Справа № 362/8490/24
Провадження № 2/362/1318/25
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

03 листопада 2025 року

суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчук О.Л., розглянувши в порядку спрощеного провадження у місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в обґрунтування вимог якої зазначив, що за рішенням суду з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилаючись на те, що рішенням суду яке набрало законної сили, дитину усиновлено іншим чоловіком та із актового запису про народження дитини виключено відомості про позивача як батька, позивач просить звільнити його від сплати аліментів на утримання зазначеної дитини з дати набрання законної сили відповідним рішенням суду (а.с. 46 - 50).

Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження.

Враховуючи, що судове повідомлення про розгляд справи разом із копією ухвали про відкриття провадження по справі, які були надіслані відповідачу за адресою реєстрації місця його проживання повернуто до суду з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою», керуючись ч. 4 ст. 130 ЦПК України суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи (а.с. 79, 81, 84).

Оскільки відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку передбаченому статтею 130 ЦПК України, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів.

Зважаючи на те, що даний позов було подано до суду в електронній формі через електронний кабінет, копію позову з додатками відповідачу на його Електронний кабінет надсилав позивач, що підтверджується відповідною квитанцією № 2286807 (а.с. 35 - 36).

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

За рішенням від 05 травня 2021 року Васильківського міськрайонного суду Київської області по справі № 362/5191/20 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 06 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8 - 14).

За змістом рішення від 18 вересня 2023 року Васильківського міськрайонного суду Київської області по справі № 357/6931/23, яке набрало законної сили, судом встановлено, що ОСОБА_4 14 червня 2022 року уклала шлюб із ОСОБА_5 та змінила у зв`язку із цим своє прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 .

Нормою частини четвертої статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, суд враховує, що відповідачка змінила своє прізвище внаслідок реєстрації шлюбу.

Надалі, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2023 року по справі № 357/6931/23, оголошено громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усиновлювачем малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та із актового запису № 147 від 22 березня 2018 року про народження дитини, виключено відомості про ОСОБА_1 як батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 73 - 77).

Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до норми частини другої статті 188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Норма частини другої статті 197 СК України передбачає, що за позовом платника аліментів суд може повністю звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно із нормою частини четвертої статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на їх припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати звільнення від платежів.

Оскільки під час розгляду справи судом достовірно встановлено, що за рішенням суду яке набрало законної сили, із актового запису про народження дитини виключено відомості про позивача як батька дитини, суд приходить до логічного і послідовного висновку про те, що на підставі наведених вимог законодавства, існують підстави для звільнення позивача від сплати аліментів на користь відповідачки, у зв`язку із виникненням обставин що впливають на припинення їх стягнення.

Також, вирішуючи дану справу по суті, суд серед іншого враховує правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року по справі № 522/5039/21, які полягають в наступному.

У частині другій статті 51 Конституції України зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Аналогічний обов`язок закріплений у частині першій статті 180 СК України.

Відповідно до частини першої статті 207 СК України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 225 СК України, усиновлення вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення.

За змістом частини другої статті 231 СК України, якщо усиновлювач записується батьком дитини, відповідно змінюється по батькові дитини.

Згідно із частиною першою статті 232 СК України, з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. При усиновленні дитини однією особою ці права та обов`язки можуть бути збережені за бажанням матері, якщо усиновлювачем є чоловік, або за бажанням батька, якщо усиновлювачем є жінка.

З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням (частина третя статті 232 СК України).

Частинами четвертою, п`ятою статті 232 СК України визначено, що усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

Аналіз вищенаведених положень сімейного законодавства свідчить про те, що обов`язок утримувати дитину до її повноліття заснований на факті батьківства, натомість усиновлення змінює суб`єктний склад правовідносин матері, батька та дитини.

Щодо тлумачення положень абзацу другого частини першої статті 232 СК України в контексті збереження прав та обов`язків з дитиною одним із батьків за походженням, то їх треба розуміти таким чином, що законодавець передбачив можливість дитині, яка усиновлена однією особою, зберегти правовий зв`язок із батьком або матір`ю за походженням, які не позбавлені батьківських прав та надали згоду на усиновлення.

При цьому таке збереження правового зв`язку можливо лише у спосіб, який виключає ситуацію в якій у дитини, з юридичної точки зору, будуть одночасно наявні дві матері або два батька.

Тобто у разі, якщо дитина усиновлена чоловіком, збереження прав та обов`язків між дитиною та її батьком за походженням (біологічним батьком) виключене, однак можливе збереження прав та обов`язків між матір`ю та дитиною.

Сімейне законодавство України не передбачає обов`язку батька за походженням, чия дитина усиновлена іншим чоловіком, утримувати таку дитину до досягнення нею повноліття.

У даній справі, позивач посилається як на обставину яка має істотне значення для звільнення його від сплати аліментів, на те, що судовим рішенням його виключено з актового запису про народження дитини як батька.

Аліментний обов`язок позивача був заснований на факті батьківства, а виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку із усиновленням дитини, визначає що позивач вже не є батьком дитини (хоч і залишається ним біологічно).

Наслідком ухвалення судом рішення про усиновлення та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про позивача як батька дитини є, зокрема, відсутність у позивача обов`язку утримання дитини від дати набрання законної сили рішення про усиновлення, адже за змістом положень статті 180 СК України обов`язок утримання дитини несуть лише її батьки.

Отже, усиновлення дитини та виключення запису про батьківство позивача є обставиною, що має істотне значення у розумінні частини другої статті 197 СК України та є підставою для звільнення його від сплати аліментів.

Як наслідок, усиновлення дитини іншим чоловіком та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, є обставинами, які припиняють обов`язок утримання дитини з боку особи, яка була зазначена у свідоцтві про народження, як батько.

У зв`язку із цим, суд приходить до висновку про те, що у даній справі, з моменту здійснення усиновлення, саме у ОСОБА_5 в силу закону виник обов`язок утримувати дитину, а особисті та майнові права і обов`язки між дитиною і ОСОБА_1 припинені, у тому числі в частині обов`язку утримувати дитину до її повноліття.

Таким чином, враховуючи встановлені під час розгляду обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність звільнення позивача від сплати аліментів на користь відповідачки.

Враховуючи, що рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2023 року по справі № 357/6931/23, набрало законної сили 30 жовтня 2023 року, саме із цієї дати слід звільнити позивача від сплати на користь відповідачки аліментів на утримання дитини.

За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

При цьому, у виданій судом копії рішення суду невірно відмічено дату набрання рішенням законної сили (19.10.2023 року) та позивачем невірно обраховано дату набрання рішенням законної сили (28.10.2023 року), оскільки за приписами статей 124, 273 і 354 ЦПК України, вказане рішення суду набрало законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в наступний робочий день яким є 30 жовтня 2023 року.

Одночасно, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору за подачу позову в сумі 968 гривень 96 копійок слід покласти на відповідачку; у даному випадку через подачу позову в системі «Електронний суд», суд застосовує коефіцієнт пониження розміру ставки в розмірі 0,8 із вирахуванням суми судового збору в розмірі 484 гривні 48 копійок за подачу заяви про забезпечення позову у якій позивачу було відмовлено (а.с. 30 - 33, 34, 40 - 41).

Крім того, вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат на правову допомогу, про які позивач зазначив за змістом позову, суд наголошує на наступному.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Натомість, до позову не додано, в матеріалах справи відсутній та під час розгляду справи стороною позивача не надано суду укладеного між позивачем і будь-яким адвокатом договору про надання правової допомоги.

Як наслідок, у зв`язку із неподанням стороною позивача до суду договору про надання правової допомоги або його належним чином завіреної копії, суд об`єктивно позбавлений можливості перевірити ціну договору, порядок, умови і строки здійснення оплати за договором та інші положення договору які необхідні для вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Норма пункту 2 частини другої статті 137 ЦПК України передбачає, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами; для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Однак, до позову не додано, в матеріалах справи відсутній та під час розгляду справи стороною позивача не надано суду укладеного між позивачем і адвокатом договору про надання правової допомоги.

Одночасно, суд враховує наступне.

Зокрема, при вирішенні питання стосовно розподілу судових витрат у вигляді витрат позивача на оплату правової допомоги, суд керується і застосовує правові висновки наведені у пункті 31 постанови Верховного Суду від 20 липня 2021 року по справі № 922/2604/20 за якими: відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Як підсумок, суд вважає, що через відсутність в матеріалах справи договору (або його копії) про надання правової допомоги між позивачем і адвокатом, - стороною позивача не підтверджено факт отримання ним правової допомоги у даній справі.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність процесуально-правових підстав для ухвалення судом рішення про розподіл судових витрат позивача на правову допомогу.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 51 Конституції України, статтями 180, 188, 197, 207, 225, 231, 232, 273 СК України, статтями 1 - 13, 19, 23, 27, 34, 76 - 83, 89, 92, 95, 133, 141, 258, 259, 263 - 265, 273 - 279 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов.

З 30 жовтня 2023 року звільнити ОСОБА_1 від сплати на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат грошові кошти в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя

Дата складення повного рішення суду - 03 листопада 2025 року.