Єдиний унікальний номер: 379/1724/25
Провадження № 2/379/687/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 рокум.Тараща

Таращанський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Шабрацького Г.О.,

за участю секретаря судового засідання Гопкало О.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

УСТАНОВИВ:

03.10.2025 позивачка ОСОБА_1 звернулася до Таращанського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 27.11.2007 року був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка ОСОБА_5 . В подальшому у сторін не склалися сімейні стосунки, на момент звернення до суду шлюб носить формальний характер. Примирення між сторонами відбутися не може, з огляду на те що вони фактично більше двох років не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Подальше збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивачки. Крім того позивачка вказує, що спільним дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий належний рівень не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Такий рівень сама позивачка не зможе забезпечити, тому відповідач, який є здоровим та працездатним і має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 від усіх його доходів. При сплаті відповідачем аліментів у зазначеному розмірі забезпечиться рівність при несенні обов`язку утримання дитини. Позивачка зазначає, що інших осіб на утриманні відповідача немає, він працездатний, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому він матиме змогу сплачувати такий розмір аліментів. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить суд розірвати зареєстрований шлюб з відповідачем; залишити їй шлюбне прізвище « ОСОБА_6 »; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/3 частки від усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

03.10.2025 справа надійшла до Таращанського районного суду Київської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2025 головуючим суддею в указаній судовій справі визначено суддю Шабрацького Г.О.

07.10.2025 суд постановив ухвалу, якою прийняв указаний позов до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.24-25).

Відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не подав.

06.11.2025 відповідач, до початку першого судового засідання, позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення.

06.11.2025 до початку першого судового засідання, позивач та його представник, позовні вимоги підтримали повністю.

Відповідно до статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до частити четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Вивчивши позовну заяву, перевіривши викладені у ній обставини, дослідивши надані докази, суд встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст спірних правовідносин.

Суд установив, що 25 листопада 2007 року позивачка ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_3 зареєстрували шлюб у Виконкомі Ківшоватської сільської ради Таращанського району Київської області, актовий запис № 15, що вбачається з наявного у матеріалах справи свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 25.11.2007 (а.с. 5).

Під час шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сторін народився син ОСОБА_4 , що встановлено з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 17.01.2011 та ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка ОСОБА_5 , що встановлено з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 14.03.2014 (а.с.8, 9).

Сторони зареєстровані і фактично проживають за різними адресами (а.с.11, 21).

Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, що визначено положеннями ст. 24 СК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя.

За вимогами ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберігати шлюб з відповідачем.

Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Сторони не виявили бажання примиритись, відповідних заяв суду не подавали. Натомість відповідач ОСОБА_3 у суді позовні вимоги визнав повністю, а позивачка ОСОБА_1 у позовній заяві заперечувала проти надання строку на примирення.

Згідно з положеннями частин третьої та четвертої ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

З матеріалів справи та позицій сторін суд установив, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що спільне життя сторін не склалось та припинене. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе.

Суд вважає встановленим, що позовна заява в частині розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами слід припинити шляхом його розірвання.

Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

За ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Позивачка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, але у позовній заяві просила залишити їй шлюбне прізвище, а тому суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_6 ».

При вирішенні питання про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання дітей, суд керується наступним.

Частиною 2 ст. 2 Сімейного кодексу України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Відповідно до частин 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства», визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 3, 18 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Статтею 141 СК України визначено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини не залежно від того, чи перебувають вони у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Як встановлено судом позивач та відповідач до цього часу перебувають в шлюбі, мають спільних дітей сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком яких в свідоцтвах про народження вказаний відповідач.

Діти проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні, що не заперечується сторонами.

Як вже раніше зазначалось, відповідач ОСОБА_3 відзив на позовну заяву не подав, визнав заявлені позовні вимоги повністю та не заперечував проти їх задоволення.

При визначенні розміру аліментів, суд враховує обставини відповідно до ст.ст.182, 183 СК України, зокрема, що платник аліментів інших утриманців не має та аліментів не сплачує, є особою працездатного віку, відомостей про наявність тяжких захворювань або інших вад здоров`я суду не надано, а також не повідомлено будь-які інші обставини, що свідчать про неможливість надавати матеріальну допомогу і брати участь в утриманні своїх дітей.

На підставі наведеного вище, враховуючи, що позовні вимоги визнав повністю, суд вважає доведеною наявність фактичних і правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей і вважає необхідним задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір».

Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів позивачка звільнена, а за вимогу про розірвання шлюбу сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн. (а.с. 1).

Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З урахуванням того, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подана заява про визнання позову, 50 відсотків судового збору, за вимогу про розірвання шлюбу, що складає 605,60 гривень, підлягають поверненню з державного бюджету позивачу. Решту судового збору за вимогу про розірвання шлюбу, у сумі 605,60 гривень слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Крім того, оскільки від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів позивачка звільнена, стягненню із відповідача на користь держави підлягає 50 % судового збору у розмірі 605,60 грн. за вимогу про стягнення аліментів.

Керуючись, ст. ст. 24, 55, 56, 84, 110, 112-115, 180-183 Сімейного кодексу України, ст. ст. 4, 12, 81, 206, 263-266, 354- 355, 430 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований 25 листопада 2007 року Виконкомом Ківшоватської сільської ради Таращанського району Київської області, актовий запис № 15.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_6 ».

Стягнути із ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_8 , в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.10.2025 року та до досягнення старшою дитиною повноліття.

На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Повернути ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого згідно квитанції № 1.332124003.1 від 30.09.2025 року у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Держави 50 відсотків судового збору за вимогу про стягнення аліментів в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивачка: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено та підписано 06.11.2025 року.

Суддя Таращанського районного суду Київської області Григорій ШАБРАЦЬКИЙ