Номер справи 171/2237/25
Номер провадження 2-р/171/7/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.25 року м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді: Ліпчанський С.М.,за участю: секретаря судового засідання Ровної Н.А., перевіривши заяву адвоката Воротиленка О.С., який діє в інтересах стягувача - ОСОБА_1 , про роз`яснення судового рішення у цивільній справі за заявою адвоката Селівакіна І.О., який діє в інтересах ОСОБА_2 про заміну сторони у виконавчому провадженні № 63212967,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 в особі представника адвоката Селівакіна І.О. подав до суду заяву від 09.06.2025 року про заміну сторони у виконавчому провадженні № 63212967.

23 червня 2025 року до розгляду справи за заявою ОСОБА_2 (в особі представника) про заміну сторони у виконавчому провадженні № 63212967 було залучено як заінтересованих осіб: ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_3 . ОСОБА_4 та в якості третьої особи залучено відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

10 жовтня 2025 року, за результатами розгляду по суті заяви ОСОБА_2 (в особі представника) про заміну сторони (боржника) у виконавчому провадженні №63212967, суд постановив ухвалу якою відмовив у задоволенні вказаної заяви.

20 жовтня 2025 року від представника ОСОБА_1 , адвоката Воротиленка О.С., надійшла заява про роз`яснення судового рішення, в якій він просить роз`яснити вказівку в мотивувальній частині ухвали від 10 жовтня 2025 року на зловживання процесуальними правами зі сторони ОСОБА_2 (його представника).

В судове засідання сторони не з`явились, про розгляд заяви повідомлялися.

Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про роз`яснення рішення. (ч. 3 ст. 271 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.

За своєю правовою суттю роз`яснення судового рішення зумовлене його нечіткістю, якщо рішення є неясним та незрозумілим для осіб, щодо яких воно постановлене, так і тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, роз`яснення полягає в тому, що суд не в праві давати відповідь на нові та невирішені ним вимоги, а лише має роз`яснити положення постановленого рішення, які нечітко сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації.

Стаття 271 ЦПК України передбачає можливість роз`яснення судом ухваленого ним рішення з метою усунення такого недоліку, як незрозумілість судового рішення (наприклад, можливість неоднакового тлумачення висновків суду), що перешкоджає його належному виконанню.

Також, виходячи із системного тлумачення положень статті 271 ЦПК України, механізм, визначений цією статтею, не може використовуватися, якщо хтось із осіб, які беруть участь у справі, не розуміє, наприклад, мотивації судового рішення. У разі незгоди з мотивацією судового рішення особи, які беруть участь у справі, можуть оскаржити це судове рішення, якщо таке право надане цим Кодексом.

Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання.

Як вбачається зі змісту заяви про роз`яснення судового рішення, заявник вказує на важливість такого роз`яснення для нього, оскільки він є стягувачем у виконавчому провадженні № 63212967, це прямо впливає на його інтереси у виконавчому провадженні і таке роз`яснення надасть йому змогу розуміти, в чому ж саме полягає зловживання процесуальними правами зі сторони заявника, що убезпечить в подальшому порушення його прав та обов`язків як Стягувача.

Прохає суд роз`яснити стосовно того, які саме відомості свідчать про зловживання процесуальними правами зі сторони ОСОБА_2 (його представника) і в чому саме знаходить свій вираз таке (такі) зловживання)?

Підставою для подання заяви про роз`яснення судового рішення є його незрозумілість.

Отже, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, а також (або) для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

При цьому суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення. Тобто процесуальна процедура роз`яснення судового акту виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення.

Суд зазначає, що підставою для роз`яснення судового рішення як засобу усунення недоліків ухваленого судового акта є його неясність, невизначеність. Фактично роз`ясненням рішення є зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового акта, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше. При цьому суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення. Тому процесуальна процедура роз`яснення судового акта виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення, навіть у разі подальшого виявлення судом правових помилок, допущених під час його ухвалення.

