ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/1183/25 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Майданіка В.В.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Склярської І.В.,

секретар Олійник К.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Херсонська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Кондратюка Сергія Сергійовича, який діє від імені Херсонської міської ради, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 серпня 2025 року, ухвалене у складі судді Зуб І.Ю., дата складення повного тексту рішення не зазначено, у справі за позовом ОСОБА_1 до Херсонської міської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до Херсонської міської ради, в якому просив визначити йому, ІНФОРМАЦІЯ_1 , додатковий строк тривалістю у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 10 листопада 2023 року складено актовий запис № 19299.

Позов обґрунтований наступним.

Згідно повторного свідоцтва про народження НОМЕР_1 , виданого Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 02.08.2024 року ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 10 листопада 2023 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено актовий запис № 19299 та видано свідоцтво про смерть НОМЕР_2 .

З 23 березня 1973 року і на момент своєї смерті ОСОБА_2 була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 , у той час як з січня 2023 року фактично проживала у м. Києві разом з позивачем, оскільки проходила лікування від онкологічної хвороби.

Як зазначено у лікарському свідоцтві про смерть № 658 від 10 листопада 2023 року, ОСОБА_2 померла в стаціонарі Комунального некомерційного підприємства "Київська міська клінічна лікарня № 5".

Похованням померлої займався позивач та його дружина ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, до складу якого увійшли 50/100 житлового будинку АДРЕСА_1 , на підтвердження чого надана інформаційна довідка з державного реєстру речових прав.

Листом від 18.09.2024 року за № 357/01-16 приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу С.І. Кличановська повідомила позивача про неможливість оформлення ним прав на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_2 , у зв`язку з пропуском 6-ти місячного строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Згідно витягу із спадкового реєстру № 78400861 спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , не заводилась.

Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем померлої ОСОБА_2 й інші спадкоємці, які могли б дати письмову згоду на подання ним заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини відсутні, визначення додаткового строку на прийняття спадщини можливе лише в судовому порядку.

Поважність причин пропуску 6-ти місячного строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері позивач обґрунтовує помилковим сприйняттям ним факту спільного проживання разом із матір`ю у м. Києві, як такого, що свідчив про фактичне прийняття ним спадщини, у сукупності з тими обставинами, що поїздка з міста Києва, де він постійно мешкає, до міста Херсона, який є місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , внаслідок військової агресії рф, постійних обстрілів Херсона, ускладненням транспортного сполучення між містами, не могла бути безпечною та передбачуваною у часі, через що позивач, враховуючи щільний графік своєї роботи, зміг звернутися до нотаріуса у м. Херсоні за оформленням спадщини після смерті матері лише під час своєї відпустки, яка йому була надана у вересні 2024 року.

На підставі викладеного просив задовольнити позов.

Ухвалою суду від 11.10.2024 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Від Херсонської міської ради надійшли письмові пояснення/правова позиція, в яких відповідач заперечує проти задоволення позову, посилаючись на недоведеність позивачем існування об`єктивних перешкод та поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини.

Вказано, що, враховуючи надані позивачем докази, останнім місцем проживання спадкодавця є місто Київ (з 18.01.2023 року по 21.07.2023 року за адресою АДРЕСА_2 , а з 18 липня 2023 року і до моменту своєї смерті в квартирі АДРЕСА_3 ), як адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживала строком понад шість місяців на рік. До того ж, згідно лікарського свідоцтва про смерть № 658 від 10 листопада 2023 року, смерть спадкодавиці настала в стаціонарі Комунального некомерційного підприємства "Київська міська клінічна лікарня № 5".

