та зняття арешту на нерухоме майно, що має важливе значення для забезпечення прав та інтересів громадян, юридичних осіб, а також, важливою характеристикою цих правовідносин є те, що роль виконавця є не тільки органом примусового виконання, але й державним реєстратором під час накладення та зняття арешту з нерухомого майна, що безпосередньо впливає на правовий статус цього майна.

Встановленим судом фактам відповідають правовідносини у сфері примусового виконання рішень, зокрема одним із аспектів такого виконання є накладення та зняття арешту на нерухоме майно, що має важливе значення для забезпечення прав та інтересів громадян, юридичних осіб, зокрема в частині користування та розпорядження нерухомим майном, що регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (надалі за текстом - ЦК України), Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції чинній на час накладення арешту на спірне майно), Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (надалі за текстом - Закон № 1404-VIII) тощо.

Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права та розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 317 ч. 1 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Положення ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» регламентують, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з положеннями Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту вбачається, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Отже, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.01.2025 у справі № 207/3013/20.

За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав

Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч. 2 ст. 51 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.05.2020 у справі № 554/8004/16 (провадження 14-431цс19) зробила висновок «що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до ст. 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15.12.2017, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна».

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц).

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема: надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85 гс 19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі за текстом - ЄКПЛ) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «володіння» у частині першій статті 1 Протоколу № 1 - автономне й охоплює як «наявне володіння», так і активи, включаючи претензії, щодо яких заявник може стверджувати про принаймні «легітимні очікування». «Володіння» включає права «in rem» (право на речі) і «in personam» (право на дії особи). Термін охоплює нерухоме та рухоме майно та інші інтереси власників.

6.Висновки суду.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони та учасники процесу, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Згідно з ст.55 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, в редакції чинній на час накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Судом установлено, що матеріали справи не містять жодних даних про те, що постанова державного виконавця Рогачова Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП НОМЕР_10 від 18.04.2012, на підставі якої винесено відомості про накладення арешту майна боржника, ОСОБА_4 , на квартиру АДРЕСА_2 , втратила чинність чи була оскаржена у встановленому законом порядку.

Отже, відсутні підстави вважати, що боржник виконав свої зобов`язання, які було забезпечено накладенням арешту на його майно.

Крім цього, суду не надано доказів, що після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , її донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зверталася до нотаріуса з питань оформлення спадщини і нотаріусом в установленому законом порядку було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на наявність арешту спадкового майна.

При вирішенні справи № 523/2357/20 (провадження № 14-11цс22), яка перебувала на розгляді Великої Палати Верховного Суду та за наслідками розгляду якої прийнято постанову від 11.10.2023, досліджувалися питання стосовно застосування положень ст. 1281, 1282 ЦК України на стадії примусового виконання рішення суду, а саме: 1) чи можливе процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні у разі смерті боржника? 2) чи застосовуються положення статей 1281 та 1282 ЦК України на стадії примусового виконання рішення суду? 3) який порядок застосування ст. 1282 ЦК України щодо визначення меж відповідальності спадкоємців та порядку задоволення вимог стягувача на стадії примусового виконання рішення суду?

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні у разі смерті боржника (фізичної особи) є цілком можливим. При вирішенні питання заміни учасника справи правонаступником та заміни сторони виконавчого провадження у разі смерті фізичної особи (боржника, відповідача) судам перш за все необхідно з`ясувати коло всіх спадкоємців померлої особи, а також встановити, чи пред`явлено кредитором вимоги до спадкоємців боржника (див. пункт 101 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 у справі № 916/617/17).

У разі смерті фізичної особи-сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні. Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку. У разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника (див. пункти 78, 79 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 у справі № 916/617/17).

Крім цього у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) зроблено правовий висновок про те, що зі смертю боржника його зобов`язання включаються до складу спадщини і відповідно строки пред`явлення вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються ст. 1281 і 1282 ЦК України.

Судом установлено, що на підставі заяви стягувача та виконавчого листа від 03.02.2012 №2029/2-395 виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова по стягненні з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Фінанси та Кредит» витрат у розмірі 572,21 грн відкрито Орджонікідзевський ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області виконавче провадження № НОМЕР_10 від 26.03.2012, що підтверджується відповіддю № 149789 від 30.09.2024, наданої Індустріальним відділом державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції вбачається (а.с. 14-15, 63-64). Крім цього, вбачається, що 26.04.2012 державним виконавцем винесено постанову про передачу ВД на виконання до підприємства, установи, організації, а 11.08.2014 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», наразі відповідно до даних, що містяться в АСВП постанова про арешт майна боржника відсутня.

Суд бере до уваги, що ОСОБА_4 ніколи не була та не є власником квартири АДРЕСА_2 , арешт на яку накладено державним виконавцем, оскільки зазначене нерухоме майно боржника перебуває на балансі Харківської міської ради (а.с. 10, 11, 57, 59, 60), що також неодноразово підтверджено представником позивача та позивачем у судовому засіданні.

Суд зауважує, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Аналогічний за змістом висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06.12.2021 у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594 св 21), від 08.12.2022 у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109 св 22).

