ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/4614/24 Номер провадження 22-ц/814/3279/25Головуючий у 1-й інстанції Вірченко О. М. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Пилипчук Л.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 травня 2025 року (час ухвалення судового рішення з 16:36:46 год. (06 травня) по час не зазначений (12 травня); дата виготовлення повного тексту судового рішення 19 травня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Медичного реабілітаційного центру МВС України «Миргород», тимчасово виконуючого обов`язки начальника Медичного реабілітаційного центру МВС України «Миргород» Гуньки Віктора Івановича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Міністерство внутрішніх справ України, про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким:

визнати незаконними повідомлення від 12 листопада 2024 року № 33/9-968 про відмову у переведенні на посаду заступника начальника центру з розвитку, повідомлення від 13 листопада 2024 року № 33/9-970 про відмову у переведенні на посаду інженера з організації та ремонту адміністративно-управлінського персоналу МРЦ;

визнати незаконним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки начальника МРЦ МВС України «Миргород» від 15 листопада 2024 року № 216/к/тр «Про звільнення ОСОБА_2 »;

поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника МРЦ МВС України «Миргород» з загальних питань з 18 листопада 2024 року;

стягнути з МРЦ МВС України «Миргород» на його користь понесені судові витрати, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 листопада 2024 року по день ухвалення рішення;

визнати службову особу ОСОБА_3 винним у незаконному звільненні ОСОБА_1 з посади заступника начальника МРЦ МВС України «Миргород» з загальних питань 18 листопада 2024 року та покласти на нього обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну МРЦ МВС України «Миргород» у зв`язку з оплатою позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених позивач посилався на те, що з 14 вересня 2013 року він працював на посаді заступника начальника МРЦ «Миргород» з загальних питань. 03 березня 2022 року позивача звільнено із займаної посади у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. На підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 червня 2022 року ОСОБА_1 поновлено на роботі 10 січня 2024 року.

16 вересня 2024 року від тимчасово виконуючого обов`язки начальника МРЦ МВС України Гуньки В.І. позивач отримав попередження про скорочення штату та заплановане звільнення 18 листопада 2024 року, яким його ознайомлено із переліком вакантних посад, що можуть бути запропоновані для його подальшого працевлаштування у випадку наявності відповідного рівня освіти, спеціальності та кваліфікації, а також наявності переважного права на залишення на роботі. 04 листопада 2024 року ОСОБА_1 подано заяву про переведення його на посаду заступника начальника центру з розвитку, однак 12 листопада 2024 року він отримав повідомлення № 33/9-968 про відмову у задоволенні вказаної заяви з підстав невідповідності його освіти посаді заступника центра з розвитку. Одночасно з повідомленням позивачу запропоновано перевестись на одну із запропонованих йому вакантних посад, що відповідатиме його рівню освіти, спеціальності та кваліфікації. В цей же день позивачем було подано заяву про його переведення на посаду інженера з організації експлуатації та ремонту, однак 13 листопада 2024 року йому було надано повідомлення № 33/9-970 про відмову у задоволенні заяви, оскільки наказом тимчасово виконуючого обов`язки начальника МРЦ МВС України від 11 листопада 2024 року № 176/к/тр на зазначену посаду переведено ОСОБА_4 відповідно до раніше поданої ним заяви про переведення, а також позивачу запропоновано перевестись на одну із вакантних посад, що відповідає його рівню освіти, спеціальності та кваліфікації. 18 листопада 2024 року ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі наказу від 15 листопада 2024 року № 216/к/тр.

Відмовляючи позивачу у переведенні на посаду заступника начальника центру з розвитку, тимчасово виконуючий обов`язки начальника МРЦ МВС України «Миргород» не врахував, що відповідно до п. 6 посадової інструкції заступника начальника з розвитку, заступник начальника повинен мати вищу освіту II рівня за ступенем магістра спеціальності галузі знань «Управління та адміністрування» або «Публічне управління» та адміністрування», або «Право», або за спеціальністю «Економіка» галузі знань «Соціальні та поведінкові науки», стаж роботи за фахом не менше 5 років. Однак, позивач вважає, що має право на заняття вказаної посади. Крім зазначеного, відповідач не врахував, що ОСОБА_1 має переважне право на заняття цієї посади з урахуванням наявної у нього освіти, стажу роботи, тощо.