Відтак, зазначив, враховуючи ст.1221 ЦК України, ст.ст. 2, 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", а також позицію Верховного Суду (зокрема рішення по справі № 484/747/17 провадження № 61-44149св18 від 10.01.2019 року), є підстави для висновку, що останнім місцем проживання спадкодавиці є місто Київ, тому позивач мав законне право, та відсутність перешкод, звернутись до нотаріуса міста Києва для відкриття спадщини у встановлений 6-ти місячник строк. Однак позивачем не здійснено вказаних дій з метою реалізації свого права. Крім того, заяви подаються нотаріусу незалежно від місця відкриття спадщини (абз. 1 п. 21 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Від представника позивача надійшли заперечення на письмові пояснення відповідача, в яких зазначено наступне.

Цей позов спрямовано на захист права позивача на прийняття спадщини, а не на її відкриття, бо спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилася за фактом настання смерті (частина 1 статті 1220 ЦК України) та не потребує від позивача додаткових дій.

Заперечуючи проти задоволення позову ОСОБА_1 , Херсонська міська рада цитує висновки із постанов Верховного Суду, які приймалися 11 липня 2018 року (справі №381/4482/16-ц (провадження №61-12844св18) та 11 листопада 2020 року (справа № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), і в яких зазначено, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Тож, посилаючись на вказані висновки, а також на певні правові норми, що регулювали питання прийняття спадщини у період 2023-2024 років, Херсонська міська рада вважає, що у позивача не було поважних причин, які б унеможливлювали або суттєво ускладнювали подання ним заяви на прийняття спадщини після смерті своєї матері.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Перелік причин, які можуть бути визнані судом поважними для визначення спадкоємцю додаткового строку на прийняття спадщини, на законодавчому рівні не визначений. Тож, питання про поважність пропуску строку є оціночним.

Представник відповідача через електронний кабінет надав додаткові письмові пояснення. Зазначено, що не погоджується із запереченнями, які, на їх думку, ґрунтуються на невірному сприйнятті представником позивача правової позиції відповідача.

Представником позивача подано додаткові заперечення, де вказано про незгоду із думкою сторони відповідача. Звернуто увагу, що позивач пропустив строк подання заяви про прийняття спадщини на чотири місяці.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.06.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, вказаних в позовній заяві, просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених в письмових поясненнях, просив відмовити в задоволенні позову.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 27 серпня 2025 року у даній справі позов було задоволено. Суд ухвалив визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), додатковий строк тривалістю у три місяці з дати набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис № 19299, складений 10 листопада 2023 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивач є сином померлої ОСОБА_2 , тобто був обізнаний щодо наявності спадкового майна, з того, що позивач займався похованням померлої, а тому він був обізнаний щодо факту смерті ОСОБА_2 . Також суд враховував, що позивач помилково сприймав факт спільного проживання позивача разом із матір`ю без реєстрації місця проживання, як факт прийняття ним спадщини, доказів іншого не надано, а також з того, що позивач вважав, що заяву про прийняття спадщини необхідно подавати тільки в місті Херсоні, а це потребувало приїзду до міста, яке перебуває в зоні бойових дій.

Також суд враховував абз. 1 п.21 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до яких передбачена можливість подавати нотаріусу заяву про прийняття спадщини незалежно від місця відкриття спадщини, наслідком чого, на думку суду, можна зробити висновок, що позивач мав бути обізнаний щодо даного факту. А тому, як вважав суд, доводи сторони позивача в цій частині суд до уваги не взяв.

Також суд не прийняв до уваги посилання сторони відповідача на відсутність постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки, на думку суду, лист від 18.09.2024 року за № 357/01-16 приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу С.І. Кличановської про неможливість оформлення прав на спадкове майно сам по собі вказує на наявність перешкод у позивача для реалізації спадкових прав.

Також суд виходив з того, що факт введення в Україні воєнного стану ускладнює реалізацію прав певною мірою вчасно, враховував графік роботи позивача, період його відпустки, в якій він звернувся до нотаріуса, а також строк пропуску для подання заяви про прийняття спадщини, а саме чотири місяці, що є незначним, а тому вважав, що вказані обставини є поважними причинами пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини.

Таким чином, пославшись на ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини (від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України", від 27.06.2000 року у справі "Ілхан проти Туреччини", від 13.06.1979 року у справі "Маркс проти Бельгії"), вважаючи, що факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, відзначаючи обов`язок держави дотримуватись справедливого балансу між інтересами суспільства та правами особи, суд вважав за необхідне визнати причини пропуску спадкоємцем строку подачі заяви про прийняття спадщини поважними, а позов задовольнити і визначити позивачу додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини.

При цьому суд звернув увагу на те, що, визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не вирішує питання про визнання за ним права на спадщину, адже спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

На вказане судове рішення Кондратюк Сергій Сергійович, який діє від імені Херсонської міської ради, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати ухвалити нове рішення про відмову в позові. При цьому він послався на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема вказав, що суд не прийняв до уваги те, що правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. А поважними, як вказав скаржник, є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини. Пославшись на постанову Верховного Суду від 17.02.2022 року у справі № 953/15603/20, скаржник вказав, що встановлений законом 6 місячний строк є цілком розумним та достатнім для вчинення спадкоємцем юридично значимих дій щодо прийняття спадщини, а тому причини, які об`єктивно унеможливлювали вчинення дій щодо прийняття спадщини, мають існувати протягом усього цього строку, або принаймні його істотної частини з такими наслідками, щоб протягом решти строку спадкоємець об`єктивно не мав змоги реалізувати своє право на прийняття спадщини.

Також зазначив, що поза увагою суду залишилось те, що з 22.05.2023 року по 29.01. 2024 року включно стаття 1221 ЦК України діяла в редакції Закону України від 23 лютого 2023 року № 2923-IX, відповідно до якої місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, а тому, враховуючи смерть спадкодавця 09 листопада 2023 року, майже три місяці після смерті матері позивач мав можливість звернутись до нотаріуса в м. Києві із заявою про прийняття спадщини, але своїм правом він не скористався та не надав жодних обґрунтованих пояснень.

Також вказав, що суд не врахував того, що з 30.01.2024 року набрав чинності Закон України від 8 листопада 2023 року № 3450- IX "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини", яким ключові положення статті 1221 ЦК України було повернуто до раніше діючої редакції, а розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України було доповнено п.21, відповідно до якого, зокрема, у період дії воєнного стану в Україні та протягом 6 місяців з дня його припинення або скасування у випадку, якщо місцем відкриття спадщини є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, територія, на якій ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупована Російською Федерацією територія, щодо яких не визначено дату завершення бойових дій або тимчасової окупації, дату відновлення здійснення своїх повноважень органами державної влади у повному обсязі, заява про прийняття спадщини, інші заяви щодо спадщини в межах спадкової справи подаються нотаріусу незалежно від місця відкриття спадщини. А тому, вказав, з 30.01.2024 року позивач, який вважав що місцем відкриття спадщини є місто Херсон (яке перебуває в зоні активних бойових дій), мав право та можливість звернутись до будь якого нотаріуса на території України із заявою про прийняття спадщини, але цього не вчинив.

Також зазначив, що суд не прийняв до уваги те, що відповідно до п.3.5. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296, позивач мав змогу подати засобами поштового зв`язку до нотаріуса в місті Херсоні заяву про прийняття спадщини як із засвідченням справжності підпису так і без засвідчення. Нотаріус в такому випадку заводить спадкову справу. Однак позивач таких дій не вчинив.

