ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/130/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2025 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі судді Якусика О.В., за участю секретаря судового засідання Гайової С.Г., скаржника - ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи - приватний виконавець виконавчого органу міста Києва Шмідт Катерина Валеріївна, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» на дії/бездіяльність органу примусового виконання,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Рощин Іван Геннадійович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва із скаргою, в якій просить:

- визнати незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва

Шмідт Катерини Валеріївни щодо відкриття виконавчого провадження та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 29.09.2025 № НОМЕР_1 щодо виконання виконавчого листа від 05.09.2025, виданого Дарницьким районним судом міста Києва у справі № 753/14738/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.08.2006 у сумі 39681,89 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту та витрати по сплаті судового збору у сумі 1839,38 грн;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерину Валеріївну виключити відомості про ОСОБА_1 з реєстру боржників за виконавчим провадженням № 792177314;

- визнати незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни щодо винесення постанов та скасувати постанови, прийняті в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що виконавчий лист № 753/14738/21 від 05 вересня 2025 року у справі за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, розгляд якої було завершено 17 січня 2022 року, з пропуском трирічного строку був пред`явлений до виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерині Валеріївні, яка 29 вересня 2025 року відкрила виконавче провадження № НОМЕР_1, здійснює заходи щодо примусового стягнення заборгованості, а саме: винесла постанови про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника.Оскільки строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив 19 січня 2025 року та не був поновлений судом, скаржник вважає, що виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачу без виконання.

З огляду на те, що пред`явлення виконавчого документа до виконання відбулось після спливу трирічного строку на його пред`явлення, встановленого законом, позивач також вважає, що його права є порушеними.

Крім того, скаржник зазначає, що у виконавчому документі зазначена адреса боржника - фізичної особи: АДРЕСА_1 , однак ця адреса немає жодного відношення до боржника, зокрема боржник не проживає і не перебуває за вказаною адресою, майнові права відсутні.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 жовтня 2025 року вказану скаргу передано для розгляду судді Якусику О.В.

Ухвалою суду від 09 жовтня 2025 року відкрито провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, розгляд скарги призначено на 29 жовтня 2025 року.

20 жовтня 2025 року представник приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни - адвокат Бєрьозка Юрій Володимирович подав заперечення проти скарги, у яких просить відмовити у її задоволенні.

Заперечення приватного виконавця проти скарги ґрунтуються на тому, що відповідно до підпункту 4) абз. 6 пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану, а відтак, на момент пред`явлення виконавчого листа, виданого 05 вересня 2025 року Дарницьким районним судом міста Києва щодо примусового виконання рішення суду у справі № 753/14738/21, строки пред`явлення виконавчого листа перервані з 24 лютого 2022 року та строк переривання триває і далі.

З огляду на викладене дії приватного виконавця Шмідт К. В. щодо прийняття постанови від 29 вересня 2025 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки строки пред`явлення виконавчого документу перервані у зв`язку із введеним воєнним станом, а виконавчий документ пред`явлено без пропуску таких строків. Відповідно, усі подальші дії та прийняті постанови у цьому виконавчому провадженні є законними та обґрунтованими, а скаржник не навів будь-яких інших доводів щодо їх незаконності, окрім як порушення строків пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Щодо адреси, зазначеної у виконавчому листі, представник приватного виконавця зазначив, що адреса місця проживання скаржника зазначена у виконавчому листі судом, а тому у приватного виконавця Шмідт К.В. не було підстав та повноважень перевіряти вказану інформацію на стадії до відкриття виконавчого провадження і вона була зобов`язана прийняти виконавчий документ за заявою стягувача та за адресою місця проживання боржника, визначеною виконавчим документом.

28 жовтня 2025 року ОСОБА_1 подала до суду додаткові пояснення у справі, у яких вказала, що Закон № 2129-ІХ «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 15 березня 2022 року набрав чинності 26 березня 2022 року, та його положення не передбачають поширення на правовідносини, що виникли до набрання чинності цим Законом. Скаржниця також вважає помилковими та передчасними висновки представника приватного виконавця Шмідт К.В., що у приватного виконавця не було підстав та повноважень перевіряти інформацію про місце проживання боржника на стадії до відкриття виконавчого провадження і вона була зобов`язана прийняти виконавчий документ, оскільки зазначення місця проживання, яке не має жодного взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якої охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою.

Також скаржниця вказує, що приватним виконавцем Шмідт К. В. винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 45 973,4 гривня (UAH) і зазначеною постановою накладено арешт на все майно за адресою АДРЕСА_1 , однак ця адреса не має жодного відношення до боржника ОСОБА_1 , зокрема боржник не проживає і не перебуває за вказаною адресою, майнові права відсутні.

На переконання скаржниці під час винесення приватним виконавцем Шмідт К.В. постанови про арешт майна боржника було прямо порушено положення абз. 1 ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» та абз. 1 п. 1 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, якими встановлено, що тільки після документального підтвердження належності боржнику на праві власності/спеціальному майновому праві об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку.

У судовому засіданні 29 жовтня 2025 року скаржниця підтримала подану скаргу і просила її задовольнити.

У судове засідання приватний виконавець та представник стягувача не прибули, про дату, час та місце розгляду скарги були повідомлені належним чином, представник приватного виконавця просив розглядати скаргу без участі приватного виконавця Шмідт К.В. та її представника, стягувач про причин неявки суд не повідомив, тому суд відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України розглянув скаргу без їх участі.

Як встановлено судом, на виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року у справі № 753/14738/21 за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке набрало законної сили 17 січня 2022 року за результатами його перегляду Київським апеляційним судом, 05 вересня 2025 року за заявою стягувача Дарницьким районним судом видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 07.08.2006 у сумі 39 681,89 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту та витрати по сплаті судового збору у сумі 1 839,38 грн.

18 вересня 2025 року виконавчий лист пред`явлений стягувачем до виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерині Валеріївні.

29 вересня 2025 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерина Валеріївна відкрила виконавче провадження № НОМЕР_1, у якому здійснює заходи щодо примусового стягнення заборгованості, а саме: винесла постанови про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення з боржника основної винагороди.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з частиною другою цієї статті строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Водночас, як визначено підпунктом 4) абзацу 6 пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Отже, з ухваленням Закону України «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 15 березня 2022 року № 2129-ІХ, яким розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про виконавче провадження» доповнено процитованим вище пунктом 10-2, строки пред`явлення виконавчого листа, виданого 05 вересня 2025 року Дарницьким районним судом міста Києва щодо примусового виконання рішення суду у справі № 753/14738/21, перервалися і станом на дату пред`явлення його до виконання 18 вересня 2025 року не спливли.

Доводи скаржника про те, що Закон № 2129-ІХ набрав чинності 26 березня 2022 року та його положення не передбачають поширення на правовідносини, що виникли до набрання чинності цим Законом суд вважає безпідставними, оскільки на момент прийняття цього закону і набрання ним чинності строки пред`явлення виконавчого листа від 05 вересня 2025 року № 753/14738/21 не закінчилися.

Щодо відкриття виконавчого провадження не за місцем проживання боржника суд зазначає таке.

Частиною першою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина перша статті 431 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті четвертої Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються, зокрема, місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи стягувана та боржника, а також резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Згідно з частиною п`ятою статті 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи. Так само відповідно до частини першої статті 168 ЦПК у судовому наказі зазначаються, зокрема, місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) стягувана і боржника.

У статті 175 ЦПК передбачено, що позовна заява повинна містити, зокрема, місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи. Аналогічна вимога висувається до змісту інших процесуальних документів, що подається учасниками справи: відзиву (стаття 178 ЦПК), відповіді на відзив (стаття 179 ЦПК), заперечення (стаття 180 ЦПК), пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (стаття 181 ЦПК), письмової заяви, клопотання, заперечення (стаття 183 ЦПК).

Стаття 131 ЦПК містить обов`язок учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження): учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Таким чином, вимога про зазначення місцезнаходження (для юридичних осіб) або місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) проходить через цілу низку процесуальних документів - як тих, що надаються сторонами, так і тих, що ухвалюються судом. З огляду на обов`язок суду щодо належного повідомлення учасників справи про судові засідання та належне направлення процесуальних документів, можна стверджувати, що суд тримає під контролем відповідність інформації про місцезнаходження, місце проживання (перебування) учасників справи.

