Дата документу 03.11.2025 Справа № 334/5738/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/5738/25
Провадження №22-ц/807/1901/25
Головуючий в 1-й інстанції Коломаренко К.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Гончар М.С., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради на рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2025 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплаченої суми державної соціальної допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради звернувся до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплаченої суми державної соціальної допомоги, згідно якої просив стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради надміру виплачену соціальну допомогу особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, у сумі 12 772,68 грн, а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування вимог позову зазначив, що 10.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району із заявою про призначення тимчасової державної соціальної допомоги особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату. На підставі поданих документів ОСОБА_1 , 1960 року народження, 14.07.2020 було призначено державну соціальну допомогу на період з 10.07.2020 по 31.12.2020 у розмірі 1 712,00 грн щомісячно. Після призначення державно соціальної допомоги ОСОБА_1 управлінням декілька разів проводились автоматичні перерахунки розміру допомоги у зв`язку з підвищенням рівня прожиткового мінімуму. 10.08.2021 року ОСОБА_1 звернувся до управління із заявою про призначення тимчасової державної соціальної допомоги особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, на підставі якої ОСОБА_1 11.08.2021 рішенням управління було призначено державну соціальну допомогу на період з 01.07.2021 по 20.01.2023 у розмірі 1 854,00 грн щомісячно. У подальшому проводились автоматичні продовження строку виплати державної соціальної допомоги без додаткового звернення у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану та автоматичні перерахунки розміру допомоги у зв`язку з підвищенням рівня прожиткового мінімуму. Згідно рішення Запорізької міської ради від 07.02.2022 №71 Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради є правонаступником, серед іншого, Управління соціального захисту населення запорізької міської ради по Дніпровському району. В результаті проведення верифікації у серпні 2023 року спеціалістами Департаменту було встановлено, що відповідач одночасно отримує пенсію за віком та державну соціальну допомогу особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула прав на пенсійну виплату, з 21.01.2023. В результаті неповідомлення відповідачем інформації про оформлення пенсії, виникли надміру виплачені кошти за період з 21.01.2023 по 31.07.2023 у розмірі 12 881, 26 грн. Департаментом утримано за рахунок перерахунку державної соціальної допомоги 108,58 грн. проте сума надмірно отриманої відповідачем державної соціальної допомоги становить 12 772,68 грн. Спеціалістами департаменту на зареєстровану адресу місця проживання ОСОБА_1 були направлені повідомлення про виникнення переплати та вирішення питання щодо поверненн надмір отриманої державної допомоги, однак, станом на дату звернення з позовом до суду, відповідач грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2025 року, у задоволенні позову Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплаченої суми державної соціальної допомоги - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивачем доведено відсутність підстав для отримання відповідачем тимчасової державної соціальної допомоги особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату. Відповідач знав про обставини, що можуть вплинути на отримання соціальної допомоги та не повідомив Управління про них, внаслідок чого неправомірно отримав надміру виплачену допомогу, що є зловживанням з його боку.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2025 року це 90840,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн. (3028,00 грн. Х 30 = 90840,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 10 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до УСЗН Запорізької міської ради по Дніпровському району з заявою про призначення всіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг (а. с. 9-10), а також подав до УСЗН Запорізької міської ради по Дніпровському району Декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги (а.с. 7-8).

11.08.2021 УСЗН Запорізької міської ради по Дніпровському району прийнято рішення про призначення допомоги з 01.07.2021 по 20.01.2023. (а. с. 11)

03.08.2023 ДСЗН Запорізької міської ради прийнято рішення про призначення допомоги з 01.12.2022 по 20.01.2023 у розмірі 2093,00 грн. (а. с. 12)

Згідно з витягу з бази даних особових рахунків, ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком з 21.01.2023 (а.с. 13).

Відповідно до п. 12 Порядку, тимчасова допомога не призначається у разі, коли, зокрема, особа одержує пенсію або державну соціальну допомогу, що призначається відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» або «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю».

Рішенням ДСЗН Запорізької міської ради за даними верифікації прийнято рішення про припинення виплати соціальної допомоги (а. с. 15).

21.09.2023 року (вих. №04/0103/2924) Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради направляло на адресу відповідача повідомлення про припинення надання та повернення державної соціальної допомоги, в якій просило повернути на рахунок Департаменту 12 772, 68 грн. безпідставно отриманих грошових коштів. (а. с. 16)

Відповідно до п. 16 Порядку, виплата призначеної тимчасової допомоги припиняється, зокрема, у разі призначення пенсії - з дати її призначення.

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, суд першої інстанції виходив з того, доводи позивача про те, що відповідач не повідомив позивача про початок отримання пенсії за віком не може вважатись зловживанням з боку відповідача. Та обставина, що позивач як орган влади не слідкував за змінами та не припинив виплату вчасно, не може ставитися у вину відповідача, оскільки як вбачається з рішення про призначення допомоги від 11.08.2021, відповідачеві допомога призначалась до 20.01.2023, тобто до дати досягнення відповідачем віку, який надає право на отримання пенсії за віком. При цьому, відповідач не звертався з заявами про продовження йому виплати соціальної допомоги після 20.01.2023, а рішення про продовження цих виплат було прийнято позивачем самостійно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" від 05 січня 2000 року, "Онер`їлдіз проти Туреччини" від 18 червня 2002 року, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" від 08 квітня 2008 року, "Москаль проти Польщі" від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Лелас проти Хорватії" від 20 травня 2010 року і "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" від 18 червня 2002 року та "Беєлер проти Італії" від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

03.08.2023 ДСЗН Запорізької міської ради прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 допомоги, як непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату з 01.12.2022 по 20.01.2023 у розмірі 2093,00 грн. (а. с. 12)

Згідно з витягу з бази даних особових рахунків, ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком з 21.01.2023 (а.с. 13).

Відповідач не звертався з заявами про продовження йому виплати соціальної допомоги після 20.01.2023 року.

Умовою для стягнення надміру виплаченої соціальної допомоги є допущення зловживань з боку її отримувача.

Встановлено, що надмір виплачених коштів державної соціальної допомоги утворився не внаслідок дій ОСОБА_1 , а внаслідок недбалості позивача, який при наявності законних підстав безпідставно не припинив виплату цієї допомоги.

З урахуванням вказаного, колегія суддів доходить до висновку, що жодними доказами не доведено підтвердження обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Зазначене рішення є мотивованим, узгоджується з іншими встановленими обставинами справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 03 листопада 2025 року.

Головуючий С. В. Кухар

Судді: М.С. Гончар

Г.С. Подліянова