КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

31 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку апеляційного провадження апеляційну скаргу адвоката Миролюбової Ольги Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2024 року у складі судді Григоренко І.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди квартири,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість зі сплати орендних платежів у розмірі 133 713 грн 66 коп. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати у розмірі 1 218 грн 74 коп. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 12 351 грн 56 коп, з яких заборгованість за спожиту електроенергію становить 5 291 грн 69 коп; заборгованість за постачання гарячої води становить 4 574 грн. 38 коп; заборгованість за централізоване постачання холодної води та водовідведення, а також централізоване відведення гарячої води становить 930 грн 75 коп; заборгованість за централізоване опалення становить 1 554 грн 74 коп. В іншій частині позову - відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - відмовлено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 660 грн 75 коп у відшкодування витрат по сплаті судового збору. Повний текст рішення складено 10 липня 2024 року.

25 серпня 2025 року адвокат Миролюбова О.В. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року апеляційна скарга представниці ОСОБА_1 була залишена без руху для подання обґрунтованої заяви про поновлення строку з зазначенням інших поважних причин, які перешкоджали подати апеляційну скаргу до суду з дня отримання (21 квітня 2025 року) оскаржуваного рішення суду, а також з підстав несплати судового збору в повному розмірі та вказати вірну дату рішення та номер справи.

На усунення недоліків скаржниця надала квитанцію про сплату судового збору, апеляційну скаргу в новій редакції та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування клопотання скаржниця зазначила, що ОСОБА_1 після початку агресії рф залишила місце свого проживання в України і на даний час перебуває за кордоном. Жодної повістки за період з 2019-2024 роки не отримувала, тому що вже не мешкала за адресою, яка зазначена в матеріалах справи станом на 2018 рік. Квартира була продана, а з адвоката Галамай А.В., який приймав участь у справі закінчився 30 грудня 2020 року строк дії договору.

Проте що в 2020-2024 роках відбулися судові засідання і було ухвалено судове рішення від 04 липня 2024 року ОСОБА_1 дізналася в квітні 2025 року, коли приватним виконавцем було заблоковано її банківську картку.

Вказано, що 14 квітня 2025 року ОСОБА_1 уклала договір про надання правничої допомоги з адвокатом Миролюбовою О.В., яка 21 квітня 2025 року звернулася до Печерського районного суду м. Києва із заявами на ознайомлення з матеріалами справи і щодо отримання судового рішення.

Посилається на те, що судове рішення було видано одразу 21 квітня 2025 року, проте матеріали справи були надані представниці лише 25 липня 2025 року.

Окрім цього зазначала, що строк дії договору укладеного з адвокатом Галамай А.В. про надання правничої допомоги від 04 жовтня 2018 року закінчився 31 грудня 2020 року. Проте в період з 2023 року по 2024 року він отримував смс повідомлення з викликом на засідання, та не повідомив колишню клієнтку.

Дослідивши матеріали справи та вивчивши подану апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвокат Миролюбова О.В. в інтересах ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2024 року, необхідно відмовити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, з огляду на наступне.

Як вбачається зі справи, ОСОБА_1 є позивачкою за зустрічним позовом, який подано ще у грудні 2018 року, проте в судове засідання особисто жодного разу не з`явилася.

Підстави на які посилається скаржниця в клопотанні наданому на усунення недоліків є аналогічними з тими, що скаржниця вказувала в апеляційній скарзі й які судом були визнані неповажними.

Скаржниця ОСОБА_1 за період з 2019 року по 2024 року змінивши адресу проживання не повідомила суд про вказану обставину та не уповноважила на це адвоката Галамай А.В., який до 31 грудня 2020 року був її представником у даній справі.

Зі справи вбачається, що районний суд вживав заходів для повідомлення ОСОБА_1 та неодноразово направляв оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме.

Отже за період з 2019 року по квітень 2025 року (більше чим 5 років) скаржниця не поцікавилася провадженням справи за своїм зустрічним позовом та не повідомила суд про перебування за кордоном.

Посилання скаржниці на те, що строк на подання апеляційної скарги починається з дати коли представниця ознайомилася з матеріалами справи - 25 липня 2025 року є безпідставними, оскільки положення цивільно-процесуального закону (ст. 354 ЦПК України) чітко вказує, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Як вказує представниця ОСОБА_1 адвокат Миролюбова О.В. копію оскаржуваного рішення від 04 липня 2024 року нею отримано в приміщенні суду 21 квітня 2025 року.

У статті 44 ЦПК України закріплено обов`язок учасників справи, добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Учасник справи розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ч. 4, ст. 13 ч. 3 ЦПК України).

Таким чином, учасники процесу, маючи беззаперечне право на апеляційний перегляд справи (ст. 129 ч. 2 п. 8 Конституції України, ст. 2 ч. 3 п. 8, ст. ст. 17, 352 ЦПК України), реалізують це право на власний розсуд і зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, дотримуватися строків, порядку і процедури апеляційного оскарження судового рішення.

Також варто зауважити, що поважними причинами пропуску строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання апеляційної скарги.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на підготовку апеляційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року, «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, може бути визнано порушенням права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, в аспекті дотримання принципу правової визначеності, який включає принцип остаточності судового рішення.

Всі процесуальні строки у ЦПК України чітко розділені на дві категорії: 1) процесуальні строки, встановлені законом, в межах яких вчиняються процесуальні дії; 2) процесуальні строки, встановлені судом, в межах яких вчиняються процесуальні дії.

Законом встановлюються строки вчинення учасниками процесу найбільш важливих процесуальних дій, відповідно такі строки можуть бути поновлені за наявності поважних причин їх пропуску.

Поряд із цим суду надається можливість самостійно встановлювати строки у передбачених законом випадках. Мета встановлення судом таких строків - оперативне керування судовим процесом, забезпечення швидкого розгляду справи, сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України. Застосовуючи такі строки, суд забезпечує оперативність та своєчасність розгляду на виконання вимог закону щодо розгляду справи у строки, встановлені законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Також слід врахувати, що Верховний Суд у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 2103/490/2012 вказав про те, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи наведені положення та правову позицію Верховного Суду, адвокат Миролюбова О.В. в інтересах ОСОБА_1 , не була позбавлена права та можливості подати апеляційну скаргу у визначений законом строк, враховуючи, що повний текст рішення від 04 липня 2024 року було отримано 21 квітня 2025 року про, що скаржниця особисто вказує в апеляційній скарзі.

З огляду на вищезазначене, у клопотанні про поновлення строку причина його поновлення на думку суду не є поважною в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України і скаржницею ненаведено з інших поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, підстав для прийняття апеляційної скарги немає, у зв`язку з тим, що причини пропуску строку на оскарження рішення суду першої інстанції, які на думку скаржника є поважними, суд визначив не поважними.

З огляду на що, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката Миролюбової О.В. в інтересах ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2024 року, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 185, 356, 357, 358 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката Миролюбової Ольги Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди квартири.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: