Провадження № 22-ц/4808/1569/25
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Луганської В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 04 вересня 2025 року під головуванням судді Домбровської Г.В. в м. Івано-Франківськ,

в с т а н о в и в:

В серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання, оскільки вона продовжує навчання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідною дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно позовної заяви ОСОБА_1 на час подачі позову досягла 18-річного віку, навчається в Івано-Франківському національному медичному університеті, є студенткою 41 групи 5 курсу фармацевтичного факультету денної форми навчання 2025-2026 н.р. спеціальності 226 «Фармація, промислова фармація», навчається за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб у зв`язку з чим потребує матеріального утримання.

Просила суд стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання в розмірі 1/4 від всіх його доходів щомісячно на період навчання, але не пізніше як до досягнення нею 23-х річного віку.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04 вересня 2025 року позов задоволено частково.

Ухваленостягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання як дочки, яка продовжує навчання в розмірі 1/10 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно починаючи з 06.08.2025 року, до закінчення її навчання у Івано-Франківському національному медичному університеті, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Вказав, що мама позивачки ОСОБА_3 має рівний з ним обов`язок щодо утримання і забезпечення їхньої повнолітньої дочки, проте вона хоче перекласти свій обов`язок лише на апелянта.

Зазначив, що судом першої інстанції не враховано його тверджень, що запропонований ним розмір аліментів 1/16 від його доходу повністю покриває вартість навчання позивачки.

Вказав, що згідно довідки ТОВ «СЄВ-Євродрайв» №57 від 03.07.2025 середньомісячна заробітна плата ОСОБА_2 за 2025 рік становить 56 000 грн, розмір 1/16 від доходу в твердій грошовій сумі буде складати 3 500 грн на місяць і 42 000 грн в рік, що покриє вартість навчання його дочки.

Зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що на особистому утриманні ОСОБА_2 перебувають інші члени сім`ї та родини, а саме: дружина ОСОБА_4 , яка на цей момент не працює, малолітній син ОСОБА_5 , син дружини від першого шлюбу ОСОБА_6 , непрацездатна мама ОСОБА_7 , яка є пенсіонеркою та дочка від першого шлюбу ОСОБА_8 (рідна молодша сестра позивачки).

Просив скасувати частково рішення Івано-Франківського міського суду від 04 вересня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання як дочки, яка продовжує навчання в розмірі 1/10 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно починаючи з 06.08.2025 року і ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/16 від доходу на місяць до моменту закінчення навчання.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказала, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення без змін, оскільки прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права з дослідженням всіх обставин справи.

Зазначила, що висновок суду першої інстанції про наявність у відповідача реальної можливості сплачувати аліменти на її утримання ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи.

Просила залишити без змін рішення Івано-Франківського міського суду від 04 вересня 2025 року, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, враховуючи таке.

Відповідно до положень ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, вищезазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходячи з принципів справедливості та розумності, зважаючи на стан здоров`я та матеріальний стан відповідача, розмір його середньомісячного доходу дійшов висновку, що сума аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання у розмірі 1/10 заробітку (доходу) платника аліментів буде достатньою та посильною для відповідача.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідною дочкою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.4).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09.09.2013 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 07.10.2013 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно до досягнення ОСОБА_1 повноліття. Після досягнення повноліття ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 стягнуто в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку ОСОБА_2 щомісячно до досягнення повноліття ОСОБА_8 . Стягнення аліментів розпочати з 15.08.2013. Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.

З довідки ТОВ «СЄВ-Євродрайв» №57 від 03.07.2025 вбачається, що ОСОБА_2 працює в ТОВ «СЄВ-Євродрайв» на посаді керівника Івано-Франківського офісу з 01.02.2011 по цей час і його оклад становить в середньому 61 929 грн. З січня 2024 по квітень 2025 нараховано всього зарплати 1 398 915, 61 грн (а.с.10).

Згідно довідки Івано-Франківського національного медичного університету №2145 від 01.08.2025 ОСОБА_1 є студенткою 41 групи 5 курсу фармацевтичного факультету денної форми навчання 2025-2026 н.р. спеціальності 226 «Фармація, промислова фармація», навчається за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб (а.с.12).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною 1 статті 28 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці визнають право дитини на освіту, і з метою поступового досягнення здійснення цього права на підставі рівних можливостей вони, зокрема: а) вводять безплатну обов`язкову початкову освіту; b) сприяють розвиткові різних форм середньої освіти, як загальної, так і професійної, забезпечують її доступність для всіх дітей та вживають таких заходів, як введення безплатної освіти та надання у випадку необхідності фінансової допомоги; с) забезпечують доступність вищої освіти для всіх на підставі здібностей кожного за допомогою всіх необхідних засобів; d) забезпечують доступність інформації і матеріалів у галузі освіти й професійної підготовки для всіх дітей; е) вживають заходів для сприяння регулярному відвіданню шкіл і зниженню кількості учнів, які залишили школу.

Відповідно до частини 1 статті 53 Конституції України кожен має право на освіту.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ).

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 13 квітня 2021 року у справі №308/4214/18 та в постанові від 16 лютого 2022 року у справі №381/2423/20.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У цій справі судом установлено, що ОСОБА_1 є дочкою відповідача і на день її звернення до суду і по цей час ОСОБА_1 не досягла 23 років, продовжує навчання, не працює, незаміжня. Навчання на денній формі позбавляє позивачку можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги. ОСОБА_1 направила апеляційному суду наказ ТОВ «Реціпе» №124-к від 20.10.2025 про її звільнення з роботи, який взято апеляційним судом до уваги на підставі ст. 76, 89, 367 ЦПК України.

З огляду на викладене, виходячи з принципів справедливості та розумності і зважаючи на матеріальний стан відповідача апеляційний суд вважає, що висновок суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання у розмірі 1/10 заробітку (доходу) платника аліментів, є правильним і таким, що відповідає обставинам справи. Стягнуті судом аліменти у такому розмірі є достатніми для забезпечення потреб позивачки на час її навчання і відповідач взмозі їх оплачувати з огляду на середній розмір його заробітку в місяць. Вищенаведеним спростовуються доводи апелянта, що на його утриманні і забезпеченні перебувають інші члени сім`ї, яких він утримує.

Крім того, частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що одним з завдань цивільного судочинства є справедливий розгляд цивільних справ.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У цій справі відповідачем ОСОБА_2 не надано доказів його скрутного матеріального становища і неможливості надання матеріальної допомоги повнолітній доньці, яка продовжує навчання. Прохання апелянта зменшити розмір аліментів до 1/16 від розміру його доходів суперечить ефективному захисту порушених прав позивачки, оскільки визначені аліменти у такому розмірі будуть недостатніми для задоволення матеріальних потреб позивачки, яка не має можливості самостійно себе матеріально забезпечувати.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до обставин, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з наведених у скарзі мотивів не встановлено.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено 10 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Луганська