Відповідач не дотримався вимог положень ч.ч.1-4 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», не надав не пізніше як за три місяці до запланованого звільнення первинній профспілковій організації інформацію щодо цього заходу, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень.

Позивач наполягав, що роботодавець не виконав вимог ст.49-2 КЗпП України.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 травня 2025 року відмовлено за недоведеністю у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення його вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги повторно наведені фактичні обставини і доводи, викладені у позові, та стверджується, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам позивача у частині незаконності відмови роботодавця у переведенні позивача на посаду заступника начальника з розвитку, оскільки, на переконання позивача, він має право на зайняття цієї посади з огляду на наявну у нього освіту в апеляційній скарзі наведений перелік дипломів позивача про отриману освіту, а також зазначається, що позивач навчається на заочній формі в університеті з 26 вересня 2024 року, про що достеменно відомо роботодавцю.

Наголошується на порушенні відповідачем вимог ст.22 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Стверджується, що всупереч вимогам закону суд першої інстанції не врахував сталу судову практику у частині виконання роботодавцем вимог ст.49-2 КЗпП України, не звернув уваги на те, що роботодавцем створені штучні умови для остаточного звільнення позивача і невиконання рішення суду у справі № 541/515/22.

У відзиві на апеляційну скаргу Медичний реабілітаційний центр МВС України «Миргород» навів свої заперечення на доводи апеляційної скарги та, стверджуючи про їх необґрунтованість, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Наголошується, що на виконання наказу МВС України №626 від 12 вересня 2024 року процедура звільнення як позивача, так і інших працівників була суворо дотримана. Позивачу двічі пропонувалися усі наявні вакантні посади для його можливого працевлаштування.

Задля дотримання прав працівників, посади яких підлягали скороченню, у складі МРЦ МВС «Миргород» була створена відповідна комісія, яка розглянула заяву позивача про переведення його на посаду заступника начальника з розвитку і, вивчивши подані документи, встановила, що позивач не відповідає кваліфікаційним вимогам цієї посади. Доводи апеляційної скарги про те, що позивач має право на зайняття цієї посади суперечать фактичним обставинам і поданим у справу доказам.

Друга заява позивача про переведення на посаду інженера з організації експлуатації та ремонту адміністративно-управлінського персоналу об?єктивно не могла бути задоволена, оскільки ця посада вже не була вакантною.

Суд першої інстанції, перевіряючи доводи позивача про порушення відповідачем вимог ст.22 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», обгрунтовано врахував приписи ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Звертається увага, що позивач категорично наполягав на продовженні трудових відносин тільки на двох посадах, які він обрав, проте не міг зайняти з об?єктивних причин.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом МРЦ «Миргород» від 13 березня 2013 року № 36/ос «По особовому складу», наказом МВС України від 14 вересня 2013 року № 829 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 з 13 березня 2013 року перебував у трудових відносинах з МРЦ МВС України «Миргород»; 14 вересня 2013 року призначений заступником начальника МРЦ МВС України «Миргород» із загальних питань.

03 березня 2022 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України), 10 січня 2024 року ОСОБА_1 поновлено на попередній посаді (т.1 а.с.36-40, т.2 а.с.9,13).

У відповідності з Положенням про Медичний реабілітаційний центр МВС України «Миргород», затвердженим наказом МВС України від 04 листопада 2003 року № 1286 (у редакції наказу МВС України від 20 серпня 2024 року № 576) МРЦ МВС України «Миргород» є державним закладом охорони здоров`я, що здійснює на основі ліцензії реабілітаційне (у тому числі медико-психологічну та фізичну реабілітацію), санаторно-курортне лікування, оздоровлення та відпочинок осіб, які відповідно до законодавства мають право на медичне обслуговування та санаторне лікування в закладах охорони здоров`я МВС. П. 4 вказаного Положення визначено, що структура та штатний розпис Центру затверджується МВС України в установленому порядку.

Згідно з п. 6 Положення заступники начальника Центру призначаються на посади та звільняються з посад начальником Центру за погодженням із державним секретарем МВС України (т.1 а.с.110-117).

Наказом МВС України від 12 вересня 2024 року № 626 «Про організаційно-штатні зміни в МВС» затверджено перелік змін у штатах МВС (т.1 а.с.119-130, 191-196).

Цим же наказом Медичний реабілітаційний центр МВС України «Миргород» (на 100 ліжок для хворих на хвороби органів травлення) перейменовано у Медичний реабілітаційний центр МВС України «Миргород» (на 160 ліжок), а також затверджена реорганізація його структурних підрозділів, в тому числі шляхом скорочення посади заступника начальника центру з загальних питань та уведеннням посади заступника начальника центру з розвитку (т.1 а.с.120).

На виконання наказу МВС України від 12 вересня 2024 року № 626 наказом тимчасово виконуючого обов`язки начальника МРЦ МВС України «Миргород» від 16 вересня 2024 року № 113/к/тр «Про організаційно-штатні зміни» внесені відповідні зміни у штат МРЦ МВС України «Миргород», зокрема пунктом 2 зазначеного наказу визначено перелік та кількість посад, що скорочуються, пунктом 3 перелік та кількість посад, що вводяться до штатного розпису (т.1 а.с.131-133). Цього ж дня ОСОБА_1 ознайомлено із зазначеним наказом (т.1 а.с.135).

На виконання вимог ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» 16 вересня 2024 року на адресу голови профспілкового комітету МРЦ МВС України «Миргород» направлено інформацію про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників МРЦ МВС України «Миргород», в якій вказано причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також запропоновано у разі необхідності провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків звільнень (т.1 а.с.141).

16 вересня 2024 року ОСОБА_1 вручено попередження про скорочення штату та заплановане звільнення, яким повідомлено, що наказом МВС України від 12 вересня 2024 року № 626 «Про організаційно-штатні зміни в МВС», яким внесено ряд змін до штату МРЦ, зі штату МРЦ в адміністративно-управлінському персоналі скорочується посада заступника начальника центру з загальних питань, у зв`язку з чим на виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України, наказу т.в.о. начальника МРЦ Гуньки В.І. від 16 вересня 2024 року № 113/к/тр «Про організаційно-штатні зміни» внесення змін до штату закладу може призвести до звільнення позивача за п.1 ст.40 КЗпП України 18 листопада 2024 року.

Одночасно із попередженням ОСОБА_1 ознайомлено з переліком вакантних посад, що можуть бути запропоновані для його подальшого працевлаштування у випадку наявності відповідного рівня освіти, спеціальності та кваліфікації, а також наявності переважного права на залишення на роботі (т.1 а.с. 41,142).

Наказом МРЦ МВС України «Миргород» від 24 жовтня 2024 року № 92/г «Про створення комісії з питань проведення скорочення штату» з метою дотримання прав працівників, посади яких скорочуються, було створено комісію, до функцій якої увійшло врахування переважного права на залишення на роботі, визначення категорій працівників, звільнення яких не допускається, а також визначення працівників, які будуть звільнені (т.1 а.с.143-144).

04 листопада 2024 року ОСОБА_1 вручено повідомлення про вакантні посади, що пропонуються працівнику, від 28 жовтня 2024 року, яким запропоновано обрати будь-яку вакантну посаду для подальшого працевлаштування, що відповідає його рівню освіти, спеціальності, кваліфікації, досвіду та стажу роботи (т.1 а.с.42, 147).

05 листопада 2024 року ОСОБА_1 на ім`я тимчасово виконуючого обов`язки начальника МРЦ МВС України «Миргород» подав письмову заяву про переведення його на посаду заступника начальника центру з розвитку (т.1 а.с.148 ).

Згідно з протоколом № 3 засідання комісії з питань проведення скорочення штату від 12 листопада 2024 року комісією вирішено рекомендувати роботодавцю відмовити ОСОБА_1 у задоволенні поданої ним заяви від 05 листопада 2024 року про переведення на посаду заступника начальника центру з розвитку у зв`язку з його невідповідністю кваліфікаційним вимогам, встановленим діючим законодавством України для згаданої посади (т.1 а.с.149-150).

12 листопада 2024 року ОСОБА_1 вручено повідомлення № 33/9-968 про відмову у переведенні на посаду заступника начальника центру з розвитку, яке мотивовано невідповідністю кваліфікаційним вимогам, встановленим діючим законодавством України для згаданої посади. Одночасно позивачу запропоновано перевестись на одну із запропонованих посад, що відповідає його рівню освіти, спеціальності та кваліфікації (т.1 а.с.43-45, 151-153).

12 листопада 2024 року ОСОБА_1 на ім`я т.в.о. начальника МРЦ МВС України «Миргород» подав письмову заяву, в якій просив перевести його на посаду інженера з організації експлуатації та ремонту (т.1 а.с.46, 161).

13 листопада 2024 року комісія з питань проведення скорочення штату (протокол № 4) розглянула подану заяву і вирішила рекомендувати роботодавцю відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про його переведення на посаду інженера з організації експлуатації та ремонту адміністративно-управлінського персоналу МРЦ у зв`язку з тим, що вказана посада не була вакантною станом на 12 листопада 2024 року (т.1 а.с.162-163).

13 листопада 2024 року ОСОБА_1 отримав повідомлення № 33/9-970 про відмову у переведенні на посаду інженера з організації експлуатації та ремонту адміністративно-управлінського персоналу МРЦ. У відповідності з вказаним повідомленням, наказом т.в.о. начальника МРЦ МВС України «Миргород» від 11 листопада 2024 року № 176/к/тр на посаду інженера з організації експлуатації та ремонту адміністративно-управлінського персоналу МРЦ з 11 листопада 2024 року був переведений ОСОБА_4 відповідно до раніше поданої ним заяви про переведення від 08 листопада 2024 року. Одночасно ОСОБА_1 було запропоновано перевестись на одну із вакантних посад, перелічених у цьому повідомленні, що відповідає його рівню освіти, спеціальності та кваліфікації (т.1 а.с. 47-48, 164-165).

На підтвердження відсутності вакансії інженера з організації експлуатації та ремонту станом на 12 листопада 2024 року відповідачем надано копію заяви про переведення на вказану посаду ОСОБА_4 , подану останнім до МРЦ МВС «Миргород» 08 листопада 2024 року, копію наказу МРЦ МВС «Миргород» від 11 листопада 2024 року № 176/8к/тр «Про переведення ОСОБА_5 » (т.1 а.с.166,167).

Із супровідним листом від 06 листопада 2024 року № 33/9-947 МРЦ МВС «Миргород» до державного секретаря МВС України направлено подання про звільнення з роботи заступника начальника центу з загальних питань МРЦ МВС «Миргород» ОСОБА_1 (т.1 а.с. 168-171), яке було погоджено (т.1 а.с.172,173, т.2 а.с.37-38).

Наказом тимчасово виконуючого обов`язки начальника МРЦ МВС України «Миргород» від 15 листопада 2024 року № 216/к/тр ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 18 листопада 2024 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (т.1 а.с.49, 174, т.2 а.с.39)

Згідно з наданими позивачем документами про освіту ОСОБА_1 має диплом спеціаліста від 7 липня 1997 року № 510, відповідно до якого він закінчив Полтавський педагогічний інститут ім. В.Г.Короленка за спеціальністю «Початкове навчання і музичне виховання»; диплом від 16 лютого 2007 року НОМЕР_1 про закінчення Слов`янського коледжу Національного авіаційного університету, отримання базової вищої освіти за напрямом підготовки «Економіка і підприємництво» та здобуття кваліфікації бакалавра з економіки і підприємства; диплом від 27 січня 2011 року ТА № 39886905 про закінчення Полтавського національного технічного університету ім. Ю.Кондратюка, отримання базової вищої освіти за напрямом підготовки «Будівництво» та здобуття кваліфікації бакалавра будівництва; диплом від 31 травня 2012 року ТА № НОМЕР_2 про закінчення Полтавського національного технічного університету ім. Ю.Кондратюка, отримання повної вищої освіти за спеціальністю «Промислове і цивільне будівництво» та здобуття кваліфікації інженера-будівельника (т.1 а.с.22-25, т.2 а.с.17, 20, 23, 26).

