КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/30/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Торгонської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та повернення сторін у первісний стан,

ВСТАНОВИВ:

10.06.2020 року позивач ОСОБА_3 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та повернення сторін у первісний стан, а саме просила розірвати договір довічного утримання від 24.12.2009 року, укладеного між нею та ОСОБА_2 , посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Дудіновою І.Д., який був зареєстрований у реєстрі №9-1328, скасувавши реєстрацію заборони на відчуження нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровану 24.12.2009 року державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Дудіновою І.Д., зареєстровану у реєстрі №9-1331; повернути сторони в попередній стан, шляхом визнання за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , в зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 умов договору довічного утримання.

Позивач зазначила у позовній заяві, що відповідач не виконував своїх зобов`язань за вказаним договором, комунальні платежі сплачувала ОСОБА_3 самостійно, всі особові рахунки по комунальним платежам до дати подачі позову оформлені на її ім`я, харчі, медикаменти та одяг позивачка купувала з 2009 року по дату подачі позову за свої кошти, відповідач її не провідував, не допомагав по господарству.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. від 16.06.2020 року відкрито провадження у справі.

07.08.2020 року ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. від 07.08.2020 року було зупинено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та повернення сторін у первісний стан до 21.01.2021 року включно.

21.01.2021 року ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. від 21.01.2021 року поновлено провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та повернення сторін у первісний стан та витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Харитонюк Тетяни Андріївни копію спадкової справи № 19/2020 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02.03.2021 року залучено до участі у цивільній справі №947/15461/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та повернення сторін у первісний стан в якості правонаступника позивача ОСОБА_1 .

26.03.2021 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову було задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 . Заборонено спеціально уповноваженому органу вносити до реєстраційного обліку відомості про реєстрацію місця проживання будь-яких третіх осіб в квартирі АДРЕСА_1 . У задоволенні решти вимог було відмовлено.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14.04.2021 року зупинено провадження у цивільній справі за № 947/15461/20 за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та повернення сторін у первісний стан, для виконання до набрання законної сили рішення Київського районного суду м. Одеси у цивільній справі № 947/24519/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.01.2022 року поновлено провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та повернення сторін у первісний стан.

Відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 21.06.2022 року було призначено повторний авторозподіл справи.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Салтан Л.В.

22.06.2022 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси (суддя Салтан Л.В.) прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та повернення сторін у первісний стан.

07.12.2022 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси (суддя Салтан Л.В.) зупинено провадження у цивільний справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та повернення сторін у первісний стан до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.

Відповідно до розпорядження №230 від 01.05.2023 р. та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2023 р. зазначена позовна заява передана судді Коваленко О.Б.

12.05.2023 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси (суддя Коваленко О.Б.) прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та повернення сторін у первісний стан. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Справу призначено до судового засідання.

19.05.2023 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси (суддя Коваленко О.Б.) поновлено провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання договору довічного утримання та повернення сторін у первісний стан. Витребувано з ІНФОРМАЦІЯ_2 інформацію про те, чи проходить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , службу в Збройних силах України.

19.05.2023 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси (суддя Коваленко О.Б.) зупинено провадження у цивільний справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та повернення сторін у первісний стан до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України, або до закінчення воєнного стану в Україні.

Відповідно до розпорядження №53 від 03.04.2024 р. та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2024 р. зазначена позовна заява передана судді Петренко В.С.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04.04.2024 року прийнято до розгляду цивільну справу №947/15461/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та повернення сторін у первісний стан.

09.06.2025 року від представника ОСОБА_1 адвоката Чирки Ольги Олегівни надійшла заява про поновлення провадження по справі №947/15461/20 та витребування у ІНФОРМАЦІЯ_4 про те, чи дійсно ОСОБА_2 проходить службу в лавах ЗСУ, а також інформацію чи дійсно військова частина, де проходить службу ОСОБА_2 переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.06.2025 року провадження у справі №947/15461/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та повернення сторін у первісний стан - поновлено. Призначити судове засідання. Витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_4 - чи дійсно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проходить службу в лавах ЗСУ, а також інформацію чи дійсно військова частина НОМЕР_1 , де проходить службу ОСОБА_2 переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій.

09.09.2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Луб Владислава Володимировича надійшло клопотання у якому він просить зупинити провадження у справі №947/15461/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та повернення сторін у первісний стан до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2025 року клопотання представника відповідача про зупинення розгляду справи №947/15461/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та повернення сторін у первісний стан було залишено без задоволення, з підстав того, щовідповідачем та його представником не надано суду доказів, перебування ОСОБА_2 у складі Збройних сил України у військовій частині, яка виконує бойові завдання у зоні бойових дій та бере безпосередню участь у бойових діях або у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ, перебуваючи безпосередньо на лінії бойового зіткнення з противником, а надана довідка не дає підстав встановити це.

В судове засідання 23.10.2025 року позивач та представник позивача не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, представник позивача подала заяву про підтримання позову та розгляд справи за їх відсутності.

В судове засідання відповідач та представник відповідача не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, судову повістку про виклик в судове засідання 23.10.2025 року відповідач ОСОБА_2 отримав особисто за місцем свого проживання, про що власноручно розписався, причини неявки не повідомив.

Дослідивши матеріали справи та наявні докази, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , на праві приватної власності згідно Договору купівлі-продажу від 15.12.2003 року, та договору дарування від 17.08.2007 року - належала квартира АДРЕСА_1 .

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , 24.12.2009 року був укладений Договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Дудіновою І.Д., зареєстрований у реєстрі № 9-1328.

Відповідно до п. 1 умов Договору довічного утримання, ОСОБА_3 (відчужувач) передала, а ОСОБА_2 (набувач) отримав у власність квартиру АДРЕСА_1 , та взамін чого ОСОБА_2 (набувач) зобов`язався забезпечувати ОСОБА_5 (відчуджувача) утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору.

Так, зокрема пунктами 4 та 5 Договору довічного утримання встановлено, що ОСОБА_2 зобов`язаний довічно повністю утримувати ОСОБА_3 , забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, а також зберігати в її безкоштовному користуванні квартиру АДРЕСА_1 . Вартість матеріального забезпечення складає 1500 гривень на місяць. Оцінка матеріального забезпечення підлягає індексації в порядку, визначеному законом. ОСОБА_2 зобов`язаний у разі смерті ОСОБА_3 поховати її.

Так, підставою для звернення до суду стало виникнення між сторонами спору з приводу неналежного виконання відповідачем ОСОБА_2 , який є набувачем за вищевказаним Договором, зобов`язань за договором довічного утримання, укладеним 24.12.2009 року, який є чинним.

З матеріалів справи вбачається, що до дати подачі позову комунальні платежі ОСОБА_3 сплачувала самостійно та особові рахунки були оформлені на її ім`я. Згідно судового наказу Київського районного суду м. Одеси від 23.03.2020 року з ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 3723,12 грн. на користь КП «ЖВС «Вузівський» (справа 947/5056/20), що свідчить про те, що відповідач умови договору в частині зберігання в її безкоштовному користуванні квартири не дотримувався.

Свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що були допитані в судовому засіданні 21.09.2022 року підтверджено підстави позову.

За свідченнями свідка ОСОБА_8 , яка була близькою подругою ОСОБА_3 з 2008 року, вона достеменно обізнана, що з 2009 року ОСОБА_2 свої зобов`язання по договору довічного утримання не виконував, за ОСОБА_3 не доглядав, їжу та ліки не купував їй ніколи, за комунальні послуги не сплачував, а вона самостійно була вимушена за свою пенсію себе утримувати, іноді ОСОБА_3 голодувала, а коли вона впала та мала потребу в лікуванні ОСОБА_2 вимкнув телефон та не відповідав на її дзвінки.

За свідченнями свідка ОСОБА_7 , яка була сусідкою ОСОБА_3 та знала її з 2008 року, ОСОБА_7 підтвердила суду, що з 2009 року ОСОБА_2 свої зобов`язання по договору довічного утримання не виконував, за ОСОБА_3 не доглядав, їжу та ліки не купував їй ніколи, за комунальні послуги не сплачував, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, яку суд стягнув з ОСОБА_3 , всі знайомі по можливості допомагали ОСОБА_3 з купівлею ліків та їжі, свідок ОСОБА_7 особисто сплачувала за комунальні послуги для ОСОБА_3 за її особисті кошти, за весь час ОСОБА_2 з`явився лише один раз на похорони ОСОБА_3 , до того часу його ніхто не бачив, а коли ОСОБА_3 просила в нього допомоги він або ігнорував її, або зникав взагалі і не відповідав на дзвінки.

Під час розгляду даної справи в суді - ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла у віці 84 роки, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, актовий запис № 7160 серія НОМЕР_2 .

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що за життя ОСОБА_3 був складений заповіт на ім`я ОСОБА_1 на спадкове майно у виді всього майна, що буде належати їй на день смерті, в тому рахунку, і квартиру АДРЕСА_1 . Заповіт посвідчено вдома у заповідача приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Черненком І.П. 18.07.2020 року. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. Нотаріальна дія по посвідченню заповіту ОСОБА_3 була вчинена нотаріусом, сумнівів у дієздатності заповідача у нього не виникло.

Як вбачається з копії заяви від 22.07.2020 року із спадкової справи заведеної приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу після смерті ОСОБА_3 , 22.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , а отже є правонаступником після смерті ОСОБА_3 .

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на виконання умов договору, а саме: придбання ним харчів, одягу, лікарських препаратів, необхідних ОСОБА_3 , не підтвердив належного виконання ним зобов`язань з оплати комунальних послуг за період з укладення договору і до часу звернення позивача з відповідними позовом до суду, що свідчить про невиконання ним умов договору довічного утримання (догляду), а саме пунктів 4 та 5 договору довічного утримання (догляду), яким зобов`язано набувача оплачувати вартість необхідних харчів, одягу, догляду, необхідної допомоги та безкоштовного довічного користування житлом.

Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Сторона, відчужуючи квартиру (домоволодіння) передусім має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує внаслідок непрацездатності.

Зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення передбаченої договором дії набувачем.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилом частини першої статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання (догляду) є оплатним, оскільки набувач отримує у власність за цим договором певне майно, а відповідач необхідне утримання у вигляді відповідних матеріальних благ і послуг.

Частиною першою статті 749 ЦК України передбачено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Підстави для розірвання договору довічного утримання (догляду) в судовому порядку визначені статтею 755 ЦК України. Так, на вимогу відчужувача договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Положення частини першої статті 755 ЦК України не містять визначення «неналежне виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання (догляду)», а тому, вирішуючи це питання, суд повинен ураховувати конкретні обставини справи, умови договору довічного утримання (догляду) та положення статті 651 ЦК України, які визначають загальні підстави для зміни або розірвання договору.

У разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення (частина перша статті 756 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц (провадження № 61-6725св18).

У постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року в справі №753/10508/18 (провадження № 61-16804св21) вказано, що «тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій».

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року в справі № 644/1566/19 (провадження № 61-5955св21) зазначено, що «відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач».

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження своїх вимог ОСОБА_3 надала суду докази невиконання договору з боку відповідача, та свідки вказане підтвердили.

Відповідач не надав суду доказів на підтвердження виконання ним своїх зобов`язань за договором довічного утримання.

Ураховуючи наведене, оцінивши умови договору та надані сторонами докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання договору довічного утримання з підстав його неналежного виконання відповідачем.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане.

Частиною першою статті 756 ЦК України передбачено, що правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане.

З урахуванням зазначеної норми матеріального права не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки правовим наслідком розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане.

Вказаний правовий висновок висловлений в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2024 року у справі № 752/7190/22.

Також, ОСОБА_3 померла - тому суд позбавлений можливості визнати право власності за особою, яка вже втратила правоздатнітсь та дієздатність в зв`язку зі смертю.

Суд констатує, що матеріалами справи та показами свідків доведено обставини невиконання умов договору довічного утримання з боку ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 в належний спосіб за життя звернулась до суду з вказаним позовом, а відповідач не надав суду доказів виконання умов договору, отже суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині розірвання договору довічного утримання від 24.12.2009 року, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Дудіновою І.Д., зареєстрованим у реєстрі № 9-1328.

Задоволення позовної вимоги про розірвання договору довічного утримання є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, адже воно призводить до припинення договірних правовідносин і повернення майна відчужувачу. Рішення суду про розірвання договору є правовим наслідком, який вимагає внесення відповідних змін до відповідних реєстрів нерухомості та речових прав, за таких обставин позовна вимога щодо скасування заборони на відчуження нерухомого майна - на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстрованої 24.12.2009 року державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Дудіновою І.Д, номер у реєстрі № 9-1331, задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись статтями 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ст. 223, ст. 247, 259, 263-26, 273 ЦПК України суд , -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та повернення сторін у первісний стан задовольнити частково.

Розірвати договір довічного утримання від 24.12.2009 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Дудіновою І.Д., який був зареєстрований у реєстрі №9-1328.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір в сумі 1294,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У зв`язку із перебуванням судді Петренко В.С. у відпустці, рішення підписано 05.11.2025 року.

Суддя В. С. Петренко