Також вказав, що поза увагою суду залишилось те, що усе зазначене у сукупності свідчить про відсутність поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій, пов`язаних з прийняттям спадщини. При цьому, зазначив, в оскаржуваному рішенні не надано мотивованої оцінки аргументам відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Також зазначив, що суд не врахував того, що в матеріалах справи відсутня постанова про відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, а наявний лише лист-роз`яснення приватного нотаріуса Кличановської С.І. від 18.09.2024 року, що є недостатнім для звернення до суду з цим позовом. При цьому послався на постанову № 7 від 30.05.2008 Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" та Лист від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", відповідно до яких при розгляді справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Також вказав, що є такими, які не відповідають вимогам законів та усталеній судовій практиці, викладеній у постановах Верховного Суду, висновки суду про те, що єдиною причиною за твердженнями позивача, пов`язаною з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій, яку суд визнав поважною, є графік роботи позивача та період його відпустки. При цьому зазначив, що позивач, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку встановленого для прийняття спадщини графіком роботи та періодом відпустки, не надав доказів відмови роботодавця в наданні йому дня відпочинку (відгулу), щорічної додаткової відпустки, відпустки без збереження заробітної плати. До того ж, вказав, позивач мав можливість звернутись до нотаріуса в час перерви для відпочинку і харчування або в суботу чи неділю, так як ці дні є вихідними на підприємстві, а приватні нотаріуси мають право вчиняти нотаріальні дії в ці дні.

Відносно належності, допустимості, достовірності та достатності доказів, наданих позивачем, скаржник зазначив, що на його думку позовна заява необґрунтована, недоведена а обставини справи ґрунтуються виключно на словах позивача та не підтверджені достатніми доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 04.11.2025 року о 08-20 годині, однак учасники справи, які до суду не з`явилися й про причини неявки суд не повідомили, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Фактичні обставини, встановлені судом

Відповідно до Свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (видане повторно) позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_5 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 2 від 02.08.2024 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружнини " ОСОБА_7 ".

Наведене вказує на наявність родинних зав`язків позивача з померлою ОСОБА_2 , як сина та матері.

Згідно Свідоцтву про смерть НОМЕР_2 , виданому Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 10 листопада 2023 року складено актовий запис № 19299.

На момент смерті ОСОБА_2 була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 , як вказано в листі № 357/01-16 від 18.09.2024 року.

Згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав № 395940782 ОСОБА_2 на праві власності належить 50/100 житлового будинку АДРЕСА_1 .

Позивач має зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , що вбачається з довідки про внесення відомостей до ЄДДР.

Згідно довідки Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації № 01-05/6025 від 10.10.2024 року ОСОБА_2 перебувала на обліку в управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як внутрішньо переміщена особа по фактичному місцю проживання за адресою АДРЕСА_2 з 18.01.2023 по 21.07.2023.

21.07.2023 ОСОБА_2 знята з обліку по причині "вибуття в інший район", відповідно до Довідки управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 01.10.2024 року.

Згідно довідки Управління соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 231 від 10.09.2024 року ОСОБА_2 перебувала на обліку в управління соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації як внутрішньо переміщена особа по фактичному місцю проживання за адресою АДРЕСА_4 з 18.07.2023 по 09.11.2023.

Відповідно до Свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 від 10 листопада 2023 року, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 м. Києві у віці 70 років, про що 10 листопада 2023 року було складено відповідний актовий запис за № 19299. Свідоцтво видано Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Відповідно до лікарського Свідоцтва про смерть № 658 від 10 листопада 2023 року, ОСОБА_2 померла в стаціонарі Комунального некомерційного підприємства "Київська міська клінічна лікарня № 5".

З копій документів на поховання ОСОБА_2 вбачається, що похованням займався позивач та ОСОБА_3 , яка є дружиною позивача, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб НОМЕР_4 .

Згідно Довідки від 01.10.2024 року за вих. № 605/1/1.1.-07, виданої ТОВ "Інтеркабель Київ", ОСОБА_1 з 13.10.2020 року працює на вказаному підприємстві на посаді фінансового директора та здебільшого має ненормований робочий день. За період з 13.10.2023 року по 12.10.2024 року позивачу, згідно наказу № 134-К від 12.09.2024 року, була надана відпустка тривалістю 7 календарних днів з 16.09.2024 по 22.09.2024.

Листом від 18.09.2024 року за № 357/01-16 Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу С.І. Кличановська на звернення позивача від 18.09.2024 року повідомила його про неможливість оформлення ним прав на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_2 , у зв`язку з пропуском 6-ти місячного строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Згідно витягу із спадкового реєстру № 78400861 від 18.09.2024 року спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , не заводилась, що вказує на відсутність інших спадкоємців, які б звертались до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до положень чинної ст.1221 ЦК України

--- місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина 1);

--- якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходження основної частини рухомого майна (частина 2);

--- якщо спадкодавець мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається відповідно до Закону України "Про міжнародне приватне право" (частина 3).

Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина 1); заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (частина 2).

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Із положень ст.1261 ЦК України вбачається, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За положеннями ст.1272 ЦК України:

--- якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина 1);

--- за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (частина 2);

--- за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина 3).

Отже, виходячи зі змісту ст.1272 ЦК України, позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається:

1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори;

2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1), здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.2).

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК; вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини; при цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є сином ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 м. Києві у віці 70 років, він був обізнаний щодо наявності спадкового майна, він займався її похованням, отже був обізнаний щодо факту смерті своєї вказаної матері. Позивач помилково сприймав факт спільного проживання разом із матір`ю, без реєстрації місця проживання, як факт прийняття ним спадщини, доказів іншого не надано. Крім того, він вважав, що заяву про прийняття спадщини необхідно подавати тільки в місті Херсоні, а це потребувало приїзду до міста, яке перебуває в зоні бойових дій.

З 22.05.2023 року по 29.01.2024 року включно стаття 1221 ЦК України діяла в редакції Закону України від 23 лютого 2023 року № 2923-IX, відповідно до якої місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, а тому, враховуючи смерть спадкодавця ОСОБА_2 09 листопада 2023 року, до 29.01.2024 року для прийняття спадщини міг звернутись до нотаріуса в м. Києві із заявою про прийняття спадщини.

Також, з 30.01.2024 року набрав чинності Закон України від 8 листопада 2023 року № 3450- IX "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини", яким ключові положення статті 1221 ЦК України було повернуто до раніше діючої редакції, а розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України було доповнено п.21, відповідно до якого, зокрема, у період дії воєнного стану в Україні та протягом 6 місяців з дня його припинення або скасування у випадку, якщо місцем відкриття спадщини є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, територія, на якій ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупована Російською Федерацією територія, щодо яких не визначено дату завершення бойових дій або тимчасової окупації, дату відновлення здійснення своїх повноважень органами державної влади у повному обсязі, заява про прийняття спадщини, інші заяви щодо спадщини в межах спадкової справи подаються нотаріусу незалежно від місця відкриття спадщини. А тому, з 30.01.2024 року позивач, який вважав що місцем відкриття спадщини є місто Херсон (яке перебуває в зоні активних бойових дій), мав звернутись до будь якого нотаріуса на території України із заявою про прийняття спадщини.

Також, відповідно до п.3.5. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296, позивач мав подати засобами поштового зв`язку до нотаріуса в місті Херсоні заяву про прийняття спадщини як із засвідченням справжності підпису так і без засвідчення. Нотаріус в такому випадку заводить спадкову справу.

Таким чином, підсумовуючи викладене, встановлено, що позивач для прийняття спадщини:

--- до 29.01.2024 року мав звернутись до нотаріуса в м. Києві із заявою про прийняття спадщини,

--- з 30.01.2024 року, вважаючи що місцем відкриття спадщини є місто Херсон (яке перебуває в зоні активних бойових дій), мав звернутись до будь якого нотаріуса на території України із заявою про прийняття спадщини,

--- або повинен був подати засобами поштового зв`язку до нотаріуса в місті Херсоні заяву про прийняття спадщини як із засвідченням справжності підпису так і без засвідчення,

однак цього не зробив, відповідним чином пояснивши це, а саме наступним: --- помилково сприймав факт спільного проживання разом із матір`ю, без реєстрації місця проживання, як факт прийняття ним спадщини; --- вважав, що заяву про прийняття спадщини необхідно подавати тільки в місті Херсоні, а це потребувало приїзду до міста, яке перебуває в зоні бойових дій; --- враховуючи щільний графік своєї роботи, позивач зміг звернутися до нотаріуса у м. Херсоні за оформленням спадщини після смерті матері лише під час своєї відпустки, яка йому була надана у вересні 2024 року.

