ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 470/606/25
Провадження № 2/483/642/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

05 листопада 2025 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Шевиріної Т.Д.,

за участю секретаря Шилінскас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

30 липня 2025 року з Березнегуватського районного суду Миколаївської області до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області в порядку п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції" (далі ТОВ «Українські фінансові операції"), предметом якої є: стягнення з ОСОБА_1 64 818 грн 29 коп. в рахунок заборгованості за кредитним договором № 4605724 від 29 квітня 2024 року, що укладений з ТОВ «Лінеура Україна».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29 квітня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна" та відповідачем був укладений вищезазначений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредитні кошти із зобов`язанням повернути їх зі сплатою відсотків. ТОВ «Лінеура Україна» відступило позивачу право вимоги за вказаним кредитним договором. Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого перед позивачем виникла вищевказана заборгованість. Оскільки відповідач ухиляється від добровільного погашення боргу, позивач змушений звернутися до суду.

12 серпня 2025 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову. Так, на підтвердження факту переходу права вимоги від первісного кредитора позивачем не надано належних доказів, як не доведено й того, що наявний в матеріалах справи кредитний договір (у вигляді паперової копії) було створено у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», що він підписаний електронним підписом, який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Крім того, представник вказує на неправомірне нарахування відсотків. Так, відповідно до пункту 17 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів - 2,5%, протягом наступних 120 днів 1,5%, а згідно з частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. За наведеним розрахунком заборгованість має складати 13 717 грн 41 коп. Представник також просив врахувати, що відповідач є військовослужбовцем, брав участь у відсічі військової агресії РФ та підпадає під дію норми пункту 15 частини 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

15 серпня 2025 року представник позивача подав через підсистему «Електронний суд» відповідь на відзив, зазначивши, що відповідач був ознайомлений з умовами договору та розміром процентної ставки. Отже, підписавши кредитний договір в електронній формі, відповідач погодив отримання кредиту на умовах, визначених договором. Просив врахувати, що відповідачем не надано доказів на обґрунтування заперечень проти позову.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Дослідивши заяви по суті спору та долучені до них докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 29 квітня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено договір № 4605724 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Відповідно до п. 1.2. Договору сума кредиту складає 22 500 грн.

Згідно з п. 1.3 Договору строк кредиту - 360 днів: з 29.04.2024 року по 24.04.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.

На пільговий строк 30 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 0,6 відсотків на день.

У випадку невиконання Клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки.

Стандартна процента ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 Договору.

Пунктом 2.1 Договору погоджено, що Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 .

Договір кредиту підписано електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання ним одноразового ідентифікатора (електронного підпису/одноразовий ідентифікатор 22294) у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін.

З розрахунку заборгованості за договором слідує, що станом на день звернення до суду з позовом заборгованість відповідача перед товариством становить 64 818 грн 29 коп., з яких: 12 759 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 47 464 грн 72 коп. - заборгованість по відсоткам, нарахованим первісним кредитором, 4 593 грн 59 коп. - заборгованість по відсоткам, нарахованим позивачем.

За змістом вказаного розрахунку, відповідачем внесено загалом 24 965 грн 43 коп., з яких 9 740 грн 02 коп. віднесено на погашення тіла кредиту, а 15 225 грн. 43 коп. на погашення відсотків (а.с. 88-98).

31 березня 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» уклали договір факторингу № 31-1/03/2025, за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб-боржників, в тому числі до відповідача за кредитним договором № 4605724 від 29 квітня 2024 року (а.с. 152-170, 100-102).

Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За змістом частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є: використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис є одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

На виконання та у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор А9923 для підписання кредитного договору № 1290-9705 від 22 жовтня 2023 року.

Підписавши договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідач підтвердив свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами договору.

Таким чином, судом встановлено, що кредитний договір є укладеним.

Відповідно до положень частин 1-3 статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази на паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

З аналізу наведених норм права слід зробити висновок, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина 3 статті 100 ЦПК України).

З матеріалів справи слідує, що позивач на підтвердження своїх вимог надав суду електронні докази у паперовому вигляді, завіривши їх належним чином, відповідність їх оригіналу не викликає сумнівів.

Крім того, факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується відповіддю АТ «АТ-Банк», з якої слідує, що банківська картка № НОМЕР_2 , вказана у кредитному договорі, належить ОСОБА_1 , та на зазначену картку 29 квітня 2024 року було перераховано грошові кошти у розмірі 22 500 грн (а.с. 255-257).

Таким чином, твердження представника відповідача про те, що кредитний договір є неукладеним, а грошові кошти відповідачу не перераховувались, спростовуються сукупністю досліджених вище доказів.

Відповідно до положень статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статей 1046, 1049 ЦК України визначається, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Пунктом 10 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що споживчим кредитуванням є правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту.

За змістом пункту 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» денною процентною ставкою за договором споживчого кредитування визначаються загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.

За частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до таких витрат включаються: доходи кредитодавця у виді процентів, комісії кредитодавця та супутні витрати тощо. Внаслідок чого обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки базується на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі (частина 3 статті 8 цього Закону).

Отже, частиною 5 статті 8 Закону встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї же статті, яка не може перевищувати 1 %.

Одночасно за змістом пункту 17 Перехідних та прикінцевих положень вищевказаного Закону, тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (24 грудня 2023 року), встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Відтак слід виснувати, що укладаючи кредитний договір 29 квітня 2024 року кредитодавець повинен був врахувати правові норми, які обмежують максимальний розмір денної процентної ставки та нараховувати відсотки з розрахунку 2,5% до 22 квітня 2024 року, 1,5% - до 20 серпня 2024 року, а з 21 серпня 2024 року - 1%.

Водночас, кредитор нарахував відсотки відповідно до умов договору, але з порушенням обмежень, встановлених частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», так як за період з 21 серпня 2024 року по 31 березня 2025 року включно нараховував їх за ставкою 1,4999% на день, а не 1%, як визначено у Законі (а.с. 88-98).

Кредитний договір укладений після набрання чинності відповідними змінами до Закону, а отже умови договору мали відповідати нормам спеціального Закону, а перехідні положення Закону спрямовані на поступове приведення у відповідність до положень цього Закону тих договорів споживчого кредитування, що укладені раніше, ніж були внесені зміни до законодавства.

Між тим, враховуючи, що кредитором частково нараховано борг за процентами за підвищеною процентною ставкою за період з 21 серпня 2024 року по 31 травня 2025 року, а також за період з 01 квітня 2025 року по 24 квітня 2025 року, відсотки за цей період слід розрахувати за цей же період, але із застосуванням пункту 17 Перехідних та прикінцевих положень вищевказаного Закону, а саме 240 днів із поступовим зниженням процентної ставки до максимального розміру, встановленого у частині 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», виходячи з такого розрахунку:

за період з 29.04.2024 - 26.05.2024 (22500 грн тіло кредиту х 0,6 %х 28 днів) - по зниженій відсотковій ставці 0.6%, що складає 3 780 грн;

за період з 27.05.2024 - 28.05.2024 (12 760 грн тіло кредиту (враховано платіж 9 740 грн від 26.05.2024 року в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту) х 0,6 % х 2 дні), що складає 153 грн 12 коп.;

за період з 29.05.2024 - 20.08.2024 (12 760 грн тіло кредиту х 1,49 % х 84 дні) - нараховано по максимальній ставці 1,49% згідно Закону, що складає 15 970 грн 41 коп. відсотки;

за період з 21.08.2024 - 24.04.2025 (12 759 грн 98 коп. тіло кредиту х 1 % х 246 днів) - враховано платіж 0.01 грн. від 26.07.2024 року в тіло кредиту, що складає 31 389 грн 55 коп., а всього відсотків - 51 293 грн 08 коп..

Крім того, за змістом розрахунку відповідачем в рахунок сплати відсотків внесено кошти на загальну суму 15 225 грн 41 коп. Таким чином, залишок заборгованості відповідача по процентами за кредитом складає 36 067 грн 67 коп. (51 293 грн 08 коп. 15 225 грн 41 коп.).

Водночас, наданий відповідачем розрахунок процентів не може бути взятий до уваги, оскільки він суперечить нормам Закону України «Про споживче кредитування» в частині неможливості застосування максимальної відсоткової ставки у розмір 1% у період з 29.05.2024 - 20.08.2024.

Вирішуючи питання щодо поширення на відповідача пільг, передбачених у пункті 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд виходить з такого.

За змістом довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України № 154/54/23/1/65/516 від 11 квітня 2025 року ОСОБА_1 займає посаду номера обслуги зенітного артилерійського взводу зенітної батареї, дійсно в період з 26.11.2024 по 09.04.2025 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (а.с. 220).

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

У статті 1, 2 вказаного Закону закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

У частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» в редакції, чинній на час укладення кредитного договору, визначено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються (в редакції Закону № 1357-IX від 30.03.2021).

Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість його застосування лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім того, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

ОСОБА_1 відповідає умовам, зазначеним у гіпотезі норми частини 15 статті 14 Закону, що підтверджується дослідженою судом довідкою, а відтак звільняється від нарахування відсотків за кредитним договором, який не пов`язаний з придбанням майна або транспортного засобу.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги в частині стягнення відсотків за кредитним договором не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, а також беручи до уваги те, що відсотки за користування кредитними коштами не підлягають нарахуванню, сплачені відповідачем кошти слід розцінювати як погашення основної суми боргу. Оскільки відповідач отримав кредит у розмірі 22 500 грн, а фактично сплатив 24 965 грн 43 коп., заборгованість за кредитним договором відсутня. Отже, позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

В задоволенні цивільного позову товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча: