Справа №:755/4965/24
Провадження №: 2/755/2107/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" листопада 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Катющенко В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО» до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ПрАТ «ПРОСТО» звернулося до суду з позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті страхового відшкодування в розмірі 19 040,64 грн, судовий збір в сумі 2 684 грн, витрати з оплати професійної правничої допомоги в сумі 6 000 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.08.2022 між ПрАТ «ПРОСТО» та ОСОБА_2 укладено Поліс № 6147967 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно з яким забезпеченим є транспортний засіб «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 .

05.08.2023 в місті Києві на вулиці Березняківській відбулась дорожньо-транспортна пригода, учасником якої були: автомобіль «Toyota CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 та забезпечений транспортний засіб «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 .

Відповідно до Постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 14.09.2023 встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода відбулася в результаті порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_1

09.08.2023 до AT «ПРОСТО» із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку, звернувся ОСОБА_3 та повідомив, що внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було автомобіль «Toyota CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить йому на праві власності.

Відповідно до Висновку № 136 від 13.08.2023 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Toyota CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 30 494,83 грн.

22.08.2023 до AT «ПРОСТО» із заявою на виплату страхового відшкодування звернувся ОСОБА_3 . За результатами розгляду даної заяви та наданих матеріалів AT «ПРОСТО» прийняло рішення про визнання дорожньо-транспортної пригоди від 05.08.2023 страховим випадком, про що 06.10.2023 було складено страховий акт № 164935. Відповідно до даного страхового акту розмір страхового відшкодування, що належить до виплати ОСОБА_3 , становить 19 040,64 гр.

Відповідно до платіжної інструкції № 4959 від 10.10.2023 AT «ПРОСТО» виплатило страхове відшкодування за ремонт автомобіля «Toyota CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в розмірі 19 040,64 грн.

Таким чином, фактичні витрати AT «ПРОСТО», пов`язані з цим страховим випадком складають 19 040,64 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.04.2024 відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи і визначено відповідні процесуальні строки.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі разом з копію позовної заяви та доданими документами направлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідача, однак поштове відправлення повернулось до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 28.08.2022 між ПрАТ «ПРОСТО» та ОСОБА_2 укладено Поліс № 6147967 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно з яким забезпеченим є транспортний засіб «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 .

05.08.2023 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 та забезпеченого транспортного засобу «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1

Дніпровський районний суд міста Києва постановою від 14.09.2023 у справі №755/12176/23 визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 130 КУпАП.

Зі змісту вказаної постанови убачається, що ОСОБА_1 , 05.08.2023 о 21 год 45 хв, керував транспортним засобом марки «SCODA FABIA», д.н.з НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляду на стан алкогольного сп`яніння, проводився із застосуванням приладу «Драгер» у встановленому законом порядку, що зафіксовано на камеру - 470532,473916. Результатом огляду відповідно до чек драгеру становить 3,33%. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 05.08.2023 о 21 год 45 хв, в м. Києві по вул. Березняківська, 14 керував транспортним засобом марки «SCODA FABIA», д.н.з НОМЕР_1 , при виїзді з двору будинку не надав переваги та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «TOYOTA CAMRY» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по вул. Березняквській. Внаслідок ДТП транспортні засобі отримали механічні пошкодження, з матеріальними збитками. Своїми діями порушив п. 10.2 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

За нормою частини четвертої ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини шостої цієї ж статті, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

09.08.2023 ОСОБА_3 , власник автомобіля «Toyota CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_2 , звернувся до AT «ПРОСТО» із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку.

Згідно Висновку № 136 від 13.08.2023 складеного судовим експертом автотоварознавцем, оцінювачем СПД ОСОБА_4., вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Toyota CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 30 494,83 грн.

22.08.2023 ОСОБА_3 звернувся до AT «ПРОСТО» із заявою на виплату страхового відшкодування.

06.10.2023 AT «ПРОСТО» складено страховий акт № 164935 та прийнято рішення про визнання дорожньо-транспортної пригоди від 05.08.2023 страховим випадком. Відповідно до даного страхового акту розмір страхового відшкодування, що належить до виплати ОСОБА_3 , становить 19 040,64 грн.

Відповідно до платіжної інструкції № 4959 від 10.10.2023 AT «ПРОСТО» виплатило страхове відшкодування за ремонт автомобіля «Toyota CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в розмірі 19 040,64 грн.

19.10.2023 AT «ПРОСТО» звернулося до ОСОБА_1 із регресною вимогою про відшкодування сплаченого страхового відшкодування в розмірі 19 040,64 грн, яке залишилось без відповіді.

Частиною 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже підставою цивільно-правової відповідальності, як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової (матеріальної) шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормою ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Згідно вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події ( страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (№ 1961-IV), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону № 1961-IV забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

В силу абз. «в» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 цього Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що страховик, який виплатив страхове відшкодування потерпілій від ДТП особі, має право регресу до страхувальника або до водія забезпеченого транспортного засобу, винного у ДТП, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Судом встановлено, що Дніпровський районний суд міста Києва постановою від 14.09.2023 визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні, зокрема, адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, врахувавши наведені норми матеріального права та встановивши обставини справи, суд дійшов висновку, що страховик ПрАТ «ПРОСТО», сплативши страхове відшкодування в результаті пошкодження автомобіля «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 , набув право регресної вимоги до відповідача, який спричинив ДТП, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.

Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінюючи надані докази в їх сукупності, з позиції належності та допустимості кожного з них, суд доходить висновку про задоволення позову Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО» до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди.

В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 3 028 грн.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на оплату професійної правничої допомоги, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.),документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених судових витрат на оплату правничої допомоги позивачем до суду надано: договір про надання правничої допомоги від 03.01.2024 укладений між ПрАТ «ПРОСТО» та АБ «Синюк та Партнери», реєстр справ від 01.03.2024, акт виконаних робіт від 15.03.2024 та платіжну інструкцію від 11.03.2024.

Згідно детального опису робіт (наданих послуг) виконаних для надання правової допомоги від 15.03.2024, загальна кількість витраченого часу на надання правової допомоги замовнику становить 5 годин, відповідно вартість наданих послуг при вартості однієї норм години 1 200 грн становить 6 000 грн.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Великою Палатою Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/92/15/15-ц визначено, що пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Таким чином, враховуючи наведене, встановлені судом під час судового розгляду обставини понесення витрат на правничу допомогу, суд доходить до висновку, що заявлені позивачем до стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу є обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 22, 979, 999, 1166, 1187, 1191 ЦК України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 2, 4, 7, 10, 12, 13, 18, 58, 60, 76, 77, 80, 81-83, 133, 137, 141, 258, 263-265, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО» (, 04050, м. Київ, вул. Герцена, буд. 10) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ), про відшкодування шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО» шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 19 040,64 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн та судовий збір у розмірі 3 028 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: