Справа №345/4244/25
Провадження № 2/345/1912/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.11.2025 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючої судді Кардаш О.І. розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Калуші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа перший відділ державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головне управління ДПС у Чернівецькій області про зняття з розшуку транспортного засобу на підставі винесеної постанови про розшук майна боржника у виконавчому провадженні №60639054 від 15.10.2020 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області з вказаним позовом, вимоги якого мотивує таким.

04 червня 2023 року він придбав автомобіль марки «ІSUZU NQR 71 R», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 2008, колір білий, шасі (кузов) № НОМЕР_2 , у ОСОБА_3 . Коли він належним чином виконав свої зобов`язання та розрахувався з продавцем в повному обсязі, передавши грошові кошти, продавець в свою чергу передав йому сам автомобіль, всі необхідні документи та комплект ключів від нього. Він звернувся до територіального відділу ГСЦ МВ № 2642 з метою подальшої реєстрації на своє прізвище та ім`я.

15 червня 2023 року він здійснив реєстрацію у Головному сервісному центрі МВС Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (Філія ГСЦ МВ територіальний сервісний центр МВС №2642) і отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та номерний знак НОМЕР_3 . Транспортний засіб «ІSUZU NQR 71» він зареєстрував і на момент реєстрації арешти і обтяження були відсутні.

16 лютого 2025 року, коли його зупинила поліція, він дізнався про те, що автомобіль значиться арештованим і знаходиться у розшуку згідно постанови про розшук майна боржника № 5 від 15.10.2020, ВП № 60639054 від 20.11.2019, боржник ОСОБА_2 , після чого його автомобіль поліція вилучила на штраф майданчик в м. Калуш. Він поніс додаткові витрати і змушений був оплатити 840 грн., щоб забрати зі штраф майданчика свій автомобіль.

11 березня 2025 року він звернувся зі запитом до Першого відділу ДВС у м. Чернівці з проханням cкасувати розшук транспортного засобу на підставі винесеної постанови ВП № 606390540 від 20.11.2019 на транспортний засіб «ISUZU NQR 71R», так як вказаний транспортний засіб належить йому на праві власності від 15.06.2023. Саме ця заборона порушує його права розпоряджатися і володіти його майном згідно зі ст. 321 ЦК України.

18 березня 2025 року він отримав відповідь від Першого відділу ДВС у м. Чернівці, у якій було зазначено, що згідно з ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, він не може використовувати транспортний засіб в повному обсязі, що належить йому на праві власності, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом його прав та законних інтересів.

Як наслідок, ОСОБА_1 змушений звернутися до суду.

Представник третьої особи - першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції старший державний виконавець Марко В.подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що 20.11.2019 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №824/1293/18-а про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ГУ ДПС у Чернівецькій області заборгованості в розмірі 382 769,90 грн. 15.10.2020 року отримано електронну відповідь на запит до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих боржником транспортних засобів в якому зазначено три транспортні засоби за боржником. Тому, 15.10.2020 року державним виконавцем оголошено в розшук та арештовано транспортні засоби боржника. 18.02.2025 року на їхню адресу надійшов лист ГУНП в Івано-Франківській області про те, що ними на підставі постанови державного виконавця про розшук затриманий транспортний засіб «ISUZU NQR 71R» vin НОМЕР_2 з номерним знаком НОМЕР_3 , який зареєстрований за ОСОБА_1 . В свою чергу ними у відповідь було повідомлено, що згідно електронної відповіді МВС України за боржником ОСОБА_2 зареєстрований транспортний засіб «ISUZU NQR 71R» vin НОМЕР_2 з номерним знаком НОМЕР_4 , який і було оголошено в розшук. Тому враховуючи вищевикладене державний виконавець діяв виключно в межах наданих йому повноважень та чинного законодавства. Просить суд долучити вказані письмові пояснення та врахувати при винесенні рішення по справі.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.08.2025 відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи, запропоновано відповідачу та третім особам у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову.

У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву останній не скористався, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до довіреності від 04.06.2023 ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_4 та ОСОБА_1 бути його представниками з питань, пов`язаних з вчиненням правочинів щодо розпорядження, користування, експлуатації та відчудження належного йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспорного засобу серії НОМЕР_5 автомобіля марки «ІSUZU NQR71R», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , колір білий, рік випуску 2008, шасі № НОМЕР_2 (а.с. 12).

Згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу № 7252/23/001453 від 11.06.2023 ОСОБА_1 придбав транспортний засіб «ІSUZU NQR71R», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , колір білий, рік випуску 2008, номер кузова НОМЕР_2 (а.с. 33-34).

За ОСОБА_1 15.06.2023 зареєстровано транспортний засіб «ІSUZU NQR71R», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , колір білий, рік випуску 2008, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 (а.с. 40-41).

Відповідно до листа начальника Калуського РВП від 18.02.2025 28.01.2010 ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Чернівці за громадянином ОСОБА_2 зареєстровано транспортний засіб «ISUZU NQR 71R», vin НОМЕР_2 , з видачею державного реєстраційного номеру НОМЕР_7 .

05.09.2014 ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Чернівці право власності на транспортний засіб «ISUZU NQR 71R», vin НОМЕР_8 , перереєстровано за ТОВ "ПШЕНИЧКА" із залишенням державного реєстраційного номеру НОМЕР_4 .

27.10.2015 ТСЦ 2141 право власності на транспортний засіб «ISUZU NOR 71R», vin НОМЕР_2 , перереєстровано за ОСОБА_3 з видачею державного реєстраційного номеру НОМЕР_1 .

21.11.2019 першим відділом ВДВС у місті Чернівці ЗМУМЮ відкрито провадження АСВП: 60639054 про стягнення заборгованості з громадянина ОСОБА_2 .

15.10.2020 державним виконавцем першого відділом ВДВС у місті Чернівці ЗМУМЮ Марко В.М. за провадженням АСВП: 60639054 оголошено в розшук транспортний засіб боржника «ISUZU NQR 71R», vin НОМЕР_2 , держ. номер НОМЕР_4 , хоча станом на вказану дату автомобіль мав номерний знак НОМЕР_9 та вже протягом п?яти років належав ОСОБА_3

15.06.2023 ТСЦ 2642 право власності на транспортний засіб «ISUZO NOR 71R», vin НОМЕР_2 , перереєстровано за ОСОБА_1 з видачею державного реєстраційного номеру НОМЕР_10 (а.с. 50).

Постановою старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці від 20.11.2019 було відкрито виконавче провадження № 60639054, з виконання виконавчого листа № 824/1293/18-а, виданого 20.09.2019 Чернівецьким окружним адміністративним судом про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ГУ ДПС у Чернівецькій області суми у розмірі 382769,90 грн., з якої: заборгованість по податку на доходи фізичних осіб - 12251,35 грн., по податку на додану вартість - 21090,00 грн., по штрафних санкціях - 349428,55 грн.

Відповідно до листа начальника ТСЦ МВС № 2642 від 27.02.2025 ОСОБА_1 повідомлено, що згідно з Єдиним державним реєстром МВС України та іншими базами даних, яким користуються сервісні центр МВС в процесі своєї діяльності, станом на 15.06.2023 щодо автомобіля «ІSUZU NQR71R», шасі № НОМЕР_2 , арешти і обмеження були відсутні (а.с. 48).

Згідно з листом старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці від 18.03.2025 № 36154 ОСОБА_1 згідно з відповіддю на запит до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів по ВП № 606390540 за боржником ОСОБА_2 зареєстровано транспортні засоби, в тому числі, і зазначений у його заяві, а саме: найменування: «ISUZU»; номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_11 ; загальна характеристика: модель: NQR 71R; колір: білий; рік виробництва: 2008; номер шасі НОМЕР_2 ; власник за даними МВС: ОСОБА_2 . У зв?язку з вище викладеним, законних підстав для припинення розшуку/зняття арешту вище вказаного транспортного засобу не має, так як згідно відповідей на запити до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, станом на 25.02.2025 транспортний засіб «ISUZU NQR 71R», vin НОМЕР_8 належить боржнику ОСОБА_2 . Пи цьому, роз`яснено ОСОБА_1 , що у відповідності до ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (а.с. 43-44).

При цьому, як встановлено матеріалами справи, постановою державного виконавця від 15.10.2020 року ВП №60639054 оголошено в розшук майно боржника ОСОБА_2 , а саме на три транспортні засоби, які згідно відповіді на запит №88150543 від 15.10.2020 року зареєстровані за боржником, серед яких і транспортний засіб: «ISUZU»; номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_11 ; загальна характеристика: модель: NQR 71R; колір: білий; рік виробництва: 2008; номер шасі НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_4 (а.с.19-20, 46-47).

На підставі ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини четвертої статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Частиною четвертою статті 41 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Ст.ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі «Перший протокол», «Конвенція»): кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто неможе бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Європейським судом з прав людини у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява № 6833/74 від 13.07.1979, в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності».

Будь-яке втручання у мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лекіч проти Словенії», заява № 36480/07, пункт 95, від 11 грудня 2018).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, належний йому на праві власності транспортний засіб «ІSUZU NQR 71 R», рік випуску 2008, колір білий, шасі (кузов) № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , знаходиться у розшуку згідно з постановою про розшук майна боржника від 15.10.2020 ВП № 60639054 від 20.11.2019, у зв`язку з чим він просить зняти розшук, накладений на вказаний автомобіль.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Статтею 368 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Наявність арешту, накладеного на майно, що належить позивачу на праві власності, перешкоджає у визначений законом спосіб реалізувати своє право власності в повному обсязі, а отже таке право підлягає захисту в судовому порядку, оскільки у інший спосіб позивач позбавлений можливості вирішити питання щодо скасування арешту.

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", "Кушоглу проти Болгарії"). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду.

Підтримання зазначених норм права відображено у чисельних постановах Верховного суду, серед яких Постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц (пункт 24), від 13 березня 2019 року у справі № 815/615/16-ц (пункт 28), від 22 квітня 2019 року у справі № 661/624/16-ц), в яких зазначено, що інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту.

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у справі № 818/337/17, погодилась з висновками суду апеляційної інстанції про те, що стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» є спеціальною нормою, в якій закріплено порядок вирішення спорів, що виникають між органом державної виконавчої служби та особою, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно особи та реалізації вказаного арештованого майна. У разі виникнення зазначеної спірної ситуації належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту.

Отже, як встановлено матеріалами справи, що на момент винесення державним виконавцем постанови про розшук майна боржника, а саме 15.10.2020 року, спірний транспортний засіб вже не перебував у власності боржника ОСОБА_2 , так як 05.09.2014 право власності на транспортний засіб «ISUZU NQR 71R» перереєстровано за ТОВ "ПШЕНИЧКА" із залишенням державного реєстраційного номеру НОМЕР_4 , а 27.10.2015 ТСЦ 2141 право власності на вказаний транспортний засіб перереєстровано за ОСОБА_3 з видачею державного реєстраційного номеру НОМЕР_1 .

Тобто станом на 15.10.2020 року автомобіль мав номерний знак НОМЕР_9 та вже протягом п?яти років належав ОСОБА_3 . Надалі 15.06.2023 право власності на зазначений транспортний засіб перереєстровано за ОСОБА_1 з видачею державного реєстраційного номеру НОМЕР_10 та отриманням свідоцтва про реєстрацію транкспортного засобу за позивачем. При цьому, суд також враховує те, що згідно відповіді ТСЦ МВС №2642 станом на 15.05.2023 року, день перереєстрації автомобіля за позивачем, щодо вказаного транспортного засобу арешти і обмеження були відсутні.

Тому, суд приходить до висновку, що позивач є законним власником транспортного засобу «ISUZU NQR 71R», а постановою про розшук майна порушенного його законне право володіння, а саме воно є обмеженим.

Згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією. Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

Однак, як встановлено судом з письмових пояснень державного виконавця, на виконання листа Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, яким було повідомлено про затримання розшукуваного транспортного засобу, державним виконавцем не було винесено постанову про зняття майна з розшуку.

Разом з тим, судом встановлено, що при зверненні до суду позивач правильно визначено суб`єктний склад учасників справи, зокрема, пред`явлено позовні вимоги до належного відповідача, який є боржником у виконавчому провадженні, в рамаках якого було винесено постанову про розшук майна, залучив в якості третіх осіб відділ державної виконавчої служби, в якому було відкрито виконавче провадження щодо спірного автомобіля та сторону стягувача.

Отже, враховуючи усталену практику Верховного Суду, де зазначено, що відповідачем у справах за позовами про зняття арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, у справі, що переглядається правильно визначено суб`єктний склад сторін.

Враховуючи викладене, зважаючи на встановлені судом обставини, а саме відсутність підстав для знаходження майна у розшуку, що порушує права власності позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для зняття з розшуку майна Позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений за подачу позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 263-265, 280 282 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа перший відділ державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головне управління ДПС у Чернівецькій області про зняття з розшуку транспортного засобу на підставі винесеної постанови про розшук майна боржника у виконавчому провадженні №60639054 від 15.10.2020 року задовольнити.

Зняти з розшуку транспортний засіб ІSUZU NQR 71 R реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 рік випуску НОМЕР_12 колір білий, шассі (кузов) № НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_3 , оголошеного постановою державного виконавця від 15.10.2020 року в рамках виконавчого провадження № 60639054.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_13 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_14 , жителя АДРЕСА_2 , судові витрати зі сплати судового збору 1211, 4 грн.

За письмовою заявою відповідача заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Інші учасники справи (в тому числі і позивач), а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ: