Номер провадження: 22-ц/813/5290/25
Головуючий у першій інстанції Ярема Х. С.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 березня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Одеської міської ради, орган опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

11 липня 2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визначити його місце проживання разом з батьком ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 .

Неповнолітній ОСОБА_1 самостійне звернення до суду з цим позовом пояснює тим, що йому уже виповнилося 14 років. Він бажає зареєструвати своє місце проживання саме з батьком і саме за адресою квартира АДРЕСА_1 . За адресою місця реєстрації матері не бажає бути зареєстрованим, матір свою не дуже поважає, має з нею не найкращі відносини, добре про неї говорити не може, вважає, що саме мама винна в тому, що він, як син, не хоче її знати. Батько, який представляв сина, називає ОСОБА_2 лише біологічною матір`ю, син це підтримує. Матір дозволу на реєстрацію місця проживання сина з батьком не дала. ОСОБА_1 вирішив, що сам хоче сам врегулювати сімейні відносини. Зазначає, що він в цій квартирі виріс, квартира належить батькові. До 2016 року їх сім`я проживала разом, але в 2016 році матір залишила сім`ю та не цікавиться життям сина. З червня 2021 року мама разом з сином виїхали за кордон в Сербію. Обоє там і проживали. Але з певного часу окремо. ОСОБА_1 навчається в Сербії, живе в спортивному коледжі, де і навчається, за все платить батько. З мамою не бачиться, не хоче, вважає, що там вона про нього не дбала, ніколи нічим не цікавиться, він немає про що з нею говорити, він постійно був сам, вона йому нічого не купувала, а любов матері, на його переконання, виражається в тому, щоб йому все купувати. Фактично з матір`ю він немає ніякого душевного зв`язку, вважає, що вони як чужі люди, а от з батьком у нього все навпаки, лише він для нього авторитет. Батько виховує його сам.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 березня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про відмову у задоволенні позовних вимог, так як на даний момент ОСОБА_1 позбавлений можливості бути зареєстрованим за місцем реєстрації свого батька ОСОБА_3 .

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_1 від 12.09.2022).

Батьки в незареєстрованому шлюбі не перебували, з 2008 року перебували у фактичних шлюбних відносинах.

Станом на даний час неповнолітня дитина немає зареєстрованого місця проживання в Україні.

ОСОБА_3 є власником 2/3 часток квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 зареєстрований АДРЕСА_2 , військова частина НОМЕР_2 .

З осені 2021 року неповнолітній ОСОБА_1 проживав з матір`ю ОСОБА_2 в м. Белград, Сербія. Там ОСОБА_1 почав навчатись в школі ім. В. Терешкової та в баскетбольному клубі, був зарахований до 6 класу основної школи ОСОБА_4 .

Наразі неповнолітній ОСОБА_1 уже разом з матір`ю не проживає в м. Белград, Сербія. Хоча проживає за кордоном, продовжує там навчатись.

Нотаріальною заявою від 13.12.2021 батько ОСОБА_3 надав згоду на прийняття сином громадянства Республіки Сербія з правом подання матір`ю документів на отримання ними посвідки на проживання та подальше проживання в Сербії з матір`ю. Також батько гарантує оплату вартості навчання сина.

З 16.11.2021 ОСОБА_1 зареєстрований в м. Белград, ОСОБА_5 , 44.161, ОСОБА_6 , відомості про орендодавця ОСОБА_7 . З 01.08.2022 ОСОБА_8 зареєстрована в м. Белград, ОСОБА_5 , 44, ОСОБА_6 , відомості про орендодавця ОСОБА_7 .

ОСОБА_1 зарахований в основну школу ОСОБА_4 у 2022-2023.

Висновком органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 10.04.2023 (тобто, до досягнення дитиною 14 років) визано доцільним визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_1 разом з батьком ОСОБА_3 .

Постановою від 28.11.2023 про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч. 1ст. 173-2 КУпАП (11.10.2023 перебуваючи на території ліцею, вона вчинила домашнє насильство, психологічного характеру, що виразились у переслідуванні сина ОСОБА_1 , що завдало шкоди психологічному здоров`ю дитини) провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях матері складу адміністративного порушення.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23.10.2024 у справі №522/5575/23 відмовлено в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини та відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, з тих підстав, що суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки право вибору місця проживання надано законом самій дитині.

У провадженні суду також перебуває справа за позовом батька до матері дитини про стягнення аліментів, моральної та матеріальної шкоди (№522/15442/22).

Листом від 06.11.2024, 28.11.2024 Департамент надання адміністративних послуг ОМР надав ОСОБА_3 таку письмову відповідь щодо реєстрації місця проживання його сина, який досяг уже 14 років: для реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини за адресою місця проживання батька такої дитини необхідно надати згоду іншого батьків, або рішення суду про визначення місця проживання дитини за адресою батька.

Предметом спору є визначення місце проживання дитини, яка уже досягла 14 років разом з батьком саме за конкретною адресою квартири, частка в якій належить батькові.

У сім?ї між батьком, сином - з одного боку, та матір`ю - з другого боку, дуже складні і погані відносини. Сторони це визнають.

Син та батько, відверто демонструють погане відношення до матері дитини, називаючи її виключно біологічна мати. Неповнолітній позивач також в суді висловлював свою власну думку та нічого доброго про маму свою не сказав, виражає байдужість до неї. Обоє вважають, що тільки рішення суду про визначення місця проживання сина з батьком дозволить йому зареєструвати своє місце проживання в Україні, оскільки мати умисно такої згоди не дає.

Матір дитини розуміє, що син почав до неї не добре ставитись, не хоче спілкуватись, але це все внаслідок маніпулятивного і деспотичного впливу батька на дитину. Вважає, що він залякує дитину, вчить погано відноситись до мами. Вона як мати і любить свого сина, і хоче приймати участь у його житті, також хоче, щоб він був зареєстрований за її адресою. Вважає, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту, а відповідне рішення суду потрібне самому батькові зовсім для інших власних цілях.

Заслухавши думку обох сторін, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволення позову з таких причин.

Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Немає норм, які б виділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У статті 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою.

Згідно з ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до 14 років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися ч. 4 ст. 160 СК України та ч. 2 ст. 29 ЦК України, де підстави для визначення судом місця проживання дитини, якій виповнилось 14 років, відсутні (постанова ВС від 17.05.2023, № 351/611/21).

Спори у справах щодо визначення місця проживання дитини є спорами між батьками (особами, які їх замінюють), які вирішуються за участю спеціального суб`єкта - органу опіки та піклування (постанова ВС від 31.07.2023, № 761/19046/22) . Тому справи щодо визначення місця проживання дитини не вважаються такими, у яких діти особисто беруть участь.

На момент розгляду справи позивачу ОСОБА_1 уже виповнилося 14 років. Отже, він вправі самостійно обирати своє місце проживання з батьком чи матір`ю, що в принципі він і зробив. Бажає жити з батьком. З цієї підстави суд не може визначати місце проживання особи, якій виповнилося 14 років.

Окрім того, суд ні в якому разі не визначає місце проживання дитини саме за певною адресою, як бажає в цьому позові позивач. Важливим є, якщо є спір визначити того з батьків, з ким з батьків буде проживати дитина, а вже місцем проживання одного з батьків і є місцем проживання дитини. Також варто звернути увагу, що сам батько, з яким позивач просить визначити місце проживання, не зареєстрований в кв. АДРЕСА_1 , він є лише є власником 2/3 часток цієї квартири, а сам зареєстрований АДРЕСА_2 , військова частина НОМЕР_2 . Хоча й стверджує, що фактично проживає в кв. АДРЕСА_1 .

Аргументи позивача та його батька щодо неможливості без рішення суду про визначення місця неповнолітньої дитини з батьком, зареєструвати місце проживання з батьком, якщо немає згоди матері, суд правильно вважав безпідставними.

По-перше, батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати/зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження (п. 5 постанови КМУ №265 від 07.02.2022 Про деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад). Хоча такі правила діяли й до цього.

Як вбачається, ОСОБА_1 (05.07.2010) не був з народження зареєстрований ніде його обома батьками.

По-друге, батько зазначав, що відсутність у сина зареєстрованого місця проживання дитини є перешкодою в отримання ним реєстраційного номера облікової картки платника податків (РНОКПП). Однак суд першої інстанції обґрунтовано вважав ці доводи зовсім безпідставними, оскільки, якщо є така необхідність, то для одержання РНОКПП на дитину необхідно за місцем реєстрації чи місцем проживання звернутися одному з батьків (опікунів) до органу державної податкової служби із паспортом та свідоцтвом про народження дитини та заповнити заяву форма 1ДР, де міститься інформація про дитину, для якої буде сформовано і видано довідку РНОКПП. І місце фактичного проживання, в даному разі, не підтверджується відповідним рішення суду.

По-третє, листом від 06.11.2024, 28.11.2024 Департамент надання адміністративних послуг ОМР надав ОСОБА_3 таку письмову відповідь щодо реєстрації місця проживання його сина, який досяг уже 14 років: для реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини за адресою місця проживання батька такої дитини необхідно надати згоду іншого батьків, або рішення суду про визначення місця проживання дитини за адресою батька.

У судовому засіданні у суді першої інстанції законному представнику суд пропонував зазначити конкретне положення законодавства, яке містить такий висновок. Батько послався знову на зазначену відповідь.

З цього приводу суд першої інстанції правильно зазначив, що згідно з ч. 2, 3 ст. 7 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» дитина віком від 14 до 18 років самостійно декларує місце свого проживання за місцем проживання її батьків або інших законних представників чи одного з них без надання згоди такими особами. Дитина віком від 14 до 18 років самостійно декларує місце свого проживання за адресою іншого житла, ніж зареєстроване або задеклароване місце проживання її батьків або інших законних представників, за згодою батьків або інших законних представників чи одного з них, крім випадку, встановленого статтею 15 цього Закону.

Тобто, якщо дитина віком від 14 років хоче самостійно задекларувати місце свого проживання за адресою іншого житла, ніж зареєстроване або задеклароване місце проживання її батьків, то тоді потрібна згода одного з батьків. В дану разі батько, з яким 14-річний син просить визначити місце проживання з ним за адресою кв. АДРЕСА_1 , сам не зареєстрований за цією адресою він є лише є власником 2/3 часток цієї квартири, а зареєстрований АДРЕСА_2 , військова частина НОМЕР_2 . Фактичне місце проживає батька не береться до уваги. А мати дитини згоди на реєстрацію за цією адресою не дає, пропонує зареєструватись за її місцем реєстрації.

Також однією з підстав відмови в реєстрації місця проживання (перебування) є, якщо дані реєстру територіальної громади щодо задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини віком від 14 до 18 років не відповідають відомостям, зазначеним у декларації (заяві), поданій дитиною (п. 9 ст. 87 постанови КМУ №265 від 07.02.2022) .

Пунктом 31 постанови КМУ №265 від 07.02.2022 передбачено, що особи, які досягли 14-річного віку, самостійно подають заяву про реєстрацію місця проживання (перебування).

Пунктом 32, у разі подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особою, яка не досягла 18-річного віку, реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється за згодою батьків або інших законних представників такої особи. Згода не надається у разі коли особа є здобувачем освіти та здійснює реєстрацію свого місця проживання (перебування) в гуртожитку, що належить до сфери управління закладу освіти.

Пунктом 33, подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку.

Пунктом 34, у разі коли місце проживання батьків або інших законних представників особи віком до 18 років задекларовано/зареєстровано за однією адресою, згода іншого з батьків або законних представників не надається.

Отже, жодною нормою законодавства, зокрема й постанови КМУ №265 від 07.02.2022, не передбачено, що для реєстрації місця проживання дитини, яка досягла 14 років за адресою місця проживання батька, необхідно надати рішення суду про визначення місця проживання дитини за адресою того з батьків.

Вимога про надання рішення суду про визначення місця проживання дитини стосується тільки дітей до віком до 14 років. Натомість, у разі спору, ненадання згоди одним із батьків на реєстрацію дитини за іншою адресою, це вирішується в інший спосіб, - зобов?язання про надання відповідної згоди, а не за допомогою рішення суду про визначення місця проживання 14-річної дитини з одним із батьків ще й за адресою, де той з батьків сам не зареєстрований.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги, то колегія суддів зазначає, що у провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №522/6417/25 за позовом ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про надання дозволу на реєстрацію місця проживання без згоди матері.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про надання дозволу на реєстрацію місця проживання без згоди матері задоволено. Надано дозвіл на реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_3 , без письмової згоди матері, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, апеляційний суд зауважує, що підстави звернення до суду із позовом ОСОБА_1 про визначення місця проживання втратили свою актуальність у зв`язку із вирішенням питання у іншому судовому провадженні.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 жовтня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

С.М. Сегеда