Аналізуючи положення ст. 13,48,51 ЦПК України, суд дійшов переконання, що основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір, тому не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, а також установлювати чи захищати їх права, тобто постановити рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.06.2019 у справі № 910/17792/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) також зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Крім цього, з урахуванням наведеного, а також того, що стягувачем по ВП № НОМЕР_10 від 26.03.2012 є ПАТ «Фінанси та Кредит», суд, керуючись ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує висновки Верховного Суду викладені у постанові від 02.02.2022 по справі № 607/3269/21, згідно з якими відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачами у справі про зняття арешту з майна є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог. Подібні висновки щодо належних відповідачів у справі про зняття арешту з майна висловлені у постановах Верховного Суду від26 червня 2019 року у справі № 521/17712/15 (провадження № 61-11321св18), від 13 листопада 2019 року у справі № 745/691/18 (провадження № 61-7248св19), від 12 серпня 2021 року у справі № 756/14542/19 (провадження № 61-6976св21), від 26 січня 2022 року у справі № 457/726/17 (провадження№ 61-43201св18).

З урахуванням наведеного вище, розглядаючи цей спір, суд дійшов переконання, що позивачка пред`явила позов до неналежного відповідача - Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, та не пред`явила позов до належного відповідача, зокрема до особи, в інтересах якої накладено арешт на майно.

Згідно ч.1, 2 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а уразі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Заразом, під час підготовчого судового засідання судом на виконання вимог ст. 189 ЦПК визначено обставини справи, які підлягають встановленню, остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу, що мало наслідком уточнення позову за його учасниками зі сторони позивача (а.с. 49-51), заразом представник позивача повідомила суд, що позивачеві не відомо в інтересах кого накладено арешт, та суду не надано доказів звернення позивачем до відповідного органу для отримання інформації щодо боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт на майно, не заявлено клопотань про витребування. Крім цього, представник позивача під час судового розгляду вважав зазначені обставини такими, що не мають значення по суті справи, оскільки стосуються не права власності чи виконання цивільних зобов`язань, а місця реєстрації дитини, яку не можливо зареєструвати у квартирі АДРЕСА_2 через безпідставно та помилково накладений арешт державним виконавцем.

Отже, позивачка та її представник до закінчення підготовчого провадження і в інший час не заявляли до суду клопотання про заміну первісного відповідача належними відповідачами.

З огляду на викладене, судом вжито усіх необхідних заходів щодо забезпечення прав та інтересів позивача, заразом позивачка та її представник не вжили передбачених нормативно-правовими актами заходів для залучення осіб, які повинні були б бути залучені до справи як відповідачі, адже суд бере до уваги, що обтяження № 12406782 зареєстровано 18.04.2012 реєстратором Харківська філія ДП «Інформаційний центр» МЮУ, на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП НОМЕР_10 від 18.04.2012 Орджонікідзевським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, (а.с. 8, 56) на підставі заяви стягувача та виконавчого листа від 03.02.2012 №2029/2-395 виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова по стягненні з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Фінанси та Кредит» витрат у розмірі 572,21 грн (а.с. 14-15, 63-64).

Беручи до уваги вищевикладене, що позивач пред`явив позов до неналежного відповідача - Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, та не пред`явив позов до належного відповідача - особи, в інтересах якої накладено арешт на майно, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позову суд бере до уваги і те, що позивачка та її представник просять суд зобов`язати Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт, заразом з матеріалів справи, в провадженні вказаного відділу виконавчої служби не перебуває виконавче провадження за яким накладено арешт, тож з огляду на це, позивачка та її представник в своєму позові не обґрунтували, на підставі якої вимоги закону Індустріальний відділ державної виконавчої служби має бути зобов`язано зняти арешт.

Крім цього, суду бере до уваги наявність у позивачки малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6, 64), а також положення ст. 29 Цивільного кодексу України та ст. 160 Сімейного кодексу України, які регламентують, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Реєстрація місця проживання дитини в Україні є обов`язковою. Реєстрація місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

За приписами ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Суд установив, що батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6, 64) є ОСОБА_2 , з яким позивачка наразі перебуває у шлюбі, тож суд ставиться критично до доводів сторони позивача та третьої особи, що позивач - мати немає змоги виконати покладений на неї обов`язок щодо реєстрації своєї малолітньої дитини, у зв`язку з накладенням арешту на нерухоме майно, зокрема квартиру АДРЕСА_2 , оскільки вказане спірне майно не перебуває у власності у позивача, відсутні жодні докази щодо наявності підстав на право володіння чи розпорядження спірним майном на підставі закону чи договору або іншій законній підставі у позивача, а також суд бере до уваги, що є ще батько, який також як і мати має обов`язок щодо реєстрації місця проживання своєї малолітньої дитини, зокрема і за адресою реєстрації батька, крім цього, суд наголошує, що не було надано доказів неможливості зареєструвати дитину за місцем проживання батька.

Отже, ухвалюючи судове рішення, суд керується ст. 265 ЦПК України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов переконання про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.

У справі Проніна проти України, № 63566/00, від 18.07.2006 Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

7. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

При зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір в сумі 1 211,20 грн (а.с. 1).

Згідно з вимогами ч. 2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Отже, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору залишаються за позивачем по справі.

Отже, враховуючи викладене вище, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 4,5,10-16, 49,51,76-84, 141, 259,263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Харківська міська рада, Служба у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про зняття арешту з квартири відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки: http://og.hr.court.gov.ua /sud2029/.

Повне ім`я/найменування сторін:

Позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_9 , виданий органом 6317.

Відповідач - Індустріальний відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції, юридична адреса: 61003, м. Харків, вул. Кооперативна, б. 12/14, , , тел. 62.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Харківська міська рада, юридична адреса: 61200, м. Харків, м-н Конституції, б. 7, , ел. пошта , тел. 42.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, юридична адреса: 61007, м. Харків, проспект Альошина, 11, , ел. пошта , тел. .

Суддя Д.Г. Паляничко