Згідно з довідкою від 12 листопада 2024 року № 16 ОСОБА_1 навчається на першому курсі другого (магістерського) рівня вищої освіти заочної форми навчання за кошти фізичних осіб за спеціальністю 281 «Публічне управління та адміністрування освітньої програми, Кадровий менеджмент» навчально-наукового інституту публічного управління і післядипломної освіти Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» (т.1 а.с.26).

На підставі наказу від 18 серпня 2016 року № 837 о/с Міністерством внутрішніх справ України ОСОБА_1 за сумлінне ставлення до виконання посадових обов`язків, ініціативу та наполегливість оголошено подяку (т.1 а.с.52).

Згідно з розділом VІ «Кваліфікаційні вимоги» посадової інструкції заступника начальника центру з загальних питань, затвердженої 04 січня 2024 року т.в.о. начальника МРЦ МВС України «Миргород» Гунькою В.І., заступник начальника з загальних питань МРЦ повинен мати вищу технічну освіту і стаж роботи на керівних посадах не менше 5 років (т. 1 а.с. 27-30, т. 2 а.с. 53-56).

Розділом VІ «Кваліфікаційні вимоги» посадової інструкції заступника начальника центру з розвитку, затвердженої 23 вересня 2024 року т.в.о. начальника МРЦ МВС України «Миргород» Гунькою В.І., заступник начальника повинен мати вищу освіту II рівня за ступенем магістра спеціальності галузі знань «Управління та адміністрування» або «Публічне управління та адміністрування», або «Право», або за спеціальністю «Економіка» галузі знань «Соціальні та поведінкові науки», стаж роботи за фахом не менше 5 років (т. 1 а.с. 31-35, 154-158, т. 2 а.с. 57-61).

Кваліфікаційні вимоги заступника начальника центру з розвитку, зазначені у вказаній посадовій інструкції, відповідають кваліфікаційним характеристикам, вказаним у Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників Випуск 78 Охорона здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29 березня 2002 року № 117 (т.1 а.с.159-160).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявність освіти І рівня за ступенем бакалавра за напрямом підготовки «Економіка і підприємництво», отримання позивачем повної вищої освіти за спеціальністю «Промислове і цивільне будівництво», а також навчання на І курсі у вищому навчальному закладі з метою здобуття ІІ (магістерського) рівня вищої освіти за спеціальністю «Публічне управління та адміністрування» освітньої програми «Кадровий менеджмент» не дають ОСОБА_1 права займати посаду заступника начальника центру з розвитку.

Заяву про переведення на посаду інженера з організації експлуатації та ремонту адміністративно-управлінського персоналу МРЦ ОСОБА_1 подано 12 листопада 2024 року, тоді як наказом т.в.о. начальника МРЦ МВС України «Миргород» від 11 листопада 2024 року № 176/к/тр на цю вже було переведено іншу особу відповідно до раніше поданої заяви про переведення від 08 листопада 2024 року.

Суд врахував положення ч. 2 ст.5 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у відповідності з якими у період дії воєнного стану норми ст.43 КЗпП України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.

Дослідивши копії штатного розпису МРЦ МВС «Миргород» за станом на 16 вересня 2024 року, тобто на час винесення МРЦ МВС «Миргород» наказу № 113/к/тр «Про організаційно-штатні зміни» та попередження ОСОБА_1 про скорочення штату та заплановане звільнення, а також станом на 18 листопада 2024 року, тобто на день звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем ОСОБА_1 були запропоновані всі вакантні посади; останній мав право вибору посад на власний розсуд, мав можливість з`ясувати у роботодавця кваліфікаційні вимоги до тієї чи іншої посади і з урахуванням здобутої ним освіти звернутися до відповідача із відповідною заявою про його переведення.

З наведених підстав суд першої інстанції виснував, що при звільненні ОСОБА_1 відповідачем дотримані вимоги трудового законодавства та під час судового розгляду доведено законність його звільнення.