Водночас, ясність судового рішення полягає у логічному, чіткому, переконливому і зрозумілому викладенні змісту рішення. Недотримання цих вимог може ускладнити або взагалі унеможливити виконання постанови чи ухвали суду. Вимога логічності, зокрема, передбачає, що текст рішення має відображати причинно-наслідкові зв`язки у межах речення чи всього документу. Зокрема, мотивувальна частина рішення має відповідати його резолютивній частині.

Проаналізувавши зміст рішення суду (ухвали) від 10.10.2025 року у справі №171/2237/25, суд дійшов висновку.

Підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із відповідною заявою стало те, що відносно ухвали від 10.10.2025 рок як судового рішення, виникли розбіжності в розумінні того що заява Гольденберга по суті вирішена, однак не містить чіткого розуміння в чому полягали зловживання процесуальними правами зі сторони ОСОБА_2 як заявника, що свідчить про непорозуміння судового рішення в цій частині.

Суд, дослідивши надані матеріали встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч. 1, 5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про зміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Встановлено, що Мар`їнським районним судом Донецької області розглянуто справу № 237/3568/17 (№2/237/445/20) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, укладеного 07.03.2017 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого в АДРЕСА_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешкаючої за адресою: АДРЕСА_3 .

За результатами розгляду справи №237/3568/17 було ухвалено рішення від 07.08.2020 року (набуло законної сили 08.09.2020 року), яким позов задоволено в повному обсязі.

В подальшому Мар`їнський районний суд Донецької області видав у вказаній справі виконавчі листи, з якими ОСОБА_1 звернувся до Відділу примусового виконання рішеньУправління забезпечення примусового виконання рішень (далі ВПВР УЗПВР) у Черкаській області ЦМУ МЮ (м. Київ), де були відкриті виконавчі провадження

- № 55425158 від 21.12.2017 року (щодо стягнення заборгованості за рішенням суду по справі №237/3568/17);

- № 63160108 від 29.09.2020 року (щодо стягнення заборгованості за рішенням суду по справі №237/3568/17);

- № 63169688 від 01.10.2020 року (щодо стягнення витрат на правничу допомогу),

Вказані виконавчі провадження перебувають на примусовому виконанні в межах зведеного виконавчого провадження ЗВП № 63212967 про стягнення з ОСОБА_4 (Боржник) на користь ОСОБА_1 (Стягувач) суми коштів у розмірі 24060259,00 гривень та виконавчих витрат у розмірі 21000,00 гривень.

З рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 07.08.2020 у справі №237/3568/17 вбачається, що ОСОБА_2 не був та не є стороною зобов`язальних грошових правовідносин, що склалися між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

У вказаних правовідносинах не здійснювалась заміна боржника, кредитор ( ОСОБА_1 ) згоди щодо заміни боржника не надавав і в цілому грошове зобов`язання між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не створює і не створювало жодних обов`язків для ОСОБА_2 як для третьої особи.

ОСОБА_2 в справі № 237/3568/17 в якості відповідача чи третьої особи Позивачем не вказувався і не залучався в подальшому; - провадження у справі відкрито ще у 2017 році, справа стосується стягнення грошового боргу і в позові зазначено склад осіб та події, що відбувалися у відповідний період часу, до яких ОСОБА_2 не має жодного відношення

Суд зазначив, що з урахуванням ст.55, 442 ЦПК України, статей 510, 511, 512, 513, 520, 521 ЦК Україн, вирішення даної справи напряму жодним чином не впливає на права, інтереси та обов`язки ОСОБА_2 .

Окремо суд зазначив, що з питань заміни боржника ОСОБА_4 на боржника ОСОБА_6 державний виконавець з таким питання до суду не звертався і стягувач на такому не наполягав.

В заяві про заміну сторони у виконавчому провадженні №63212967 ОСОБА_2 посилався на приналежність саме йому наведеного в його заяві нерухомого майна, яке як зазначено він придбав у ОСОБА_4 на підставі договорів купівлі-продажу. Однак вказане спростовується наявними в матеріалах справи даними, доказами.

