Справа № 317/2559/25
Провадження № 2/317/1205/2025
29 жовтня 2025 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Нікітіна В.В.
секретаря судового засідання Хижняк Д.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -
У травні 2025 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.
28.07.2017 сторони зареєстрували шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 донька ОСОБА_4 .
22.04.2023 року позивач був мобілізований, а відповідачка залишилася проживати разом з дітьми за місцем реєстрації. Через постійні обстріли с. Григорівка дружина з дітьми виїхала до батьків позивача, але не займалася дітьми, пиячила, витрачала перераховані позивачем кошти не на утримання дітей, а на себе, не займалася вихованням дітей та вчиняла домашнє насильство відносно членів родини.
Зазначене підтверджується постановами від 03.02.2025 по справі № 317/615/25, від 15.04.2025 по справі № 317/823/2025, від 30.04.2025 по справі № 333/2771/25, від 05.05.2025 по справі № 333/2273/25, від 10.03.2025 по справі № 317/6788/24, якими відповідачку визнано винною у скоєні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч.1 ст.184, ч.2 ст.184 КУпАП України та накладено адміністративні стягнення.
У зв`язку з вищевикладеним, позивач був вимушений звернутися до суду з цим позовом та просить суд позбавити відповідачку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову та до досягнення кожним з дітей повноліття та стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати.
У судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, надала пояснення, аналогічні тим, що містяться у позові.
Відповідач заперечувала проти задоволення позову, зазначаючи що вона припинила вживати алкогольні напої, почала належним чином дбати про своїх дітей, влаштувалась на роботу.
Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області в судовому засіданні просила розглянути позов та винести рішення на розсуд суду.
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступних висновків.
Як вбачається з Актового запису про шлюб, 28.07.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, актовий запис № 305.
Як вбачається з Актового запису про народження, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 , актовий запис № 767.
Як вбачається Актового запису про народження, ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 , актовий запис № 1084.
Відповідно до висновків органу опіки та піклування Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, затверджених 17.09.2025 виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_2 разом з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 переїхали жити до мами відповідачки за адресою: АДРЕСА_1 . Тому служба не має можливості об`єктивно надати висновок про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав. Але зазначила, що під час відвідування сім`ї відділом по Хортицькому району служби у справах дітей Запорізької міської ради було з`ясовано, що створені належні умови для проживання, розвитку та навчання дітей. Діти забезпечені всім необхідним: одягом, взуттям, харчуванням та ін. Було встановлено відсутність ознак СЖО.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
За приписами ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
У відповідності до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Статтею 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р. закріплено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розумінні. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і принаймні в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Відповідно до Постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України .
Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підставі вищенаведеного суд вказує на те, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.
Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.
Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.
Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи матері, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
На переконання суду, позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є саме свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збігом життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб, тощо. Відповідачка за останні півроку кардинально змінила своє ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків: повністю перестала вживати спиртні напої, присвячує достатньо часу догляду за дітьми, їх годуванням, купує їм одяг та іграшки, допомагає робити уроки в школі тощо. Вказане також підтверджується поясненнями дітей, які вона надали суду в присутності представниці органу опіки та піклування та запрошеного судом кваліфікованого психолога ОСОБА_5 .
Під час перебування в приміщенні суду діти не хотіли відходити від матері навіть тоді, коли необхідно було забезпечити їх конфіденційну (за згодою матері) бесіду з психологом перед судовим засіданням. Діти, очевидно, прив`язані до матері, що було видно й безпосередньо під час судового засідання.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).
Суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а позивачем належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, не надано.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачки відносно дітей не забезпечуватиме інтересів самих дітей, оскільки позивач не довів, та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення матері по відношенню до дітей батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дітей.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а в даній справі суд встановив кардинальну зміну поведінки матері по відношенню до дітей. Тому суд вважає за необхідне у позові відмовити повністю.
На підставі викладеного, керуючись ст. 259, 264-265, 354, 355 ЦПК України, ст.164 СК України, суд,
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ІПН: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_2 ) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів залишити без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 06.11.2025.

Суддя В.В. Нікітін