Справа № 450/4777/25 Провадження № 2/450/2553/25
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

16 жовтня 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Мельничук І. І.

при секретарі Дикій О. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Пустомити заяву позивача ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Оліярник Григорій Іванович про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Оліярник Григорій Іванович до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в :

в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Оліярник Григорій Іванович до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, в представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, згідно з рішенням від 03.06.2005 року №118 Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області «Про передачу у приватну власність громадян земельних ділянок» та згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯД №489170 від 12.02.2007 року площею 0,2050 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:000:0077 (діл.1) та :05:000:0224 (діл.2), що розташована по АДРЕСА_1 , належної позивачу; стягнути з відповідача судові витрати.

16.10.2025 року провадження у справі відкрито.

Разом із позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій просить заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , вчиняти із земельною ділянкою належної ОСОБА_1 згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯД №489170 від 12.02.2007 площею 0,2050 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:000:0077(діл.1) та :05:000:0224 (діл.2) спрямовані на зміну цільового призначення вказаної ділянки, її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї.

В обґрунтування зазначає, що існує реальна загроза порушення права власності на земельні ділянці позивача, що підтверджена державними актами, у зв`язку з неправомірними діями відповідача, які полягають у самовільному заявлені прав на частину земельної ділянки, що офіційно належить позивачу, пошкодженні або знищенні розташованого на ній майна, а також у висловленні погроз щодо демонтажу господарських споруд, побудованих у межах належної позивачу земельної ділянки. Вказує, що такі дії відповідача є порушенням законних прав і інтересів позивача як власниці земельної ділянки, право власності якої підтверджено належними правовстановлюючими документами Державними актами на право власності на земельні ділянки Серії ЯГ №047259 від 05.06.2006 року та Серії ЯД №489170 від 12.02.2007 року. Межі та площі зазначених ділянок є офіційно встановленими, що виключає будь-які сумніви у їх правомірному набутті та користуванні. Незважаючи на це, відповідач неодноразово висувала безпідставні претензії на частину земельної ділянки позивача, чим фактично перешкоджала їй у здійсненні права власності. Крім того, позивач неодноразово намагалася врегулювати спір мирним шляхом, проте відповідач відмовилася від будь-яких компромісів і продовжила вчиняти дії, які грубо порушують права заявника та створюють ризик пошкодження або втрати належного їй майна. Представник позивача посилається на положення статей 321, 386, 391 Цивільного кодексу України, якими гарантується право власника на володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також на захист від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння. Крім того, відповідно до статей 152, 153 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки має право вимагати усунення будь-яких порушень свого права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням володіння. Представник зазначає, що у справі наявні об`єктивні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання майбутнього рішення суду. Зокрема: систематичне порушення прав позивача з боку відповідача свідчить про реальну загрозу продовження неправомірних дій, які можуть призвести до пошкодження або знищення майна позивача, що ускладнить або унеможливить його відновлення; умисний характер дій відповідача та ігнорування звернень до мирного врегулювання спору, що свідчить про можливе ухилення відповідача від добровільного виконання майбутнього рішення суду; наявність у відповідача активів у вигляді грошових коштів може забезпечити виконання рішення суду у разі його ухвалення на користь позивача, однак за відсутності накладення арешту на ці активи ОСОБА_2 може вжити заходів щодо їх відчуження або приховування; спір стосується права власності на нерухоме майно земельну ділянку, що потребує негайного реагування суду з метою запобігання безповоротним наслідкам для позивача у випадку вчинення відповідачем будь-яких дій щодо зміни правового статусу спірної ділянки. З огляду на викладене, представник заявника вважає, що існують усі передбачені законом підстави для застосування заходів забезпечення позову, відповідно до статей 150151 Цивільного процесуального кодексу України, шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які дії, пов`язані із розпорядженням, поділом, об`єднанням чи зміною цільового призначення земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд дійшов висновку про можливість її розгляду без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши вимоги представника позивача, суд приходить до висновку, що такі не підлягають до задоволення з таких підстав.

Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що слід застосовувати і при розгляді заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник (позивач), та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття, ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

За таких обставин обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Ненадання належних та допустимих доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а лише посилання на це в заяві, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову.

Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі № 755/9322/20.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Представник позивача адвокат Оліярник Г. І. просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиняти із земельною ділянкою належної ОСОБА_1 згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №489170 від 12.02.2007 року площею 0,2050 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:000:0077 та :05:000:0224 спрямовані на зміну цільового призначення вказаної ділянки, її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї.

Проте заявником не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по справі, предметом якої є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, що є у власності позивача ОСОБА_1 згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯД №489170 від 12.02.2007 року.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд зазначає, що зміст заяви про забезпечення позову свідчить про поверхневе розуміння процесуальних норм, так і суті інституту забезпечення позову. Подані доводи є загальними, декларативними та не містять жодного фактичного обґрунтування того, яким саме чином відповідач може вчинити будь-які дії щодо земельної ділянки, власником якої є позивач ОСОБА_1 , що підтверджується долученою до матеріалів справи копією Державного акта на право власності серії ЯД №489170 від 12.02.2007 року. Разом з тим, представником позивача не враховано правових положень, закріплених у статтях 316, 317, 319 Цивільного кодексу України, відповідно до яких саме власник, а не будь-яка інша особа, має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Отже, очевидно, що відповідач, не будучи власником спірної земельної ділянки, юридично не має можливості змінювати її цільове призначення, ділити, об`єднувати чи укладати будь-які інші правочини щодо неї. Незважаючи на вищенаведені норми закону, представник позивача у своїй заяві фактично просить суд заборонити відповідачеві вчиняти дії, які вона об`єктивно не може вчинити. Така позиція свідчить про відсутність правового обґрунтування заявлених вимог і зводить заяву про забезпечення позову до формального набору припущень, що не мають жодного доказового підґрунтя.

Проаналізувавши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки наявні спірні правовідносини щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, представником позивача обґрунтовано не наведено припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у справі та, як вбачається з матеріалів справи, призвести до порушення його прав та законних інтересів, враховуючи те, що вид забезпечення позову запропонований представником позивача у заяві про забезпечення позову суд вважає таким, що не співвідноситься із заявленими позивачем позовними вимогами, правову природу інституту забезпечення позову, що полягає у передбаченому законом механізмі забезпечення виконання рішення суду з метою захисту прав сторони позивача, позовні вимоги заявлені у справі, що розглядається, суд прийшов до висновку, що в задоволенні вказаної заяви слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 151, 152, 153, 259, 260 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Оліярник Григорій Іванович про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Оліярник Григорій Іванович до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Дата складання ухвали 16.10.2025 року.

СуддяІ. І. Мельничук