ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/1745/25 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Гончар М.С.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Камалова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2025 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за електроенергію та зустрічним позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Неткала Олександра Олександровича до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про скасування рішення Комісії з розгляду актів про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж про задоволення акта про порушення від 20.03.2023 №10012022 та нарахування вартості не облікованої електроенергії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2023 року ПАТ «Запоріжжяобленерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за електроенергію, в якому просило суд стягнути зі ОСОБА_1 заборгованість за необліковану електричну енергію в розмірі 253513,06 грн та судовий збір.

У січні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Неткала О.О. звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про скасування рішення Комісії з розгляду актів про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж про задоволення акта про порушення від 20.03.2023 №10012022 та нарахування вартості не облікованої електроенергії, в якому просила суд скасувати рішення Комісії з розгляду актів про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж про задоволення акта про порушення від 20.03.2023 №10012022 та нарахування вартості не облікованої електроенергії в розмірі 253513,06 грн, оформленого протоколом засіданні комісії № 507 від 12.06.2023.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2024 року відмовлено в задоволенні первісного позову ПАТ «Запоріжжяобленерго», вимоги зустрічного задоволено.

Скасовано рішення Комісії з розгляду актів про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж про задоволення Акта про порушення від 20.03.2023 №10012022 та нарахування ОСОБА_1 вартості необлікованої електроенергії у розмірі 253513,06 грн, оформленого протоколом засідання комісії від 12.06.2023 № 507.

Стягнуто з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 02 квітня 2025 року апеляційну скаргу ПАТ «Запоріжжяобленерго» залишено без задоволення, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2024 рокуу цій справі залишено без змін.

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Неткала О.О. звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила суд стягнути з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 19200 грн.

Додатковим рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2025 року заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Неткала О.О. задоволено.

Стягнуто з АТ «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу розмірі 19200 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеним додатковим рішенням суду, АТ «Запоріжжяобленерго» через підсистему «Електронний суд» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне встановлення обставин справи, просить скасувати додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2025 рокута ухвалити нову постанову, яким зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не надав дійсної оцінки обставинам, викладеним у заяві відповідача, та не встановив реальних підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу саме в зазначену в Акті приймання-передачі розмірі, що викликає сумнів у дійсності виконання таких послуг та їх розумності.

АТ «Запоріжжяобленерго» зазначає, що товариство є єдиним оператором системи розподілу електричної енергії на території України з такими прифронтовими умовами, коли 75% територій є тимчасово окупованими/здійснюються активні бойові дії. Товариство постійно зверталося та продовжує звертатися до Міністерства енергетики України, Регулятора тощо з чисельним проханням та пропозиціями щодо врегулювання ситуації на ринку електричної енергії. Станом на теперішній час більша частина питань на ринку електричної енергії, які виникли у зв`язку зі збройною агресією рф, потребує законодавчого врегулювання. Фінансовий стан АТ «Запоріжжяобленерго» є незадовільним, товариство має дефіцит грошових коштів, що підтверджується довідкою доданою до клопотання про зменшення суми витрат на правничу допомогу, подану до суду першої інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

20 жовтня 2025 року через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання представника АТ «Запоріжжяобленерго» Лєлєкової В.В. про відкладення судового засідання у зв`язку з тим, що з 20.10.2025 до 29.10.2025 ОСОБА_2 перебуває у щорічній відпустці.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Неткал О.О. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, оскаржуване рішення без змін. Зазначив про доцільність розгляду апеляційної скарги за відсутності представника позивача.

Розглянувши клопотання АТ «Запоріжжяобленерго» про відкладення судового засідання, колегія суддів вирішила залишити його без задоволення та розглядати справу за відсутності представника товариства з огляду на таке.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Крім того, апеляційний суд не ухвалював рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі для надання пояснень, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, отже підстави для розгляду справи з обов`язковою участю сторін відсутні.

