ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1988/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року Дарницький районний суд міста Києва у складі судді Якусика О.В., за участю секретаря судового засідання Гайової С.Г., розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_4 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року адвокат Шипілов Олександр Вікторович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5 , в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказана квартира є спільним майном сторін, набутим ними у період перебування у шлюбі, а тому підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 вересня 2023 року позовну заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 05 грудня 2023 року позовну заяву залишено без руху.

18 грудня 2023 року до суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/15520/23 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18 січня 2024 року, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 .

18 січня 2024 року підготовче засідання не відбулось у зв`язку з оголошеною у м. Києві повітряною тривогою.

Підготовче засідання призначено на 29 лютого 2024 року.

29 лютого 2024 року підготовче засідання відкладено до 27 березня 2024 року.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 27 березня 2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляд по суті на 21 травня 2024 року.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 травня 2024 року провадження у справі № 753/15520/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання права власності зупинено до залучення до участі у справі правонаступників ОСОБА_5 .

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 13 червня 2025 року поновлено провадження у справі, залучено до участі у справі як правонаступників відповідача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , призначено розгляд справи на 17 липня 2025 року.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 17 липня 2025 року відкладено розгляд справи на 10 вересня 2025 року, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дерев`янко Вікторії Вікторівни належним чином засвідчену копію спадкової справи до майна померлої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18 серпня 2025 року від приватного нотаріуса Дерев`янко Вікторії Вікторівни надійшли витребувані судом документи.

10 вересня 2025 року розгляд справи відкладено на 22 жовтня 2025 року.

Відповідачі про день, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку шляхом направлення процесуальних документів та повісток суду за адресою їх зареєстрованого місця проживання, однак адресовані відповідачу поштові відправлення повернулися на адресу суду з відмітною поштового відділення «адресат відсутній».

Як передбачено ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Представник третьої особи - адвокат Кушнір В.Д. подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи провести за відсутності третьої особи та її представника.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків.

Як слідує з матеріалів справи, 04 січня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 .

04 серпня 2021 року шлюб між сторонами був розірваний, на підтвердження чого позивач надав свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 .

Під час перебування у шлюбі подружжя придбало квартиру за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 07 квітня 2008 року.

З метою придбання вказаної квартири 07 квітня 2008 року відповідач отримала кредит у ВАТ «Сведбанк» у сумі 200 000 дол. США, на строк до 07 квітня 2022 року зі сплатою 11% річних.

Також з метою забезпечення кредитних зобов`язань між ОСОБА_5 та ВАТ «Сведбанк» було укладено іпотечний договір № 2615/0408/71-026-Z-26, згідно з умовами якого позивач передала вказану вище квартиру в іпотеку ВАТ «Сведбанк».

Як пояснив позивач, у 2012 році у зв`язку з ліквідацією ВАТ «Сведбанк» відступив право вимоги за кредитним договором № 2615/0408/71-026 від 07 квітня 2008 року та за іпотечним договором № 2615/0408/71-026-Z-26 від 07 квітня 2008 року на користь ПАТ «Дельта Банк».

14 травня 2018 року ПАТ «Дельта Банк» відступив право вимоги за вказаними кредитним та іпотечним договорами ОСОБА_4 відповідно до договору № 416/К про купівлю-продаж майнових прав від 14 травня 2018 року та договору відступлення права вимоги за іпотечним договором № 2615/0408/71-026-Z-26 від 07 квітня 2008 року, укладеними ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ОСОБА_4 14 травня 2018 року на підставі протоколу електронного аукціону № UA-EA-2018-02-28-000255-a від 19 квітня 2018 року (номер лоту FI 1GL6084).

Як свідчать наявні в матеріалах спадкової справи документи, постановою Київського апеляційного суду від 15 серпня 2023 року у справі № 753/22233/21 звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 07 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О. Р. за реєстровим № 1512 та є предметом іпотеки згідно із іпотечним договором №2615/0408/71-026-Z-26 від 07 квітня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О. Р. за реєстровим №1516, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2615/0408/71-026 від 07 квітня 2008 року з подальшими змінами та доповненнями в загальному розмірі 188 857,61 доларів США, з яких 136 503,14 доларів США - заборгованість по тілу кредиту, 52 534,47 доларів США - заборгованість по нарахованих процентах за користування кредитом, на користь ОСОБА_4 шляхом продажу на електронному аукціоні у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього закону, із визначенням вартості майна при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Доказів виконання цього судового рішення матеріали справи не містять.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Частиною 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, за час перебування сторонами у шлюбі, ними було придбано нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 07 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О. Р. за реєстровим № 1512.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно зі ст.71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Таким чином, враховуючи, що спірна квартира була набута сторонами під час перебування у шлюбі в інтересах сім`ї і є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за позивачем право власності на 1/2 частки квартири.

Згідно із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 359/441/20 перебування майна в іпотеці не перешкоджає його поділу між подружжям у судовому порядку та визнання права власності на нього, оскільки при поділі такого майна дія договору іпотеки не припиняється і такий поділ не є розпорядженням предметом іпотеки.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

У постанові від 03 липня 2023 року у справі № 523/8641/15 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виклав висновок, що у разі задоволення позову одного з подружжя про визнання права на частку в праві спільної власності на майно, яке перебуває в іпотеці, інший з подружжя, який не був стороною договору іпотеки, а надав лише згоду на вчинення договору іпотеки іншим з подружжя, стає співіпотекодавцем. Рішення суду про визнання права на частку в праві спільної власності на майно, яке перебуває в іпотеці, є підставою для внесення до державного реєстру запису про те, що така особа є співіпотекодавцем.

Суд також враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року у справі № 381/979/15-ц, що відсутність в чинному законодавстві інших процесуальних інструментів, окрім як заміна боржника у виконавчому провадженні, зумовлює використання саме такого механізму для залучення іншого з подружжя, частка якого була виділена за рішенням суду. При цьому, у такому випадку є припустимим застосування механізму заміни сторони (боржника) у виконавчому провадженні з виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на двох боржників, як співвласників предмета іпотеки внаслідок розподілу майна подружжя рішенням суду. Така заміна відповідає меті ефективного виконання судовою владою своїх функцій, запобігає певним зловживанням подружжям своїми правами та направлена на захист прав добросовісного кредитора/іпотекодержателя.

З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Судові витрати відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідачів в рівних частках.

Керуючись статтями 12-13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в сумі по 6 710 (шість тисяч сімсот десять) гривень з кожного.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач-1: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП не відомий).

Відповідач-1: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 03 листопада 2025 року.

Суддя Олександр ЯКУСИК