Отже, завдяки зазначеним вище вимогам процесуального закону та за умови належного виконання процесуальних обов`язків й незловживання учасниками судового процесу процесуальними правами презюмується правильність інформації про місцезнаходження, місце проживання (перебування) боржника і стягувача, що зазначені у виконавчому документі, який видається судом. З урахуванням викладеного, немає підстав вимагати від виконавця здійснення додаткової перевірки інформації про місцезнаходження, місце проживання (перебування) боржника і стягувана під час відкриття виконавчого провадження.

Водночас перед прийняттям виконавчого документа, пред`явленого до виконання, виконавець має упевнитись, що адреса місцезнаходження, місця проживання (перебування) боржника належить до території виконавчого округу приватного виконавця.

Лише якщо виконавчий документ пред`явлено стягувачем не за місцем виконання (тобто місцезнаходження, місце проживання (перебування) боржника, зазначене у виконавчому документі, є таким, що не може бути місцем виконання для виконавця, якому пред`явлено виконавчий документ) виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувану (пункт 10 частина четверта статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Закон не містить норми, що встановлює безпосередньо обов`язок виконавця перевірити інформацію про місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) сторін виконавчого провадження.

Якщо інформація про місцезнаходження, місце проживання (перебування) боржника, що міститься у виконавчому документі не викликає сумнівів в її достовірності, виконавець не має підстав для перевірки цієї інформації.

При цьому чинним законодавством України не передбачений обов`язок приватного виконавця перевіряти зареєстроване місце проживання боржника на стадії відкриття виконавчого провадження.

Відповідна правова позиція щодо застосування наведених норм права викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 липня 2023 року у справі № 211/4347/15-ц. Такі ж правові висновки викладено і у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2023 року у справі № 922/1689/21, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 березня 2025 року у справі № 1627/52/12.

У цій справі місце проживання боржника було зазначене у виконавчому листі, виданому Дарницьким районним судом міста Києва 05 вересня 2025 року, на підставі якого приватним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, і з урахуванням викладеного вище приватний виконавець не зобов`язаний був перевіряти місце проживання боржника при вирішення питання про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий документ видав суд і приватний виконавець не може на власний розсуд вносити зміни за цим документом (подібний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08 липня 2022 року у справі № 908/309/21, від 23 березня 2020 року у справі № 806/2273/17).

Таким чином, дії приватного виконавця Шмідт К.В. щодо прийняття постанови від 29 вересня 2025 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та є правомірними.

Суд також відхиляє доводи скаржника, викладені ним у додаткових поясненнях від 28 жовтня 2025 року, що приватним виконавцем Шмідт К. В. винесено постанову, якою накладено арешт на все майно за адресою АДРЕСА_1 , яка не має жодного відношення до боржника ОСОБА_1 , і тим самим порушено положення абзацу 1 частини четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки (1) такі доводи не містилися у первісно поданій скарзі, на яку приватний виконавець подавала заперечення, (2) скаржником не надано доказів накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , (3) накладенням арешту на вказане майно права та інтереси скаржниці не можуть бути порушені, оскільки, як зазначає скаржниця, ця квартира і адреса не має жодного відношення до боржника ОСОБА_1 , (4) постановою від 29 вересня 2025 року про арешт майна боржника накладено арешт на все майно ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у сумі 45 973,40 грн., що відповідає вимогам частин п`ятої, шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність виконавця розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, передбаченими статтею 450 ЦПК України.

Відповідно до частини другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оцінивши подані сторонами докази, враховуючи підстави поданої скарги, суд дійшов висновку, що приватний виконавець Шмідт Катерина Валеріївна правомірно винесла постанову про відкриття виконавчого провадження та вчиняє інші дії з примусового виконання, які відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а тому скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2, 12, 258 - 260, 353, 354, 450, 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи - приватний виконавець виконавчого органу міста Києва Шмідт Катерина Валеріївна, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» на дії/бездіяльність органу примусового виконання - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 03 листопада 2025 року.

Суддя Олександр ЯКУСИК