Заявлені вимоги про визнання незаконними повідомлень про відмову у переведенні на посаду заступника начальника центру з розвитку та на посаду інженера з організації та ремонту суд визнав неналежним способом захисту, оскільки позивач не навів обґрунтованих доводів того, яким чином буде відновлено його права у разі задволення таких вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи (частини перша - третя статті 49-2 КЗпП України).

Звільнення з роботи є крайнім заходом у зв`язку з об`єктивною неможливістю збереження трудових правовідносин або через небажання працівника продовжувати працювати на запропонованих умовах (найкращих із тих, які роботодавець об`єктивно мав змогу запропонувати з урахуванням приписів трудового законодавства, дотриманням прав інших працівників, зокрема щодо переважного права на залишення на роботі).

Метою персонального попередження про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці з одночасною пропозицією іншої роботи у розумінні статті 49-2 КЗпП України є надання працівникові можливості завчасно визначитися з майбутнім працевлаштуванням або підшукати собі іншу роботу. Дотримання двомісячного строку до моменту вивільнення працівника є обов`язковим для звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, що зумовлює розірвання трудового договору за ініціативою роботодавця. Отже, цей строк є обов`язковим для роботодавця. А працівник не обмежений у праві припинити трудові правовідносини з власної ініціативи чи за угодою сторін (статті 36, 38 КЗпП України) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 серпня 2024 року у справі № 641/1334/23 (пункти 82-84, 86-87)).

У постанові Верховного Суду від 27 липня 2023 року (справа № 490/8462/2) викладений такий висновок про застосування приписів ст.49-2 КЗпП України:

«Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду і яка існувала на день звільнення.»

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2024 року у справі № 638/14165/21, а саме: «Об`єднана палата відступає від висновку щодо застосування норм права (абзац 3 частини четвертої статті 277 ЦК України, частина перша статті 91 ЦК України, частина перша статті 94 ЦК України) у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2023 року у справі № 175/3508/21 (провадження № 61-11562св21) та робить висновок про те, що:

«За змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав обов`язок щодо працевлаштування працівника, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення.»»

У межах розгляду цієї справи належними і допустимим доказами встановлено, що позивач був завчасно повідомлений про майбутнє звільнення, йому упродовж визначеного законом двомісячного строку (т.1 а.с.41, 42, 43-45,47-48) тричі пропонувалися вакантні посади для працевлаштування.

Апеляційний суд звертає увагу, що у переліках вакантних посад, запропонованих позивачу наявні інші посади, окрім тих, які забажав отримати позивач, та які він міг обійняти відповідно до своєї кваліфікації, рівня освіти, досвіду роботи. Тобто відсутні підстави стверджувати, що роботодавець штучно обмежив вибір позивача у переведенні на іншу роботу, завідомо запропонувавши йому лише неприйнятні посади (іншу роботу) з огляду на його (позивача) кваліфікацію, рівень освіти, досвід роботи.

Суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.89 ЦПК України проаналізував подані сторонами докази і зробив обгрунтований висновок про те, що позивач з огляду на його освіту, стаж роботи не відповідав кваліфікаційним вимогам посади заступника начальника центру з розвитку. Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували такий висновок суду, а в апеляційній скарзі відсутні посилання на докази, які б підтверджували право позивача обіймати посаду заступника начальника центру з розвитку з огляду на його освіту, кваліфікацію, тощо - лише повторно зроблені посилання на документи (письмові докази), яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Неможливість переведення позивача на посаду інженера з організації експлуатації та ремонту адміністративно-управлінського персоналу була обумовлена об?єктивною обставиною на цю посаду вже був переведений інший працівник на підставі поданої ним раніше заяви.

Доводи апеляційної скарги про невиконання (порушення) роботодавцем вимог ст.22 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» спростовуються поданими відповідачем у справу доказами (т.1 а.с.141), а також положеннями ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Враховуючи встановлене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України дав належну оцінку зібраним у справу доказам, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і зробив правильні мотивовані висновки по суті спору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять посилання на обставини, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість чи обов`язок скасування або зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 05 листопада 2025 року

Головуючий О. А.Лобов

Судді: Л.І. Пилипчук

В.М.Триголов