ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 жовтня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/17234/24

Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1444/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем Піцан В.М.,

учасники справи: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»,

відповідач ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 червня 2025 року (місце ухвалення м. Чернігів) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном. В обґрунтування позову посилались на те, що 15.10.2020 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» стало власником об`єкту, а саме: АДРЕСА_1 , реєстрація права власності на яку проведено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54595446 від 15.10.2020.

Проте, вказує, що під час здійснення своїх законних прав щодо володіння та розпорядження об`єктом нерухомого майна, позивачу стало відомо про перебування вказаного майна під арештом на підставі постанови Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.09.2015, особа, майно/права якої обтяжуються - ОСОБА_1 .

Тому вважає, що вказані обтяження унеможливлюють в повній мірі реалізацію власності позивача на вказане майно, що є грубим порушенням законних прав права останнього, у зв`язку з чим звернулись до суду з даним позовом.

У позові, посилаючись на положення ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», ТОВ «Діджи Фінанс» просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном ТОВ «Діджи Фінанс» шляхом звільнення з-під арешту майна, а саме АДРЕСА_1 , накладеного на підставі постанови Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.09.2015.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.06.2025 позов ТОВ «Діджи Фінанс» задоволено.

Усунуто перешкоди ТОВ «Діджи Фінанс» у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом звільнення з під арешту майна, а саме: АДРЕСА_2 , накладеного на підставі постанови Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.09.2015, серія та номер: 48473682/17 (номер запису про обтяження: 38677646). Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду обґрунтовано тим, що наявність арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого позивач позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстави для продовження обтяження на майно відсутні, оскільки арешт накладено на майно ОСОБА_1 , проте на даний час він не є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , отже суд дійшов висновку про необхідність захисту права позивача шляхом скасування арешту.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Дечснянського районного суду м. Чернігова від 23.06.2025 і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

За доводами апеляційної скарги, рішенням судом ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Вказує, що редакція позовної заяви, яка була подана в останньому судовому засіданні, не містила вимог про усунення перешкод у користуванні власністю, спірною квартирою, проте при ухваленні рішення суд першої інстанції виходив саме з цієї вимоги, що, як вважає заявник, є порушенням норм процесуального права.

Також заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та зазначає, що всупереч положенням ст. 39, 30 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України вимога нового власника про добровільне звільнення житла йому не надсилалась.

За доводами скарги, відповідач не відмовляється від своїх зобов`язань та готовий погасити заборгованість у повному обсязі, про що неодноразово повідомляв позивача, посилаючись на положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»

Крім того, як стверджує заявник, позивачем не вказані жодні обґрунтування втрати ним права користування житловим приміщенням та не надано доказів переходу у право власності позивача спірної квартири.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчих проваджень № 16712053, № 66690370, № 48473682, № 43958143, № 54955513, № 16712053, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом по справі встановлено, квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності ТОВ «Діджи Фінанс» на підставі договору купівлі-продажу від 15.10.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського МНО Пономарьовою Д.В. за номером 1921, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 4-5).

Постановою головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.09.2015 у виконавчому провадженні № 48473682 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 , що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення - 28197,22 грн (а.с. 46).

Судом першої інстанції були досліджені матеріали виконавчого провадження № 48473682 з виконання виконавчого листа № 750/3574/15-ц/1566/15 від 17.07.2015, виданого Деснянським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКБ «Капітал» 25264,98 грн (а.с.39-74).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що наявність арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого позивач позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстави для продовження обтяження на майно відсутні, оскільки арешт накладено на майно ОСОБА_1 , проте на даний час він не є власником квартири, отже суд дійшов висновку про необхідність захисту права позивача шляхом скасування арешту.

Проте, погодитись з висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може, оскільки до такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права, враховуючи наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (статті 391 ЦК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

У частині першій статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Аналогічний за змістом висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594 св 21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109 св 22).

Апеляційним судом під час розгляду справи були досліджені матеріали виконавчих проваджень № 16712053, № 66690370, № 48473682, № 43958143, № 54955513, № 16712053, де боржником є ОСОБА_1 , з яких вбачається, що на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , неодноразово були накладені арешти.

Апеляційний суд враховує, що відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Тобто, визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, Верховного Суду, викладений у постанові від 29.06.2023 у справі № 208/9810/21).

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).

Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16, постанова Верховного Суду від 06.05.2024 у справі № 725/3352/23).

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що предметом спору є вимога ТОВ «Діджи Фінанс» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом звільнення з-під арешту майна (квартири), який накладено на підставі постанови Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.09.2015, які заявлені лише до відповідача ОСОБА_1 .

Проте, апеляційним судом встановлено та підтверджується наданою копією судового рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.04.2012 у справі № 2/2506/788/12, яким встановлено факт проживання разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 01.09.2004 по 18.11.2005, та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 (а.с. 222-223).

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_3 , яка є предметом спору у справі за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» про зняття арешту.

Проте, ОСОБА_2 , як співвласник спірного нерухомого майна не була залучена до участі у справі як співвідповідач, а оскаржуваним рішенням зачіпаються її права та інтереси щодо частини майна, на яке накладено арешт.

Водночас клопотань про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача позивач не заявляв.

Отже, висновок суду першої інстанції, не ґрунтується на нормах права, оскільки позов у справі за відсутності одного з належних співвідповідачів не міг бути вирішений по суті відповідно до закону незалежно від того, якими фактичними обставинами та правовими нормами він обґрунтовувався.

Суд апеляційної інстанції позбавлений права на стадії перегляду справи в апеляційному порядку вирішувати питання щодо зміни процесуального статусу осіб, які беруть участь в справі та залучати співвідповідачів, а розгляд справи по суті спору без залучення осіб в якості відповідачів, якщо рішенням суду в справі вирішуються їх права та обов`язки, є порушенням норм процесуального права, що є безумовною підставою скасування рішення суду, оскільки такі порушення призвели до порушення прав ОСОБА_2 , як співвласника спірного нерухомого майна.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів чи неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі в справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Встановивши, що ТОВ «Діджи Фінанс» пред`явили позов не до всіх осіб, чиїх прав та інтересів стосується предмет спору, зокрема без залучення до участі у справі ОСОБА_2 , яка є співвласником спірної квартири, апеляційний суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з таких підстав, оскільки вимоги розпорядження спірним майном не можуть розглядатися без залучення до участі належних за такими позовами відповідачів.

З врахуванням викладеного, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати та відмовити задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення про відмову в задоволенні позову, тому з ТОВ «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 4542 грн, сплачений ним при поданні апеляційної скарги.

Керуючись ст. 141, 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 червня 2025 року скасувати.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (юридична адреса: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, ЄДРПОУ - 42649746) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за апеляційний розгляд справи у розмірі 4542,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29.10.2025.

Головуючий Судді: