П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 жовтня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.,

з участю секретаря судового засідання: Мочан М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 березня 2025 року у складі судді Хамник М.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним правочину,-

встановив:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним правочину.

Позов мотивовано тим, що 29.11.2007 між ОСОБА_1 , та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі керуючого філією «Закарпатське регіональне управління» AT КБ «ПриватБанк» (далі - Банк), з другого боку, як кредитодавцем, було укладено Кредитний договір №MKMOGA00000285 (далі - Кредитний договір).

У подальшому до Кредитного договору між ОСОБА_1 , з одного боку, як позичальником, та Банком з другого боку, як кредитодавцем, було укладено низку додаткових угод, зокрема 20.09.2012 підписано Додаткову угоду згідно з умовами якої до Кредитного договору № MKMOGA00000285 внесені зміни. Так Додатковою угодою позичальнику зменшено суму заборгованості на 5370,36 доларів США, що становить суму пені. Банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 29-11-2007 року до 28-11-2017 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії кредиту у розмірі 44271,64 доларів США (далі - «Кредит») на споживчі цілі, а також у розмірі 13021,64 доларів США на 2 сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,09% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п.3.10. даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.6.2. Даного Договору.

Періодом сплати кредиту встановлено з «25» по «30» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачуться в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в Період сплати починаючи з 20.09.2012 року Позичальник повинен: надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 601,50 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до Графіка погашення кредиту (Додаток № 1).

В разі порушення Позичальником строків по сплаті відсотків за користування Кредитом, та винагород, зазначених в Договорі, згідно статтями 212,611,651 Цивільного кодексу України Сторони узгодили протягом періоду неналежного виконання Позичальником зобов`язань по сплаті відсотків за користування Кредитом та винагород, передбачених Договором, далі Плата за Кредитом, Плата за Кредитом нараховується Банком у розмірі фактично сплаченої Позичальником. При цьому, позичальник за весь період неналежного виконання зобов`язань по сплаті Плати за Кредитом сплачує Банку неустойку: - в розмірі 100-% від розміру неналежно сплачених відсотків за користування Кредитом; - в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених Договором.

Сплата Позичальником штрафу здійснюється за кожен місяць такого порушення, починаючи з останнього місяця належного виконання Позичальником зобов`язання по сплаті Плати за Кредитом. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, штраф сплачується в гривневому еквівалентні по курсу НБУ на дату сплати. Банк обумовлює, що на період неналежного виконання Позичальником зобов`язань по сплаті Плати за цим Кредитом, що включає в собі відсотки за користування Кредитом та винагород, передбачених Договором,здійснюється зменшення розміру Плати за Кредитом до суми фактично сплаченої Позичальником.

Згідно статей 212, 611, 651 Цивільного кодексу України при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в Графіку погашення кредиту, за цим Договором, понад 1460 днів, щодо зобов`язань строк яких не настав, Сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 1460 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 1461 дня порушення, вважаться простроченою. Термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 50 (п`ятдесят) років.

На думку позивача, враховуючи вищенаведене, вказаною Додатковою угодою від 20.09.2012 внесені суттєві зміни до Кредитного договору № MKMOGA00000285 від 29.11.2007, в тому числі в частині істотних умов договору, а саме - його предмету та ціни кредиту, оскільки саме п. 7.1. Кредитного договору в розділі 7 «Особливі умови» визначав суму кредиту, а також його реальну вартість для позичальника.

Так згідно Кредитного договору Банк зобов`язувся надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з «29» листопада 2007 року по «28» листопада 2017 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії кредиту у розмірі 35 000,00 доларів США (далі - «Кредит») на наступні цілі: споживчі цілі, а також у розмірі 3750,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.10 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного Договору.

Період сплати кредиту «01» до «05» число кожного місяця. Щомісячний платіж становив 555,96 доларів США.

Таким чином, на думку позивача, Банк штучно завищив реальну вартість кредиту, включивши умови щодо видачі кредиту для сплати чергових страхових платежів по погодженим з Банком Договорам страхування, а саме Договору страхування заставного майна та Договору особистого страхування Позичальника, які фактично сплачувалися Банком самостійно за рахунок кредитних коштів у відповідності до п.п. 2.1.3, 2.2.7. 4 Кредитного договору, тобто ОСОБА_1 , як позичальник, всупереч вимог законодавства та умов договору, ці кошти не отримував.

Порівняння положень п. 7.1. Кредитного договору № MKMOGA00000285 у первинній його редакції від 29.11.2007 та у редакції, яка викладена в Додатковій угоді від 20.09.2012 до Кредитного договору, дає підстави стверджувати, що реальна вартість кредиту для споживача зросла із суми в розмірі 66715,20 долари США (сума щомісячного платежу у розмірі 555,96 долари США х 120 місяців) зросла до суми 72180,00 доларів США (сума щомісячного платежу у розмірі 601,50 долари США х 120 місяців). При цьому, Банком при укладанні Додаткової угоди від 20.09.2012 до Кредитного договору не дотримано вимоги статті 203 Цивільного кодексу України та грубо порушено Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які затверджені постановою правління НБУ №168 від 10.05.2007, чим позивача було введено в оману як споживача, оскільки йому не було доведено інформацію щодо суттєвого подорожчання кредиту та реальної процентної ставки за користування кредитними коштами, що є обов`язковим.

