Провадження № 2/522/231/25
23 жовтня 2025 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.,
за участю секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільній сумісній власності,
До Приморського районного суду м.Одеси 15.12.2024 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільній сумісній власності.
В обґрунтування позовних зазначено, що12.11.1993 року ОСОБА_1 разом з чоловіком ОСОБА_2 та її сином - ОСОБА_2 (надалі - Відповідач) у порядку приватизації державного житлового фонду було набуто право власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 37650271; загальною площею 70,9 кв.м. Таким чином, об`єкт нерухомого майна перебував у спільній сумісній власності трьох осіб: Позивача, її чоловіка і сина (Відповідача) без визначення часток власників.
Матеріали позову отримано суддею 16.12.2024 року.
Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь № 974067 від 19.12.2024 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований з 07.06.1989 року за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалою суду від 20.12.2024 року провадження у справі відкрите, розгляд справи ухвалено проводити в загальному позовному порядку з проведенням підготовчого засідання на 27.01.2025 року.
У підготовче засідання 27.01.2025 року з`явилася представник ОСОБА_1 адвокат Дробінова І.В.
Відповідач ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явився, був повідомлений належним чином.
Протокольною ухвалою суд розгляд справи відклав на 17.03.2025 року з метою повторного повідомлення відповідача.
У зв`язку з замінуванням Приморського районного суду м. Одеси та евакуацією співробітників розгляд справи, призначений на 17.03.2025 року, відкладено на 28.04.2025 року.
У підготовче засідання 28.04.2025 року з`явилися ОСОБА_1 та її представник адвокат Дробінова І.В., просила відкласти розгляд справи з метою уточнення позовних вимог.
ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.
Протокольною ухвалою суд задовольнив клопотання представника ОСОБА_1 та відклав розгляд справи на 02.06.2025 року з метою узгодження правової позиції.
До суду 02.06.2025 року від представника ОСОБА_1 адвоката Дробінової І.В. надійшло клопотання про долучення доказів.
У підготовче засідання 02.06.2025 року з`явилися ОСОБА_1 та її представник адвокат Дробінова І.В., позов підтримали в повному обсязі. Вважали за можливе закрити підготовче засідання по справі та призначити її до розгляду по суті, зазначивши, що всі докази на підтвердження позовних вимог надані.
ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.
Ухвалою суду від 02.06.2025 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті на 26.06.2025 року.
У судове засідання 26.06.2025 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 21.07.2025 року.
У судове засідання 21.07.2025 року з`явилися ОСОБА_1 та її представник - адвокат Дробінова І.В.
Представник ОСОБА_1 адвокат Дробінова І.В. просила долучити до матеріалів справи станом на 21.07.2025 року витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. ОСОБА_1 підтримала свого адвоката.
Протокольною ухвалою суд відмовив у задоволенні клопотання адвокат Дробінової І.В. у прийнятті як доказу витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 21.07.2025 рок та повернув дане клопотання, оскільки такі докази не були направлені відповідачу.
ОСОБА_1 пояснила, що спірна квартира була приватизована, однак не було визначено частки кожного співвласника, на момент приватизації спірного майна було три особи, вона, її чоловік та відповідач їх син. Після смерті чоловіка залишилось 2/3 частини, які вона й просить розділити між нею та сином. У зв`язку з неможливістю розпорядження своєю часткою через її невизначеністю вона й звернулась до суду.
Представник ОСОБА_1 адвокат Дробінова І.В. підтримала пояснення позивачки, просила позов задовольнити, також пояснила, що сторони отримали спадщину після смерті чоловіка позивачки батька відповідача, у розмірі по 1/6 частини кожний, однак решта частки у розмірі 2/3 залишилась у спільній сумісній власності. Відповідач мешкає за кордоном та блокує право позивачки на вільне розпорядження її часткою майна. Також просила стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правову допомогу, докази якої будуть подані до суду протягом 5 днів з дня ухвалення судом рішення.
ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином,причини неявки не повідомив.
Оголошено перерву до 05.09.2025 року.
У судове засідання 05.09.2025 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 23.10.2025 року.
У судове засідання 23.10.2025 року з`явилася представник ОСОБА_1 адвокат Дробінова І.В., підтримала надані нею пояснення, позов просила задовольнити. Не заперечувала проти заочного розгляду справи.
ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, відзив та заяв по суті справи суду не надав.
Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивачки, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-282 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази, вислухавши представника позивачки і позивачки, дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та членам її сім`ї Розпорядженням Комерційного центру «Пріоритет» від 10.11.1993 року № 248 передано в спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 . (а.с. 17).
12.11.1993 року Комерційним центром «Пріоритет» видано свідоцтво про право власності на житло, в якому зазначено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (Відповідачу). Зазначене свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 10.11.1993 року № 248, зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 249 (а.с. 15). Зазначене свідоцтво було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН»14.12.1993 року, про що вчинено запис в реєстрову книгу за № 34пр стр.65 р 549. (а.с. 16)
Таким чином судом встановлено, що спірне нерухоме майно перебувало у спільній сумісній власності без визначення часток кожного співвласника.
З технічного паспорту від 30.08.2012 року на квартиру АДРЕСА_1 вбачається, що вона складається з 3 житлових кімнат, загальна площа -70,9 кв.м., житлова площа 52 кв.м. (а.с. 51-53)
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер у віці 69 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 09.04.2012 року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, актовий запис 3569 (а.с. 20).
Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на 1/3 частку квартири під АДРЕСА_1
21.11.2012 року державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Садовою Т.В. видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна, спадкова справа № 252/2012 р., свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 1-666. (а.с. 23)
21.11.2012 року державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Садовою Т.В. видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна, спадкова справа № 252/2012 р., свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 1-664. (а.с. 86)
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.09.2025 року № 442189122 право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за:
- ОСОБА_1 на 2/3 (приватна спільна сумісна) та на 1/6 (приватна спільна часткова на підставі свідоцтва про право на спадщину);
- ОСОБА_2 на 2/3 (приватна спільна сумісна) та на 1/6 (приватна спільна часткова на підставі свідоцтва про право на спадщину).
Вирішуючи спір суд виходить із наступного.
Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Згідно ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.
При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.
Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.
Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
Вищевказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 17.02.2016 року в справі № 6-1500цс15.
У ч.ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 і ч. 2 ст. 372 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України встановлено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням.
Отже, оскільки законом встановлено, що у разі виділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, та свідоцтвом про право власності на житло не встановлено іншого, суд вважає за можливе, з урахуванням свідоцтв про право на спадщину за законом, визнати, що частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 є рівними, а саме по 1/3 частки.
Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст.ст. 1, 4, 5 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Таким чином, на думку суду, ці позовні вимоги не порушують право приватної власності відповідача, його частка у праві власності на спірну квартиру не змінюється.
Враховуючи, що обставини позову знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою при поданні позову сплачений судовий збір в сумі 13 923 грн., який підлягає стягненню з відповідача на її користь.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 316, 317, 328, 355-357, 361, 368-370, 372 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 10, 12, 13, 17, 43, 48, 49, 76-81, 89, 133, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільній сумісній власності - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 37650271; загальною площею 70,9 кв.м, житловою площею: 52,0 кв.м., як на частку в спільній частковій власності.
Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 37650271; загальною площею 70,9 кв.м, житловою площею: 52,0 кв.м., як на частку в спільній частковій власності.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 13 923 (тринадцять тисяч дев`ятсот двадцять три) гривні 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 03.11.2025 року.
Суддя: Домусчі Л.В.