Поважними причинами пропуску строку можна вважати, зокрема: тривалу хворобу спадкоємців; велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Як вбачається з правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 22 січня 2020 року у справі № 345/3960/17, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Згідно висновку Верховного Суду, зробленого в постанові від 19 грудня 2019 року у справі №755/14798/18, хвороба спадкоємця не є беззаперечно поважною причиною, пов`язаною з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкодавця.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи й дав належну оцінку зібраним доказам, а тому прийшов до вірного висновку про те, що позивач помилково сприймав факт спільного проживання його разом із матір`ю без реєстрації місця проживання, як факт прийняття ним спадщини, адже доказів іншого не надано, а також з того, що позивач вважав, що заяву про прийняття спадщини необхідно подавати тільки в місті Херсоні, а це потребувало приїзду до міста, яке перебуває в зоні бойових дій.

Також суд враховував абз. 1 п.21 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до яких передбачена можливість подавати нотаріусу заяву про прийняття спадщини незалежно від місця відкриття спадщини, наслідком чого, як правильно відзначив суд, позивач мав бути обізнаний щодо даного факту. А тому суд правомірно доводи позивача в цій частині суд до уваги не взяв.

Також суд обґрунтовано не прийняв до уваги посилання сторони відповідача на відсутність постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки лист від 18.09.2024 року за № 357/01-16 приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу С.І. Кличановської про неможливість оформлення прав на спадкове майно сам по собі вказує на наявність перешкод у позивача для реалізації спадкових прав. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 07.02.2024 року у цивільній справі № 201/1883/21, та від 06.05.2020 року у цивільній справі № 613/1289/17.

Також суд обґрунтовано враховував факт введення в Україні воєнного стану, що ускладнює реалізацію прав певною мірою вчасно, враховував графік роботи позивача (ненормований робочий день), період його відпустки, в якій він звернувся 18.09.2024 року до нотаріуса з приводу спадщини (за період з 13.10.2023 року по 12.10.2024 року позивачу була надана відпустка тривалістю 7 календарних днів з 16.09.2024 по 22.09.2024), а також строк пропуску для подання заяви про прийняття спадщини, а саме чотири місяці (спадкодавець ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , відтак заяву про прийняття спадщини слід було подати до 09 травня 2024 року, а до нотаріуса позивач звернувся 18 вересня 2024 року), що є незначним, а тому обґрунтовано вважав, що вказані обставини є поважними причинами пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини.

Крім того, пославшись на ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини (від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України", від 27.06.2000 року у справі "Ілхан проти Туреччини", від 13.06.1979 року у справі "Маркс проти Бельгії"), вважаючи, що факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, відзначаючи обов`язок держави дотримуватись справедливого балансу між інтересами суспільства та правами особи, суд обґрунтовано вважав за необхідне визнати причини пропуску спадкоємцем строку подачі заяви про прийняття спадщини поважними, а позов задовольнити.

Суд апеляційної інстанції також враховує й те, що правовідносини у цій справі виникли під час повномасштабної агресії рф проти України, введення воєнного стану, ведення активних бойових дій по всьому периметру державного кордону й лінії зіткнення з ворожими військами, щоденних атак ворога, у тому числі й повітряних, що є загальновідомим фактом. Вказане, як таке, що не мало прецеденту в історії держави, само по собі негативним чином впливало на самопочуття та оцінку ситуації позивачем, який враховував відсутність інших спадкоємців і помилково сприймав факт спільного проживання разом із матір`ю, без реєстрації місця проживання, як факт прийняття ним спадщини.

Крім того, апеляційний суд враховує й те, що по суті жодних негативних наслідків вказане рішення для відповідача не містить, адже позивач претендує на майно (50/100 житлового будинку АДРЕСА_1 ), яке було власністю його померлої матері, за відсутності інших спадкоємців. Вказані обставини, з урахуванням того, що внаслідок війни багато житлових квартир та будинків є покинутими й недоглянутими або залишилися без власників, які загинули чи виїхали назавжди, і можуть залишитись такими протягом тривалого часу, навіть після закінчення війни чи замороження бойових дій, дають підстави для висновку про те, що задоволення позову дасть змогу позивачу прийняти та оформити спадщину й по суті зберегти її, дати їй належний догляд.

Отже, наявні підстави для задоволення заявлених позивачем вимог про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, а рішення суду є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання на неврахування судом того, що позивач не довів поважність причин пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій, пов`язаних з прийняттям спадщини. При цьому суд апеляційної інстанції враховує обставини справи, повномасштабну агресію рф проти України, введення воєнного стану, ведення активних бойових дій, помилкове сприйняття позивачем факту спільного проживання разом із матір`ю, без реєстрації місця проживання, як факт прийняття ним спадщини, враховує графік роботи позивача (ненормований робочий день), період його відпустки, в якій він звернувся 18.09.2024 року до нотаріуса з приводу спадщини (за період з 13.10.2023 року по 12.10.2024 року позивачу була надана відпустка тривалістю 7 календарних днів з 16.09.2024 по 22.09.2024), а також строк пропуску для подання заяви про прийняття спадщини, а саме чотири місяці, що є незначним. Крім того, апеляційний суд виходить і з обов`язку держави дотримуватись справедливого балансу між інтересами суспільства та правами особи, а також і з того, що по суті жодних негативних наслідків вказане рішення для відповідача не містить, адже позивач претендує на майно, яке було власністю його померлої матері, за відсутності інших спадкоємців.

Також підлягають відхиленню й посилання скаржника на те, що в матеріалах справи відсутня постанова про відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, а наявний лише лист-роз`яснення приватного нотаріуса Кличановської С.І. від 18.09.2024 року, що є недостатнім для звернення до суду з цим позовом. При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що, як вже було вказано, лист нотаріуса про неможливість оформлення прав на спадкове майно сам по собі вказує на наявність перешкод у позивача для реалізації спадкових прав. Верховний Суд у постанові від 07.02.2024 року у цивільній справі № 201/1883/21 (провадження № 61-10304св23, у ЄДРСРУ рішення № 116955458), серед іншого, зробив правовий висновок про те, що "Вважаючи передчасними позовні вимоги ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні позову. Проте, апеляційний суд залишив поза увагою надану позивачем письмову відповідь приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Двірник І. В. від 10 червня 2021 року, яка фактично і є відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину. Оформлення відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді відповіді на заяву, а не постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, не змінює суті такого документу нотаріуса і зводиться до відмови заявнику у видачі свідоцтва". Також, Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 року у цивільній справі № 613/1289/17 (провадження № 61-42472св18, у ЄДРСРУ рішення № 89139488) зробив правовий висновок про те, що "Отримавши лист Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області від 26 жовтня 2017 року, який фактично є відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), ОСОБА_1 у листопаді 2017 року звернувся до суду з зазначеним вище позовом, що спростовує доводи касаційної скарги про пропуск позивачем позовної давності".

Крім того, як такі, що не впливають на правильність прийнятого рішення та не містять підстав для його скасування, слід залишити поза увагою інші доводи апеляційної скарги.

Висновки суду апеляційної інстанції

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для того, щоб апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Кондратюка Сергія Сергійовича, який діє від імені Херсонської міської ради, залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повної постанови 04 листопада 2025 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ І.В. Склярська