Справа № 359/8501/25
Провадження № 4-с/359/41/2025
УХВАЛА

Іменем України

22 жовтня 2025 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Бокей А.В.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черенок Юлії Євгенівни, заінтересовані особи : ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області,-

ВСТАНОВИВ:

09 вересня 2025 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із вказаною скаргою, в якій просив : визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Черенок Юлії Євгеніївни про закінчення виконавчого провадження ВП №78917231 від 27 серпня 2023 року; зобов`язати державного виконавця Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черенок Юлію Євгеніївну поновити виконавче провадження з примусового виконання Ухвали Бориспіль-ського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2025 року по справі №359/8501/25; зобов`язати державного виконавця Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіо-нального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черенок Юлію Євгеніївну здійснюва-ти заходи з примусового виконання Ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київ-ської області від 13 серпня 2025 року по справі № 359/8501/25 у спосіб та в порядку, встановлені виконавчим документом та Законом України «Про виконавче провадження».

Скаргу вмотивовано тим, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2025 року по справі №359/8501/25 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково, заборонено ОСОБА_2 чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Постановою старшого державного виконавця Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черенок Ю.Є. від 21 серпня 2025 року відкрито виконавче провадження № 78917231 про виконання вищевказаної ухвали. 27 серпня 2025 року стало відомо, що державним виконавцем Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шило О.В. винесено постанову про закінчення виконав-чого провадження № 78917231 від 27 серпня 2025 року. Відповідно вищезазначеної постанови від 27 серпня 2025 року, її винесенню послугувало саме - доведенню резолютивної частини ухвали до боржника ОСОБА_2 про заборону чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З даною постановою ОСОБА_1 не погоджується та вважає, що вона підлягає скасуванню оскільки ОСОБА_2 вчиняє перешкоди у спілкуванні з сином. Зі сторони державного виконавця Шило О.В. жодних дій по виконанню вищезазначеної ухвали не було вчинено. Доведення до ОСОБА_2 про те, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2025 року по справі №359/8501/25 її, як сторону по справі, заборонено чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ні в якому разі не може стосуватись виконання цієї ухвали. Зважаючи на вказане, скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою.

Ухвалою суду від 10 вересня 2025 року провадження у справі за скаргою було відкрито та призначено її до розгляду з викликом і повідомленням сторін.

20 жовтня 2025 року до суду від Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ надійшов відзив на скаргу на дії державного виконавця, згідно якого державний виконавець просив суд відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 . Так, 21 серпня 2025 року державним виконавцем Черенок Ю.Є. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документа №359/8501/25, яким передбачено зобов`язання боржника ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час перебування ОСОБА_4 у відпустці обов`язки виконувала ОСОБА_5 , яка 27 серпня 2025 року здійснила виконавчі дії: оголосила боржнику резолютивну частину судового рішення; склала відповідний акт державного виконавця; відповідно ст. 39, 63 Закону України «Про виконавче провадження» зафіксувала факт виконання рішення. У зв`язку з цим виконавче провадження було закрите постановою від 27 серпня 2025 року. У даному випадку постанова про завершення даного провадження винесена з дотриманням усіх вимог Закону, що підтверджується складанням відповідного акту. Підстави для відновлен-ня виконавчого провадження у даному випадку відсутні.

Скаржник, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, до суду засідання не з`явився, однак подав заяву, якою просив розгляд скарги здійснити у його відсутність, скаргу підтримав та просив задовольнити.

Державний виконавець Черенок Ю.Є. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Натомість подала до суду заяву, якою просила розглядати справи здійснити у її відсутність.

Представник Служби у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області не з`явилася у судове засідання, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Відповідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши матеріали скарги, дослідивши докази по справі, дійшов наступного висновку.

Частиною 1 ст. 4 та ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 - 4 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуаль-них дій.

Учасники справи, відповідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2025 року по справі № 359/8501/25 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено ОСОБА_2 чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У задоволенні заяви в частині вимоги про встановлення способу участі батька у спілкуванні з дитиною відмовлено.

На підставі вказаної ухвали Бориспільським відділом державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження за ВП № 78917231 від 21 серпня 2025 року. Наведене підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 21 серпня 2025 року ВП № 78917231.

27 серпня 2025 року державним виконавцем Бориспільського відділу державної виконав-чої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шило О.В. винесено постанову про закриття виконавчого провадження на підставі п. 9 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно вищевказаної постанови, ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області у справі № 359/8501/25 від 13 серпня 2025 року виконано. Державним виконавцем доведено резолютивну частину до відома боржника ОСОБА_2 про заборону чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У пункті 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно статті 129-1Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ч. 1 ст. 2 ЦПК України.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 18 ЦПК України).

За змістом ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провад-ження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусово-му виконанню.

Виконавець, згідно ч. 1 ст. 18 вказаного Закону, зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своє -часно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесу-льних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ЄСПЛ у справі «Хорнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року (п. 40). У Рішенні ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу № 1.

Також Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невикона-ними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00, §33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Пункт 1 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладню-ють виконання рішення.

При тлумаченні закону під час його застосування до конкретних правовідносин і вирішуючи спір, суд повинен керуватися як завданням судочинства так і загальними засадами цивільного законодавства, серед яких, зокрема, визначені справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 619/562/18 зазначив, що належним доказом вжиття усіх передбачених Закону України «Про виконавче провад-ження» заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на статтю129-1Конституції України.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провад-ження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 63 цього Закону.

У свою чергу ст. 63 регламентовано порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно ч. 2, 3 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 днів та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконане без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбаченого цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

З урахуванням викладеного вище нормативно-правового регулювання та встановлених при розгляді цієї справи обставин, суд приходить висновку про те, що державний виконавець безпідставно та передчасно прийшов висновків про наявність підстав для закінчення виконавчого провадження, враховуючи, що фактично ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2025 року не виконано.

Відтак доводи скаржника у даній справі про незаконність оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження є вірними, адже фактично рішення суду виконано не було.

За обставин цієї справи державний виконавець не лише мав формально дотриматися вимог ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», яка регламентує порядок дій щодо виконання рішень немайнового характеру, а й перевірити можливість застосування інших визначених законодавством заходів до боржника, який з тих чи інших підстав відмовляється виконувати судове рішення.

При вирішенні вимог скарги стягувача в даній справі вирішальне значення має факт тривалого та безпідставного невиконання боржником приписів суду в добровільному порядку, а також те, що примусове повне виконання рішення суду наразі не забезпечено органами державної виконавчої служби.

В той же час, доводи державного виконавця на те, що вона учинила всі необхідні дії, щоб забезпечити фактичне виконання судового рішення, слід відхилити як необґрунтовані.

Відповідно ч. 2, 3 статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи вищевикладене, суд вважає, що постанова державного виконавця від 21 серпня 2025 року про закінчення виконавчого провадження № 78917231 є передчасною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на судовий захист, а тому з метою захисту прав стягувача необхідно визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 78917231 від 27 серпня 2025 року, та зобов`язати державного виконавця поновити порушене право ОСОБА_1 на виконання судового рішення, тож скарга в цій частині підлягає задоволенню.

Здійснюючи судочинство, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово аналізував межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національ-ними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 17 грудня 2004 року у справі «Pedersen and Baadsgaard v. Denmark» (заява № 49017/99) зазначено, що, здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, відміняти замість нього рішення, яке визнається протиправним, приймати інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, у рішенні ЄСПЛ від 2 червня 2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежне-них повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Таким чином, суд зазначає, що не може підміняти орган Державної виконавчої служби і розглядати питання, які віднесені до компетенції цього органу та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ст.1, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги в частині зобов`язання державного виконавця Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіона-льного управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черенок Юлію Євгеніївну здійснювати заходи з примусового виконання Ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2025 року по справі № 359/8501/25 у спосіб та в порядку, встанов-лені виконавчим документом та Законом України «Про виконавче провадження».

Враховуючи наведене та керуючись ст. 259-261, 447-451 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черенок Юлії Євгенівни, заінтересовані особи : ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сімї Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черенок Юлії Євгенівни про закінчення виконавчого провадження ВП № 78917231 від 27 серпня 2025 року.

Зобов`язати державного виконавця Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черенок Юлію Євгенівну поновити виконавче провад-ження з примусового виконання ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2025 року (справа № 359/8501/25).

В задоволені іншої частини вимог скарги ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом 15 днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду виготовлено 27 жовтня 2025 року.

Суддя Яковлєва Л.В.