г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/4565/25
Номер провадження 2/213/1971/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2025 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Хмельової С.М.,

за участю секретаря судового засідання Ємельянцевої Т.С.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АКЦЕНТ-БАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "АКЦЕНТ-БАНК" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 липня 2024 року в розмірі 105 130,03 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернулася до позивача та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». 17 липня 2024 року між сторонами укладено кредитний договір №A411CT52, за умовами якого відповідачці надано кредит у розмірі 92 904,00 грн строком на 60 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 55% на рік. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. ОСОБА_1 порушила зобов`язання, не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов договору. Станом на 27 серпня 2025 року заборгованість становить 105 130,03 грн: 87 901,53 грн заборгованість за кредитом; 16 647,83 грн заборгованість за процентами; 580,67 грн пеня.

Позивач просить суд стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості та понесені судові витрати.

Представник відповідачки подала відзив на позов, згідно з яким позовні вимоги не визнає. Відзив обґрунтовано тим, що позивачем порушено встановлений ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» порядок дострокового повернення кредиту, зокрема відповідачці не надсилалася вимога про дострокове погашення кредитної заборгованості. Враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за споживчим кредитним договором має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», у відповідачки не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, а відповідачкою таку вимогу отримано. Тому вважає позовні вимоги передчасними.

Крім того, вважає, що позивачем при здійсненні розрахунку заборгованості порушено п. 6 та п. 8 кредитного договору, що призвело до штучного збільшення залишку кредиту. Надала власний розрахунок, згідно з яким сума заборгованості за процентами за період з 17 липня 2024 року по 27 серпня 2025 року становить 8 512,40 грн. Зазначила, що позивачем неправомірно здійснено нарахування процентів за користування кредитними коштами та неправильно обраховано залишок тіла кредиту, строк повернення якого на дату звернення до суду з позовом не настав.

Також, посилаючись на п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, зазначає, що позовна вимога про стягнення пені не підлягає задоволенню.

Просить відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись своєчасно і належним чином. Як видно із позовної заяви позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку.

Відповідачка про причини неявки не повідомила.

Від представника відповідачки Мартинової Н.Ю. надійшла заява про розгляд справи без участі відповідачки та її представника. Зазначила, що проти позовних вимог заперечує згідно позицій, викладених у відзиві. Просить суд врахувати відсутність досудового врегулювання спору з відповідачкою, що є обов`язковим в цій категорії справ, та нарахування процентів з порушенням вимог чинного законодавства. Просить стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

27 серпня 2025 року позовна заява надійшла до суду.

Ухвалою судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 вересня 2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

22 вересня 2025 року надійшов відзив на позов.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

17 липня 2024 року ОСОБА_1 підписана заява про надання послуги «Швидка готівка» № A411CT52, згідно з якою відповідачка просить надати їй в АТ «А-БАНК» кредит за послугою «Швидка готівка» на таких умовах: вид кредиту послуга «Швидка готівка»; тип кредиту кредит строковий; мета отримання кредиту придбання товару/здійснення платежу/оплата послуг; сума кредиту 92 904,00 грн; строк кредиту 60 місяців (з 17 липня 2024 року по 17 липня 2029 року включно). Мета кредиту: придбання товару/здійснення платежу/оплата послуг.

Згідно з п. 6, 7 заяви процентна ставка (фіксована) 55 % на рік. Проценти за користування кредитом сплачуються у складі щомісячного платежу. Розрахунок процентів здійснюється на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, за формулою: сума заборгованості * річну відсоткову ставку/360 днів (умовно) на рік. Розмір щомісячного платежу 4 625,54 грн.

Денна процентна ставка становить 0,11% (п. 8 заяви).

Підписанням заяви відповідачка підтвердила і погодилася з тим, що до укладання цієї угоди ознайомилася з актуальними Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-БАНК» та інформацією, що розміщені за на веб-сайті, в повному об`ємі відповідно до ч.2 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії»; ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, що розміщені на сайті банку, таблицею обчислення загальної вартості кредиту становлять договір. Отримала їх примірники, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

У таблиці обчислення загальної вартості кредиту наведено графік внесення щомісячних платежів, складові щомісячного платежу та їхній розмір, кількість днів у розрахункову періоді; міститься застереження про те, що розподіл частково внесених коштів на погашення кредиту проводиться 17 числа. Сума щомісячного платежу складає 4525,54 грн, останнього платежу 4625,11 грн.

Заява, таблиця обчислення загальної вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту підписанні відповідачкою простим електронним підписом за ідентифікатором.

Таким чином, між ОСОБА_1 та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "АКЦЕНТ-БАНК" укладено електронний кредитний договір.

Банк надав відповідачці кредитні кошти, що підтверджується меморіальним ордером №TR.37902505.37741.2761 від 17 липня 2024 року.

Відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість. Виписка по кредиту та розрахунок заборгованості розкривають інформацію про сплату відповідачкою грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитом, зокрема дати та суми здійснених платежів. Із розрахунку видно здійснення оплат відповідачкою: 09.08.2024 в розмірі 4700 грн, 02.09.2024 4650 грн, 11.10.2025 4700 грн, 08.11.2025 4625,54 грн, 27.11.2024 400 грн, 09.12.2025 4225,54 грн, 16.01.2025 4625,54 грн, 17.02.2025 4625,54 грн, 17.03.2025 4625,54 грн, 10.04.2025 4625,54 грн, 08.05.2025 1480 грн, 11.06.2025 250 грн, 08.08.2025 1000 грн.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідачки за кредитним договором станом на 27 серпня 2025 року становить 105 130,03 грн, з яких: загальний залишок заборгованості за кредитом 87 901,53 грн (залишок заборгованості за тілом кредиту 87 439,11 грн, залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений) 462,42 грн); загальний залишок заборгованості за процентами 16 647,83 грн (залишок заборгованості за процентами на поточну заборгованість 1 336,59 грн, залишок заборгованості за процентами на прострочену заборгованість 15 311,24 грн); пеня 580,67 грн.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за договором кредиту.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Встановлено, що сторонами кредитного договору визначені істотні умови, в тому числі: сума та строк кредитування, процентна ставка та порядок нарахування відсотків, дати та суми щомісячних платежів, загальна вартість кредиту, відповідальність за порушення зобов`язань у вигляді пені.

Кредитний договір між сторонами укладено у формі електронного документу та підписано відповідачкою електронним підписом.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до положень статті 11 зазначеного закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до положень 12 Закону України «Про електрону комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідачкою факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів не заперечується.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору грошові кошти (кредит) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Таким чином, судом встановлено, що сторонами договору були погоджені умови договору, порядок нарахування відсотків за кредитом, який дотриманий кредитором.

Кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши позичальнику у користування кредитні кошти, а позичальник, у свою чергу, допустила порушення умов кредитного договору та прострочення платежів щодо повернення кредиту і процентів за користування кредитними коштами починаючи з травня 2025 року, що призвело до виникнення заборгованості.

Разом з тим, суд зазначає, що кредитний договір між сторонами укладено на строк до 17 липня 2029 року включно, тому строк повернення кредиту не настав.

Кредитні правовідносини, які виникли між сторонами на підставі кредитного договору, мають споживчий характер, а тому на них поширюються положення Закону України «Про споживче кредитування», зокрема частини 4 статті 16 цього Закону, яка встановлює обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Тобто, якщо кредитор за вищевказаними наслідками бажає дострокового повернення всього кредиту, то повинен направити вимогу клієнту та повідомити його, що у випадку не погашення прострочки протягом 30 днів (60 днів за іпотекою) настане момент сплати всієї суми виданих коштів. Протягом вказаного строку позичальник може погасити вказану суму, що призведе до втрати чинності вимоги кредитора та, як наслідок, до повернення у графік платежів.

За відсутності факту належного направлення кредитором вимоги позичальнику про усунення порушень кредитного договору, суд може стягнути лише прострочену суму боргу, а платежі, за якими строк сплати ще не настав, ні.

Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України «Про споживче кредитування» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги абз. 3 ч. 4 ст. 16 цього Закону, не дотримавши передбачений кредитним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц).

Матеріали справи не містять доказів надсилання відповідачці вимоги про дострокове повернення кредитних коштів.

Крім того, частина 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Умовами договору № A411CT52 не передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредиту, позивач відповідь на відзив не надав, підстави позовної вимоги про дострокове повернення кредитних коштів не обґрунтував, доказів на підтвердження цих підстав не надав, тому вимога про дострокове стягнення споживчого кредиту є безпідставною, необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Оскільки встановлено порушення відповідачкою умов договору щодо щомісячного повернення встановленої договором суми платежів, що нею не заперечується, тому підлягають стягненню з відповідачки прострочене тіло кредиту та проценти.

При визначенні сум, що підлягають стягненню, суд бере до уваги наданий позивачем розрахунок, який містить інформацію про складові заборгованості, їхній розмір, період нарахування.

Згідно з вимогами ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Доводи представника відповідача про те, що сума заборгованості за процентами за період з 17 липня 2024 року по 27 серпня 2025 року становить 8 512,40 грн суд відхиляє, оскільки платежі, які здійснила відповідачка на погашення боргу та сплату процентів, позивачем враховано відповідно до умов укладеного між сторонами договору та відображено кредитором під час формування розрахунку заборгованості за кредитним договором.