Встановлено, що Київський апеляційний суд постановою від 29 листопада 2023 року скасував рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 року у справі № 757/64192/19-ц та ухвалив нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнив частково. В межах розгляду позовних вимог апеляційний суд визнав: - недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 , який укладений 28 березня 2017 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Козаєвою Н.М. 28 березня 2017 року за№ 1660, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна№ 000; - визнав недійсним договір купівлі-продажу гаража (машиномісця) № НОМЕР_3 у підземному паркінгу, площею 14,8 кв. м, за адресою: АДРЕСА_5 , який укладений 28 березня 2017 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Козаєвою Н. М. 28 березня 2017 року за№ 1669, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 000; - визнав недійсним договір купівлі-продажу гаража (машиномісця) № НОМЕР_4 у підземному паркінгу, площею 22,6 кв. м, за адресою: АДРЕСА_5 , який укладений 28 березня 2017 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Козаєвою Н. М., 28 березня 2017 року за № 1666, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 000.

В цьому рішенні апеляційного суду було встановлено факт того, що в Банку АТ «Кристалбанк» не відкривалися рахунки на ім`я ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ), а платіжні доручення № 1 (щодо квартири АДРЕСА_6 (щодо гаража № НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_5 ), № 4 (щодо гаража № НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_5 ) від 28 березня 2017 року не проводилися банком.

За результатами касаційного перегляду вказаної постанови апеляційного суду Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 18.12.2024 у справі №757/64192/19-ц, на яку посилався у своїй заяві і сам ОСОБА_2 ,, зазначив, що: «Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів спростував доводи відповідача щодо оплати за оспорюваними правочинами.

Апеляційний суд правильно відхилив доводи відповідача про належне підтвердження оплати за договорами купівлі-продажу, оскільки наявність копій платіжних доручень без підтвердження банком проведених розрахункових операцій та за відсутності у відповідачів відкритих рахунків у банку не свідчить про оплату коштів.».

Більше того, суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що дії, вчинені на перехід права власності на нерухоме майно від ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , були спрямовані на приховання майна від виконання у майбутньому рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів на користь ОСОБА_1 , що відповідно до статей 3, 13, 234 ЦК України є підставою для визнання їх недійсними. А ОСОБА_2 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення розрахункових операцій за договорами купівлі-продажу. Проведення банком розрахункових операцій відповідно до наданих відповідачем копій платіжних доручень про оплату спростовується листами АТ «Кристалбанк» про те, що такі розрахункові операції не проводилися.

Таким чином, ОСОБА_2 , як і його представник ОСОБА_7 , володіючи всією повнотою інформації про судову справу № 757/64192/19, свідомо подали до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області необгрунтовану заяву про заміну боржника у виконавчому провадженні №63212967. У вказаній заяві було зроблено посилання на те, що наведене у ній нерухоме майно належить саме йому і він придбав його у ОСОБА_4 на підставі договорів від 28.03.2017, які вже на час подання заяви представником ОСОБА_2 було визнано недійсними та Верховний суд у Постанові від 18.12.2024 року в справі № 757/64192/19 зазначив, що відповідні договори були вчинені на підставі недійсних документів, з порушенням принципів доброчесності.

Сам ОСОБА_2 приймав участь (через представника) у справі №757/64192/19-ц як під час апеляційного так і під час касаційного оскарження. Відповідно, був добре ознайомлений із матеріалами зазначеної справи, з її перебігом та проведеним обсягом процесуальних дій і ухваленими в ній рішеннями.

Відповідно суд під час ухвалення 10.10.2025 року рішення в справі немав жодних підстав вважати доводи ОСОБА_2 про належність йому нерухомого майна такими, що відповідають дійсності.

Вказане свідчить про явну безпідставність та штучність поданої ОСОБА_2 заяви, з огляду на наведені в ній доводи щодо належності йому нерухомого майна та неправомірність посягагання на це майно, які спростовуються вищенаведеним.

Що ж до рухомого майна, яке на думку ОСОБА_2 незаконно реалізується в межах процедури примусового виконання суд зазначив, що матеріали справи не містять жодних доказів щодо приналежності рухомого майна саме ОСОБА_2 .

Відсутні будь-які підтверджуючі документи щодо майна, окрім витягів із системи СЕТАМ, в яких відсутні будь-які докази (квитанції, накладні, договори, чеки тощо) або певні ідентифікуючі ознаки стосовно того, що власником рухомого майна є саме заявник ОСОБА_2 .

Також не надано чіткого переліку рухомого майна, яке, як вважає заявник, належить саме йому, що унеможливлює розгляд цього питання в цілому.

З урахуванням наведеного, викладені заявником у його заяві дані щодо належності йому рухомого майна не є достатніми доказами, а дані стосовно належності йому нерухомого майна взагалі спростовуються матеріалами справи та свідчать про завідоме надання суду неправдивих відомостей щодо такого майна.

Вказане свідчить про явну безпідставність та штучність поданої ОСОБА_2 заяви, з огляду на наведені в ній доводи щодо належності йому нерухомого майна та неправомірність посягагання на це майно, які спростовуються вищенаведеним.

Таким чином, враховуючи наведені у заяві про заміну сторони у виконавчому провадженні відомості та доводи в своїй сукупності, з урахуванням досліджених судом обставин і доказів 1) стосовно того, що ОСОБА_2 не приймав участь у правовідносинах позики, що склалися між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , 2) стосовно визнання Верховним Судом в межах цивільної справи № 757/64192/19-ц недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 28.03.2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (враховуючи мотиви визнання цих договорів недійсними); 3) стосовно того що ОСОБА_2 та адвокат Селівакін І.О. достовірно знали та розуміли мотиви, якими керувалися суд апеляційної інстанції в постанові від 29.11.2023 року та Верховний Суд в постанові від 18.12.2024 року у справі № 757/64192/19-ц; 4) явну бездоказовість порушення прав ОСОБА_2 щодо неправомірного посягання на його нерухоме та рухоме майно в межах виконавчого провадження все наведене свідчить про необґрунтованість заяви ОСОБА_2 та вказує на зловживання процесуальними правами, а саме подання ОСОБА_2 (його представником) завідомо необгрунтованої, штучної заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні №63212967.

Відповідно, суд суд приходить до висновку, що викладені у заяві про заміну сторони виконавчого провадження доводи не знайшли свого підтвердження, а тому відсутні підстави для процесуального правонаступництва.

Враховуючи вищезазначене та керуючись приписами ст.44 Цивільного процесуального кодексу України щодо зловживання процесуальниим правами,

Керуючись ст. ст. 271 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву заінтересованої особи ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали суду від 10.10.2025 року по справі № 171/2237/25 (провадження № 6/171/155/25) щодо заяви адвоката Селівакіна І.О., який діяв в інтересах ОСОБА_2 , про заміну сторони у виконавчому провадженні № 63212967 - задовольнити.

Роз`яснити, ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 10.10.2025 року, по справі № 171/2237/25 (провадження № 6/171/155/25) щодо заяви адвоката Селівакіна І.О., який діяв в інтересах ОСОБА_2 , про заміну сторони у виконавчому провадженні № 63212967, зазначивши, що вказане судове рішення в частині того, що наведені у заяві про заміну сторони у виконавчому провадженні відомості, в своїй сукупності свідчать про необґрунтованість цієї заяви та зловживання процесуальними правами є підтвердженням факту зловживання як ОСОБА_2 так і його представником, адвокатом Селівакіним Ігорем Олександровичем, процесуальними правами в частині подання завідомо необгрунтованої, штучної заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні № 63212967.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Копію ухвали надіслати (видати) особам, які беруть участь у справі.

Суддя С.М.Ліпчанський