Справа № 685/875/25
Провадження № 2/685/486/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2025 року селище Теофіполь

Теофіпольський районний суд Хмельницької області

в складі головуючої судді Бурлак Г.І.

з участю секретаря Ковальчука О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Теофіполь

справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 03.12.2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання фінансового кредиту №06393-12/2024 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора, відповідно до умов якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 6000 грн, шляхом перерахунку на рахунок на власні потреби не пов`язані з підприємницькою діяльністю, на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит у погоджений умовами договору строк . Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту №06393-12/2024 від 03.12.2024 щодо сплати суми кредиту, та відсотків виконував частково, у зв`язку із чим утворилася заборгованість у розмірі 16262,46 грн, з яких: 5179,20 грн заборгованість за основною сумою боргу, 2952,03 грн заборгованість за відсотками, 8131,23 грн заборгованість за штрафом. 25.04.2025 між позивачем та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» укладено договір факторингу №250425. Відповідно до умов договору факторингу, акта прийому-передачі Реєстру боржників, платіжної інструкції, витягу з Реєстру боржників, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту №06393-12/2024 від 03.12.2024.

Крім того, 05.02.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії (Надійний) №8236583 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора, відповідно до умов яких ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 7400 грн, шляхом перерахунку на рахунок на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит у погоджений умовами договору строк . Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором кредитної лінії (надійний) №8236583 від 05.02.2025 щодо сплати суми кредиту, відсотків та комісії не виконує, у зв`язку із чим утворилася заборгованість у розмірі 29873,80 грн, з яких: 7400 грн заборгованість за основною сумою боргу, 6397,30 грн заборгованість за відсотками, 14800 грн неустойка, 1276,50 грн одноразова комісія за надання кредиту. 27.03.2025 між позивачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір факторингу №27/03/25. 26.06.2025 між позивачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено додаткову угоду №5 до договору факторингу. Відповідно до умов договору факторингу, додаткової угоди до нього, акта прийому-передачі Реєстру боржників, платіжної інструкції, витягу з Реєстру боржників №7, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії №8236583 від 05.02.2025.

Крім того, 14.02.2025 року між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №2800093 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 3000 грн, шляхом перерахунку на рахунок на власні потреби не пов`язані з підприємницькою діяльністю, на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит у погоджений умовами договору строк . Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором про споживчий кредит №2800093 від 14.02.2025 щодо сплати суми кредиту та комісії не виконує, у зв`язку із чим утворилася заборгованість у розмірі 13080 грн, з яких: 3000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 720 грн заборгованість за комісією за надання кредиту, 3360 грн заборгованість за комісією за обслуговування кредиту, 6000 грн неустойка (штраф). 25.06.2025 між позивачем та ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» укладено договір факторингу №25062025, відповідно до умов якого, а також акта прийому-передачі Реєстру боржників, платіжної інструкції, витягу з Реєстру боржників №1, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №2800093 від 14.02.2025.

Просить позов задовольнити та стягнути з відповідача 59216,26 грн заборгованості, з яких: 16262,46 грн заборгованість за кредитним договором №06393-12/2024 , 29873,8 грн заборгованість за кредитним договором №8236583, 13080 грн заборгованість за кредитним договором №2800093, а також 3028 грн судового збору.

Позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, в суд не з`явився, подав клопотання про підтримання позовних вимог та розгляд справи у відсутності його представника.

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до ст.128 ЦПК України, в суд не з`явилася, подала відзив на позов та заперечення на відзив, відповідно до яких позовні вимоги не визнає, просить в задоволенні позову відмовити з тих підстав, що позивач не надав доказів того, що кредитні карти, на які були переказані кредитні кошти, належать саме відповідачці, не надані первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування коштів та не надані докази належності відповідачу номера телефону, на який був направлений цифровий ідентифікатор.

Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

В судовому засіданні встановлено, що:

03.12.2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання фінансового кредиту №06393-12/2024 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора W7484, відповідно до умов якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 6000 грн, шляхом перерахунку на рахунок (реквізити платіжної картки НОМЕР_1 ) (довідка від 06.08.2025), на власні потреби не пов`язані з підприємницькою діяльністю, на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит у погоджений умовами договору строк (120 днів) та сплатити проценти за користування позикою у розмірі 1% в день, реальна річна процентна ставка 2428,90% річних (розділ 1 Договору) У випадку невиконання позичальником умов договору, позичальник зобов`язаний сплатити неустойку у вигляді штрафу в розмірі 100% від суми простроченої заборгованості (п.5.3 договору). Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту №06393-12/2024 від 03.12.2024 щодо сплати суми кредиту, та відсотків виконала частково, у зв`язку із чим утворилася заборгованість у розмірі 8131,23 грн, з яких: 5179,20 грн заборгованість за основною сумою боргу, 2952,03 грн заборгованість за відсотками. 25.04.2025 між позивачем та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» укладено договір факторингу №250425. Відповідно до умов договору факторингу, акта прийому-передачі Реєстру боржників, платіжної інструкції, витягу з Реєстру боржників, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту №06393-12/2024 від 03.12.2024.

05.02.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії (Надійний) №8236583 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 471154, відповідно до умов яких ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 7400 грн, шляхом перерахунку на рахунок (реквізити платіжної картки НОМЕР_2 ) (довідка від 16.10.2025), на власні потреби не пов`язані з підприємницькою діяльністю, на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит у погоджений умовами договору строк (360 днів) та сплатити проценти за користування позикою у розмірі 0,998% в день, реальна річна процентна ставка 3194,73% річних, а також одноразову комісію за видачу кредиту в сумі 1276,50 грн (17,25% від суми наданого кредиту) (розділ 2 Договору). У випадку невиконання позичальником умов договору, позичальник зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 370 грн у день, (п.2.2 договору). Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором кредитної лінії (надійний) №8236583 від 05.02.2025 щодо сплати суми кредиту, відсотків та комісії не виконала, у зв`язку із чим утворилася заборгованість у розмірі 15073,8 грн, з яких: 7400 грн заборгованість за основною сумою боргу, 6397,30 грн заборгованість за відсотками, 1276,50 грн одноразова комісія за надання кредиту. 27.03.2025 між позивачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір факторингу №27/03/25. 26.06.2025 між позивачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено додаткову угоду №5 до договору факторингу. Відповідно до умов договору факторингу, додаткової угоди до нього, акта прийому-передачі Реєстру боржників, платіжної інструкції, витягу з Реєстру боржників №7, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії №8236583 від 05.02.2025.

14.02.2025 року між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №2800093 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 290211, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 3000 грн, шляхом перерахунку на рахунок (реквізити платіжної картки НОМЕР_1 ) ( що підтверджується платіжним дорученням 40934541) , на власні потреби не пов`язані з підприємницькою діяльністю, на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит у погоджений умовами договору строк (344 днів) та сплатити проценти за користування позикою у розмірі 0,97% в день, реальна річна процентна ставка 3268,76 % річних, комісію за надання кредиту в розмірі 720 грн (24% від суми кредиту - одноразово), комісію за обслуговування кредиту за весь строк кредитування у розмірі 9240 грн (14% від суми кредиту). У випадку невиконання позичальником умов договору, позичальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 1000 грн за кожний випадок порушення (п 4.1 договору). Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором про споживчий кредит №2800093 від 14.02.2025 щодо сплати суми кредиту та комісії не виконала, у зв`язку із чим утворилася заборгованість у розмірі 3720 грн, з яких: 3000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 720 грн заборгованість за комісією за надання кредиту. 25.06.2025 між позивачем та ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» укладено договір факторингу №25062025, відповідно до умов якого, а також акта прийому-передачі Реєстру боржників, платіжної інструкції, витягу з Реєстру боржників №1, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №2800093 від 14.02.2025.

Суд критично оцінює твердження відповідачки, що наявні в матеріалах докази позбавляють суд можливості ідентифікувати належність саме їй кредитної картки НОМЕР_1 на яку 03.12.2024 й 14.02.2025 були перераховані, відповідно, 6000 грн та 3000 грн кредитних коштів, та кредитної картки НОМЕР_2 на яку 05.02.2025 було перераховано 7400 грн кредитних коштів, а також належність саме їй номеру телефону за допомогою якого саме вона отримувала одноразовий ідентифікатор, оскільки, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Таким чином, у випадку, якщо відповідач заперечує належність саме їй платіжних карток НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , а також номерів телефону за допомогою яких підписані електронні договори , то тягар надання доказів, якими вона обґрунтовує свій відзив на позов, лягає саме на неї. Покладання обов`язку доказування лише на позивача нівелює сам принцип змагальності та рівності прав сторін у цивільному процесі, зазначених у ст.12 ЦПК України.

З огляду на вищезазначене, враховуючи встановлені судом обставин справи та досліджені докази у їх сукупності, а також те, що відповідач не надав суду доказів того, що кредитні картки НОМЕР_1 та НОМЕР_2 належать не їй або ж на ці кредитні картки кредитні кошти 03.12.2024 , 14.02.2025 та 05.02.2025 в сумі, відповідно 6000 грн ,3000 грн та 7400 грн не надходили, та не надала суду доказів того, що це не вона підписувала договір про надання фінансового кредиту №06393-12/2024, договір кредитної лінії №8236583 та договір про споживчий кредит №2800093 у формі електронних документів з використанням електронних підписів, створених за допомогою одноразового персонального ідентифікатора, суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути: 8131,23 грн заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №06393-12/2024; 15073,8 грн заборгованість за договором кредитної лінії (Надійний) №8236583; 3720 грн заборгованість за договором про споживчий кредит №2800093 всього заборгованості за вказаними договорами у розмірі 26925,03 грн.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення 8131,23 грн штрафу за договором про надання фінансового кредиту №06393-12/2024, 14800 грн неустойки за договором кредитної лінії №8236583, а також 6000 грн пені за договором про споживчий кредит №2800093, всього на загальну суму 28931,23 грн, то суд зазначає наступне:

Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX в Україні введений воєнний стан, тому в частині стягнення 8131,23 грн штрафу за договором про надання фінансового кредиту №06393-12/2024, 14800 грн неустойки за договором кредитної лінії №8236583, а також 6000 грн пені за договором про споживчий кредит №2800093- необхідно відмовити.

З приводу позовних вимог в частині 3360 грн заборгованості по комісії за обслуговування кредиту за договором споживчий кредит №2800093 суд вважає за необхідне відмовити з таких підстав:

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності,переліку додаткових послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту в розмірі 14% від суми наданого кредиту (п.1.5.2 Договору) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

На підставі п. 3 ч. 2 і ч. 13 ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат проводиться пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позивачу задоволено позов у розмірі 45,47% позовних вимог, то судовий збір необхідно стягнути в розмірі 1376,83 грн (3028 грн х 45,47 %).

Керуючись ст. 526, 638, 1048, 1054 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», ст.12, 81, 89, 263-265 ЦПК України, районний суд,

ухвалив:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення

боргів» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, , р/р НОМЕР_4 у АТ «ТАСкомбанк») 26925,03 грн, з яких:

-8131,23 грн заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №06393-12/2024;

-15073,8 грн заборгованість за договором кредитної лінії (Надійний) №8236583;

-3720 грн заборгованість за договором про споживчий кредит №2800093,

а також 1376,83 грн судового збору.

В частині позовних вимог щодо стягнення 8131,23 грн штрафу за договором про надання фінансового кредиту №06393-12/2024, 14800 грн неустойки за договором кредитної лінії №8236583, а також 6000 грн пені та 3360 грн заборгованості по комісії за користування кредитом за договором про споживчий кредит №2800093 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня проголошення рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 статті 358 цього Кодексу.

Головуюча