При цьому суд зазначає, що згідно з умовами договору проценти за користування кредитом сплачуються у складі щомісячного платежу, а розподіл внесених коштів на погашення кредиту проводиться 17 числа відповідного місяця. У таблиці обчислення загальної вартості кредиту визначені дати здійснення щомісячних платежів (17 число відповідного місяця), із зазначенням сум таких платежів, розрахованих згідно з умовами договору, з якими відповідачка погодилася.

Перевіривши розрахунок заборгованості за процентами, наведений представником відповідачки, суд встановив, що відмінність у сумах процентів, що підлягала сплаті відповідачкою, у розрахунках позивача та представника відповідачки викликана застосуванням при розрахунку різних розмірів процентної ставки.

Так, позивачем проценти нараховувалися за передбаченою умовами договору фіксованою ставкою у розмірі 55% річних, представником відповідачки за денною процентною ставкою у розмірі 0,11 %.

З таким розрахунком представника відповідачки суд не може погодитися з огляду на таке.

Стаття 1 Закону України «Про споживче кредитування» містить визначення термінів, зокрема:

денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту

загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях (ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»). Аналогічна формула розрахунку денної процентної ставки зазначена в кредитному договорі, укладеному між сторонами.

Таким чином, при розрахунку процентів кредитодавцем застосовується розмір процентної ставки (фіксованої або змінної), а не розмір денної процентної ставки, оскільки денна процентна ставка це ставка, яка розраховується, виходячи із розміру загальних витрат за кредитом, до складу яких входять доходи кредитодавця у вигляді процентів. Отже, розрахунку денної процентної ставки передує розрахунок загальних витрат за кредитом, зокрема доходу у вигляді процентів.

Тому застосування представником відповідачки при розрахунку процентів за користування кредитом розміру денної процентної ставки не ґрунтується на вимогах закону.

Оскільки судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування відповідачці процентів за користування кредитом у розмірі і порядку, передбаченому умовами укладеного між сторонами договору, суд погодився з наданим позивачем розрахунком, тому підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача прострочене тіло кредиту в сумі 462,42 грн та проценти в сумі 16 647,83 грн.

Щодо вимоги про стягнення пені суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання.

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час.

Також Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Таким чином, суд погоджується з твердженням представника відповідача про те, що стягнення пені в період дії воєнного стану не відповідає вимогам закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В Постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц ВП ВС вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.

Стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач.

Звертаючись із позовом на захист свого порушеного права в зобов`язальних правовідносинах, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини.

Частинами 1, 3 статі 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: стягненню з відповідачки заборгованості за кредитним договором у розмірі 17 110,25 грн: прострочене тіло кредиту 462,42 грн, проценти 16647,83 грн.

В стягненні решти суми заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 87439,11 грн та пені в сумі 580,67 грн (всього 88019,78 грн) слід відмовити позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 394,25 грн (17110,25*2422,40/105130,03).

Представник відповідачки просить стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн.

Відповідно до приписів ст. 133, 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи та підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

На підставі п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Розмір витрат на правничу допомогу підтверджується належними доказами, а саме договором про надання правничої допомоги від 10/09/25-2 від 10.09.2025, ордером на надання правничої допомоги, актом прийому-передачі наданих послуг по договору, відповідно до якого відповідачці були надані послуги: вивчення та аналіз матеріалів справи, складання та подання відзиву на позов. Квитанціями від 15.09.2025 та від 10.10.2025 підтверджується оплата ОСОБА_1 коштів за договором про надання правничої допомоги в загальній сумі 9 000 грн.

Клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу та будь-яких доказів їх неспівмірності від позивача не надійшло.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог підлягають стягненню з позивача на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу, пропорційно розміру задоволених вимог, у розмірі 7 535,22 грн (88019,78 * 9000 /105130,03).

На підставі ст.ст. 525, 526, 530, 611, 612, 628, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування», керуючись ст. ст. 3-10, 12, 13, 79-81, 89, 95, 137, 141, 247, 258, 263-265, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АКЦЕНТ-БАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АКЦЕНТ-БАНК" заборгованість за кредитним договором A411CT52 від 17 липня 2024 року, яка станом на 27 серпня 2025 року становить 17 110 (сімнадцять тисяч сто десять) грн 25 коп., з яких: прострочене тіло кредиту 462,42 грн, проценти 16 647,83 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АКЦЕНТ-БАНК" судовий збір у розмірі 394 (триста дев`яносто чотири) грн 37 коп.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АКЦЕНТ-БАНК" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 535 (сім тисяч п`ятсот тридцять п`ять) грн 22 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "АКЦЕНТ-БАНК", юридична адреса: вул. Батумська, буд.11, м. Дніпро, 49074, .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Представник відповідача: Мартинова Наталія Юріївна, адреса: АДРЕСА_2 .

Дата складення повного судового рішення 05 листопада 2025 року.

Суддя С.М. Хмельова