Також колегія суддів зауважує, що матеріалами справи підтверджено, що АТ «Запоріжжяобленерго» є юридичною особою, на представництво інтересів якої, крім ОСОБА_2 , мають декілька осіб, які брали участь у розгляді справи як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді (т. 1 а.с. 68-70, 131, 156, 167, 179, 185, 221, т. 2 а.с. 106, 212). Наказ (розпорядження) АТ «Запоріжжяобленерго» № 4437/В від 25.09.2025 про надання відпустки, доданий до клопотання про відкладення, не може бути підтвердженням відпустки ОСОБА_2 , оскільки його видано на ім`я ОСОБА_3 , а у графі підпис працівника про ознайомлення з наказом зазначена дата 16.09.2025.

З урахуванням викладеного, не встановивши поважності причини відкладення судового засідання, оскільки заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнитиз огляду на таке.

За вимогами п.2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи додаткове рішення у справі та повністю задовольняючи заяву представника позивача про стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що такі витрати є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, а їх розмір співмірний та пропорційний.

В цілому колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для відшкодування витрат, яких позивач зазнав під час розгляду справи в суді першої інстанції, проте не погоджується з розміром такого відшкодування, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Статтею 133 ЦПК України до судових витрат віднесені і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

То ж домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналізуючи вказані норми ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, можна дійти висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту за явлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 27 липня 2022 року у справі № 686/28627/18, провадження № 61-3410св20, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження № 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19, провадження № 61-14735св20 та ін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", заява №71660/11, пункт 95).

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).

Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату.

Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому ЄСПЛ виклав, зокрема, у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03, пункт 106).

У справі "Бєлоусов проти України" (заява №4494/07, пункти 115-116) Суд зазначив, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Як видно з матеріалів справи, п. Бущенко представляв заявника протягом провадження у Суді, отже, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром "фактично понесеними" (див. вищезазначене рішення у справі "Савін проти України", заява №34725/08, пункт 97); Суд зазначає, що вже постановляв у деяких справах, що суми відшкодування судових та інших витрат можуть бути сплачені безпосередньо на рахунки представників заявників (див., наприклад, рішення у справах "Тогджу проти Туреччини", заява №27601/95, пункт 158; "Начова та інші проти Болгарії" [ВП], заяви №43577/98 і №43579/98, пункт 175; "Імакаєва проти Росії", заява №7615/02; "Карабуля проти Румунії", заява №45661/99, пункт 180).

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, а також з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2022 року у справі № 706/199/22 (провадження № 61-9325ск22).

На підтвердження витрат, понесених ОСОБА_1 на правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Неткала О.О. надала суду: договір про надання правової допомоги № 11/24 від 11.01.2024, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Неткалом О.О. з додатковою угодою від 13.01.2024 (т. 1 а.с. 210, 212); ордер адвоката Неткал О.О. на представництво ОСОБА_1 у цій справі в Комунарському районному суді м. Запоріжжя (т.с. 1 а.с. 106), - свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Неткал О.О. (т.с. 1 а.с. 207); акт приймання передачі від 21.10.2024 на загальну суму 19200 грн, підписаний ОСОБА_1 та адвокатом Неткалом О.О. без зауважень (т.с. 1 а.с. 209);рахунок-фактуру № СФ-121 юр. від 21.10.2024 ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_1 на загальну суму 19200 грн (т.с. 1 а.с. 208); квитанцію № 21/24 від 21.10.2024 на суму 19200 грн (а.с. 211).

Таким чином, представник відповідача надав суду докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартості.

Однак, суд першої інстанції не врахував клопотання представника позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги від 10.07.2025, в обґрунтування якого, зокрема, зазначено, що АТ «Запоріжжяобленерго» є єдиним оператором системи розподілу електричної енергії на території України з такими прифронтовими умовами, коли 75% територій є тимчасово окупованими/здійснюються активні бойові дії. Товариство постійно зверталося та продовжує звертатися до Міністерства енергетики України, Регулятора тощо з чисельним проханням та пропозиціями щодо врегулювання ситуації на ринку електричної енергії. Станом на теперішній час більша частина питань на ринку електричної енергії, які виникли у зв`язку зі збройною агресією рф, потребує законодавчого врегулювання. Фінансовий стан АТ «Запоріжжяобленерго» є незадовільним, товариство має дефіцит грошових коштів, що підтверджується довідкою, доданою до клопотання (т. 3, а.с. 14-33).

Так, згідно з Довідкою фінансової дирекції ПАТ «Запоріжжяобленерго» № 003-08/323 від 16.05.2024 щодо мінімально необхідних платежів ПАТ «Запоріжжяобленерго» в межах, передбачених затвердженою структурою тарифів на послуги з розподілу електричної енергії із застосуванням стимулюючого регулювання, товариству необхідно всього 588 053 тис. грн на місяць.

Відповідно до Довідки фінансової дирекції ПАТ «Запоріжжяобленерго» № 003-08/322 від 16.05.2024 щодо дефіциту обігових коштів ПАТ «Запоріжжяобленерго», недостатність обігових коштів виникла внаслідок несвоєчасної та неповної сплати зобов`язань послуг з розподілу електроенергії ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» (ПУП) та ДПЗД «Укрінтеренерго» (ПОН). Так, станом на 01.05.2024, заборгованість ПУП становить 669,2 млн грн, заборгованість ПОН становить 39,2 млн грн.. Також дефіцит обігових коштів виник внаслідок зменшення обсягів розподілу електричної енергії та відсутності оплати за послуги з розподілу електричної енергії на тимчасово окупованих територіях Запорізької області.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу, яких зазнала відповідач під час розгляду справи в місцевому суді, проте розмір відшкодування у 19200 грн колегія суддів вважає непропорційним та неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Так, згідно з актом приймання-передачі наданих послуг від 21.10.2024, опис наданої послуги (виконаної роботи) у п`ятому рядку таблиці вартості послуг адвоката, є участь адвоката у судових засіданнях у справі № 333/10573/23 за позовом ПАТ «Запоріжжяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за електроенергію та підготовка і подання до Комунарського районного суду м. Запоріжжя зустрічної позовної заяви про скасування рішення комісії з розгляду актів про порушення, вартість якої в загальному 10000 грн. Так, послуга з подання до Комунарського районного суду м. Запоріжжя зустрічної позовної заяви про скасування рішення комісії з розгляду актів про порушення продубльована також у першому рядку таблиці (т. 1 а.с. 209). Вказане свідчить про повторне включення однієї послуги до розрахунку вартості виконаних адвокатом робіт.

Оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, та виходячи із засад розумності та справедливості вважає, що заявлені представником відповідача суми є надмірними та не співмірними зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, колегія суддів дійшла висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, яких відповідач зазнала під час розгляду справи в суді першої інстанції, необхідно зменшити.

Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу під час розгляду цієї справи в суді першої інстанції, враховуючи надані позивачем докази його незадовільного фінансового стану внаслідок, зокрема, тимчасової окупації території Запорізької області, апеляційний суд доходить висновку про необхідність зменшення суми, визначеної представником відповідача з 19200 грн до 10000 грн, оскільки докази фактично понесених витрат саме в такому розмірі не є неминучими і співмірними, отже, відсутні підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у суді першої інстанції саме у визначеному позивачем розмірі. При цьому колегія суддів вважає, що стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн забезпечуватиме баланс рівноваги між інтересами сторін у справі, відповідатиме принципу розумності та співмірності, визначеного як одним з основних критеріїв стягнення таких витрат.

За таких обставин, оскільки доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, на підставі ч. 1 ст. 376 ЦПК України апеляційний суд вважає за необхідне скасувати додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2025 року та ухвалити нову постанову про часткове задоволення заяви, зменшивши розмір витрат на правничу допомогу, належних до стягнення з АТ «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_1 , до 10000 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» задовольнити частково.

Додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2025 року скасувати. Ухвалити в цій справі нову постанову, якою:

«Заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Неткала Олександра Олександровича про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, яких вона зазнала під час розгляду справи в суді першої інстанції, в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.»

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2025 року.

Головуючий:

Судді: