Справа № 587/3326/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2025 року Сумський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Черних О.М.,

з участю секретаря судового засідання Овчаренко М.В.

представника боржника адвоката Школьного В.А.

державного виконавця Ковпаківського відділу ДВС у м. Суми Веремієнко В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересована особа стягувач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

10 липня 2025 року від представника скаржника ОСОБА_1 адвоката Школьного В.А. до Сумського районного суду Сумської області надійшла скарга на дії старшого державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій просить визнати дії державного виконавця щодо незарахування сплачених ОСОБА_1 аліментів протиправними, та врахувати такі, як сплачені у період з 15 травня 2024 року по 01 жовтня 2024 року, у сумі 81100 грн.

В обґрунтування скарги посилається на те, що рішенням Сумського районного суду Сумської області з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період її навчання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно з 16 серпня 2023 року і до закінчення навчання, а саме до 31 грудня 2024 року та з цього приводу видано виконавчий документ та відкрито виконавче провадження. Вказав, що стягувач здійснював сплату аліментів шляхом їх перерахування на особистий банківський рахунок повнолітньої доньки ОСОБА_3 , що підтверджується квитанціями про перерахунок коштів. Проте ОСОБА_2 звернулась до виконавчої служби і державним виконавцем була нарахована заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 81100 грн. Зазначив, що ОСОБА_1 17 червня 2025 року звернувся з заявою до державного виконавця про врахування сплачених ним добровільно коштів (аліментів) на користь ОСОБА_3 і закрити виконавче провадження, у зв`язку з фактичним його виконанням. Проте, у відповідь на таку заяву, 25 червня 2025 року державним виконавцем було надано розрахунок заборгованості по аліментах, де було відмовлено у зарахуванні добровільно сплачених аліментів, оскільки вони сплачувались без вказівки призначення платежу і не на користь стягувача. Посилаючись на те, що аліменти є власністю дитини, а тому він сплачував саме на її рахунок і не зазначення призначення платежу не може слугувати підставою для не зарахування, оскільки між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 не існують інші зобов`язання. А тому, вважає дії державного виконавця протиправними, через що подав відповідну скаргу.

Представник скаржника - адвокат Школьний В.А. в судовому засіданні - 15.10.2025 року, підтримував подану скаргу, вважав, що підстав повторного стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання своєї повнолітньої доньки немає. Крім того, посилався на покази ОСОБА_2 , яка в судовому засіданні пояснила, що ті кошти, які добровільно сплачував ОСОБА_1 своїй донці ОСОБА_4 були саме на її утримання.

Державний виконавець у судовому засіданні заперечував заявлені вимоги. Вважає власні дії правильними та такими, які відповідають вимогам законодавства.

Стягувач виконавчого провадження у судовому засіданні 15.10.2025 року, також заперечувала задоволення скарги. Вважає дії виконавця правильними та законними.

Заслухавши пояснення учасників та дослідивши надані ними матеріали судом установлено наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 12 березня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, вирішено стягувати з ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період навчання у розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходу щомісячно, починаючи стягнення з 16 серпня 2023 року і до закінчення навчання, а саме до 31.12.2024 року (справа № 587/2162/23 а.с. 135-136)

В мотивувальній частині рішення, суд прийняв до уваги той факт, що відповідач добровільно надав матеріальну допомогу доньці ОСОБА_6 , згідно квитанцій (справа № 587/2162/23 а.с.105-110)

30 квітня 2025 року ОСОБА_2 отримала копію рішення та виконавчий лист (справа № 587/2162/23 а.с. 142)

01 травня 2025 року державним виконавцем Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управляння Міністерства юстиції винесена постанова про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 587/2163/23 за заяво. ОСОБА_2 ( а.с. 36-38)

Згідно квитанцій ОСОБА_1 перерахував ОСОБА_3 кошти на її утримання в розмірі 81100 грн: Р24АD7854 від 15.05.2024 року 3100 грн.; Р24АD4643 від 24.05.2024 року 1000 грн.; Р24АD8956 від 31.05.2024 року 2000 грн.; Р24АD2704 від 05.06.2024 року 1000 грн.; Р24АD2465 від 10.06.2024 року 1000 грн.; Р24А7D7417 від 13.06.2024 року 1000 грн.; Р24АD1669 від 16.06.2024 року 1500 грн.; Р24АD4340 від 21.06.2024 року 2000 грн.; Р24АD3874 від 25.06.2024 року 2100 грн.; Р24АD2118 від 08.07.2024 року 1000 грн.; Р24АD3636 від 15.07.2024 року 7500 грн; Р24АD5093 від 22.07.2024 року 1000 грн.; Р24АD4297 від 27.07.2024 року 1000 грн.; Р24А308135178D6487 від 06.08.2024 року 1000 грн.; Р24АD2964 від 23.08.2024 року 7000 грн.; Р24АD9164 від 01.09.2024 року 24000 грн.; Р24АD4271 від 01.10.2024 року 5000 грн.( а.с. 12-28)

Згідно листа в.о. начальника Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 85878 від 25.06.2025 року ОСОБА_1 було відмовлено у перерахунку заборгованості по сплаті аліментів на утримання повнолітньої доньки з урахуванням наданих ним квитанцій про добровільну сплату коштів на рахунок безпосередньо ОСОБА_6 (а.с. 30)

Правовідносини між сторонами врегульовані наступним положенням законодавства України.

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 Сімейного кодексу України).

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Період навчання - це будь-яка частина освітньої програми з вищої освіти, оцінена і документально підтверджена, яка, не становлячи повного курсу навчання за програмою, є істотним здобутком знань чи навичок (Порядок визнання здобутих в іноземних вищих навчальних закладах ступенів вищої освіти, затверджений наказом Міністерства освіти і науки України від 05 травня 2015 року № 504 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 травня 2015 року за № 614/27059).

Стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно у застосуванні правил частини другої статті 199 СК України потрібно враховувати, що нерозумно і несправедливо тлумачити положення статті 199 СК України так, що аліменти на повнолітню дитину, яка навчається, виплачуються виключно за ті періоди, коли фактично триває навчальний процес.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Оскільки рішення Сумського районного суду Сумської області від 12 березня 2025 року (справа №587/2162/23) набрало законної сили, воно підлягає обов`язковому виконанню заявником.

В рішенні Сумського районного суду Сумської області від 12 березня 2025 року суд чітко визначив період, за який підлягають стягненню аліменти - щомісячно, починаючи з 16 серпня 2023 року і до 31 грудня 2024 року.

Як вбачається з матеріалів справи №587/2162/23 судом при вирішенні цивільної справи про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання повнолітньої доньки були досліджені надані відповідачем квитанції про добровільну сплату коштів на рахунок доньки ОСОБА_3 , в тому числі і ті кошти на які посилається в своїй скарзі скаржник ОСОБА_1 , згідно квітанцій: Р24АD7854 від 15.05.2024 року 3100 грн.; Р24АD4643 від 24.05.2024 року 1000 грн.; Р24АD8956 від 31.05.2024 року 2000 грн.; Р24АD2704 від 05.06.2024 року 1000 грн.; Р24АD2465 від 10.06.2024 року 1000 грн.; Р24А7D7417 від 13.06.2024 року 1000 грн.; Р24АD1669 від 16.06.2024 року 1500 грн.; Р24АD4340 від 21.06.2024 року 2000 грн.; Р24АD3874 від 25.06.2024 року 2100 грн.; Р24АD2118 від 08.07.2024 року 1000 грн.; Р24АD3636 від 15.07.2024 року 7500 грн; Р24АD5093 від 22.07.2024 року 1000 грн.; Р24АD4297 від 27.07.2024 року 1000 грн.; Р24А308135178D6487 від 06.08.2024 року 1000 грн.; Р24АD2964 від 23.08.2024 року 7000 грн.; Р24АD9164 від 01.09.2024 року 24000 грн.; Р24АD4271 від 01.10.2024 року 5000 грн., а тому суд при вирішення обґрунтованості позовних вимог було врахував дані докази і задоволив позовні вимоги частково, у розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно.

Тож державний виконавець, виконуючи таке рішення суду, у межах своїх повноважень має з`ясовувати питання настання обставин, з якими суд пов`язував припинення нарахування стягувачеві та сплати ним аліментних платежів. У разі встановлення таких обставин державний виконавець вправі ухвалювати відповідне процедурне рішення, зокрема, про закінчення виконавчого провадження у разі фактичного повного виконання судового рішення боржником, про відкриття виконавчого провадження - у разі подання виконавчого документа протягом періоду, на який присуджені платежі, а у разі існування заборгованості - вчиняти дії із її стягнення на користь стягувача у межах періоду, визначеного судом у резолютивній частині судового рішення, яке виконується.

За правилами частини третьої статті 7 Закону України «Про виконавче провадження» у разі наявності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів або заперечення її розміру боржником стягувач має право пред`явити виконавчий документ для примусового виконання.

Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах зокрема про стягнення аліментів може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі (частина третя статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавче провадження закінчується у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Верховний Суд у постанові від 25 листопада 2019 року у справі №810/3430/16 (адміністративне провадження № К/9901/20310/18) зазначив, що про закінчення виконавчого провадження з підстав, визначених у пункті 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», ухвалюється мотивована постанова, яка має містити інформацію про обставини, що доводять фактичне виконання судового рішення та засоби їх встановлення. Закінчуючи виконавче провадження із зазначених підстав, державний виконавець зобов`язаний пересвідчитися, що відповідне зобов`язання виконано суто відповідно до резолютивної частини рішення суду. Джерелом відомостей про фактичне і повне виконання рішення згідно з виконавчим документом можуть слугувати будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких залежить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження, розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

За правилами частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (стаття 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця щодо нарахування боржникові заборгованості зі сплати аліментних платежів, він не довів, що державний виконавець неправильно обрахував період нарахування та сплати боржником аліментних платежів на корись стягувача.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19)).

Право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 2610/27695/2012 (провадження № 14-37цс21) вказано, що «… саме на виконавця покладено обов`язок щомісячно обчислювати як розмір аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), так і заборгованість зі сплати аліментів і повідомляти про її існування та розмір сторонам виконавчого провадження, зокрема боржнику».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року в справі № 333/6869/19 (провадження № 61-5678св21) зазначено, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 2-4665/2008 (провадження № 61-14579св21), аналогічні висновки викладені і Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 0 зазначено, що: «надані скаржником дублікати квитанцій про добровільне перерахування коштів на картковий рахунок стягувачки без зазначення у квитанції в графі «призначення платежу» - сплата аліментів, не свідчать про виконання ним судового рішення щодо сплати (погашення заборгованості) аліментів, а відтак такі не враховані державним виконавцем при складанні розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів, а дії державного виконавця не суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження»

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ст. 451 ЦПК України).

Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду в наступе. Суд не вважає протиправними дії державного виконавця, щодо оскаржуваного розрахунку, оскільки суду не надано доказів вчинення таких дій. У судовому засіданні встановлено, що виконавець діяв в межах і на підставі законодавства України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 451 ЦПК України, суд, --

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересована особа стягувач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Повне рішення виготовлено 30 жовтня 2025 року.

Суддя О.М. Черних