Оскільки Додаткова угода до Кредитного договору була укладена 20.09.2012, на думку позивача на неї розповсюджується дія Закону України від 22.09.2011№3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», у зв`язку з чим Банк у додатковій угоді повинен був здійснити перерахунок саме в національній валюті, адже зміна основних умов договору робить додаткову угоду - новим переукладеним договором. Таким чином, Банк переклав всі подальші негативні наслідки знецінення національної валюти на ОСОБА_1 , як споживача, свідомо уклавши Додаткову угоду в доларах у порушення вимог статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції від 22.09.2011 щодо заборони надання споживчих кредитів в іноземній валют, що в силу статей 203, 205 Цивільного кодексу України робить цю додаткову угоду не дійсною.

Також до додаткової згоди були включені несправедливі умови, всупереч статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», які призводять до істотного дисбалансу між правами та обов`язками сторін. Також не вказана відповідальність надавача кредиту у разі не виконання ним своїх зобов`язань, що є підставою для визнання додаткової угоди недійсною.

Про незаконність даної Додаткової угоди 20.09.2012 до Кредитного договору №MKMOGA00000285 свідчить і список різних додаткових платежів, окрім відсотків, за користування кредитними коштами, а саме: - винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту 3,00 % від суми виданого кредиту, щомісячні сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2, а також оплата страхових платежів, які є взагалі не обґрунтованими, оскільки кредит був забезпечений іпотекою, що прямо забороняється Законом України «Про захист прав споживачів» (частина 4 статті 11 у редакції Закону України від 22.09.2011 №3795-VI).

Вищенаведене, на думку позивача, свідчить про те, що умови Кредитного договору №МКМСЮА00000285 у редакції, визначеній Додатковою угодою від 20.09.2012, передбачають виключно непропорційні переваги на користь Банку, є несправедливими, такими, що суперечать принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційними та такими, що суперечать моральним засадам суспільства.

Зазначає, що до 2012 року умови Кредитного договору № MKMOGA00000285 від 29.11.2007 виконувалися ним належним чином, кредит виплачувався своєчасно та у встановленому розмірі, однак у 2012 році його фінансовий стан як позичальника, суттєво змінився, оскільки один із його синів потребував довготривалого лікування пов`язаного із великими фінансовими втратами через отриману раніше серйозну травму, а дружина ОСОБА_1 захворіла на онкологічне захворювання. У зв`язку із цим, позивач був тимчасово позбавлений можливості своєчасно виплачувати кредит, тоді як Банк, скориставшись збігом цих важких сімейних і особистих обставин, під погрозами відібрати єдине помешкання - квартиру, де позивач мешкав разом із сім`єю, спонукав ОСОБА_1 до підписання Додаткової угоди від 20.09.2012 всупереч вимогам чинного законодавство та в порушення його інтересів.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував обставини, які наведені в обґрунтування заявленого позову, не дав їм належної правової оцінки, та дійшов до помилкового висновку про залишення позовних вимог без задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч.1, 5-7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні заявленого позову суд першої інтенції виходив з його необґрунтованості та недоведеності.

З даними висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки такі ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що 29.11.2007 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № MKMOGA00000285, відповідно до якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати Відповідачу кредит у розмірі 38750.00 дол. США, з яких 35 тис. дол. США - на споживчі цілі та 3750.00 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбаченому п.п. 2.1.3, 2.2.7, зі сплатою за користування відсотків у розмірі 0.92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту 3.00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту 0.20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.10 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п. 6.2 даного договору. Кредит видано на термін до 28.11.2017.

За даною кредитною угодою відповідачем ОСОБА_1 останній платіж було здійсненено в листопаді 2010 року.

З огляду на те, що протягом 2011 року позичальник не сплачував коштів згідно кредиту, що не заперечується позивачем, банком з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором було запропоновано укласти додаткову угоду.

20.09.2012 року позивач підписав Додаткову угоду до кредитного договору №MKMOGA00000285 від 29.11.2007 року (далі - Додаткова угода).

Обґрунтовуючи заявлений позов, позивач посилається на те, що уклавши Додаткову угоду реальна вартість кредиту для позичальника збільшилась, оскільки включає в себе умови щодо видачі кредиту для сплати чергових страхових платежів, а саме, Договору страхування заставного майна та Договору особистого страхування Позичальника, які фактично сплачувалися Банком самостійно за рахунок кредитних коштів; додаткові платежі, такі як винагорода за надання фінансового інструменту. Інформацію щодо суттєвого подорожчання кредиту та реальної процентної ставки за користування кредитними коштами йому не доведена.

Згідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно до статей 628-629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, відповідно до умов спірного договору, який укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, відтак особливості регулювання відносин сторін визначаються і Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями ч.5 ст.11 та ч.ч. 1,2,5,7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Абзац 2 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачає, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Додатковою угодою, як і умови кредитного договору, який позивачем не оспорюється, передбачено видачу кредиту на сплату страхових платежів, про що свідчить те, що п. 2.2.7 Кредитного договору не було змінено Додатковою угодою, відтак порядок кредитування страхових платежів діє в редакції Кредитного договору від 29.11.2007.

Стосовно доводів позивача про неправомірність включення до Додаткової угоди додаткових платежів, а саме: винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.10. даного Договору, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. даного Договору, колегія суддів зауважує, що Кредитним договором від 29.11.2007 передбачено сплату даних винагород у вказаному розмірі та порядку, про несправедливість чи недобросовісність умов кредитного договору, позивачем не оспорюється. Отже вказані винагороди за надання фінансового інструменту визначені та погодженні умовами договору.

Банком на виконання положень Закону України «Про захист прав споживачів» надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді.

Додатком до Додаткової угоди є Графік погашення заборгованості, з якого чітко вбачається сума коштів до погашення в розрізі кожного з платежів: тіла кредиту, відсотків, щомісячної комісії. Результатом ознайомлення та погодження позивачем умов додаткової угоди є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією - ОСОБА_1 сплачував визначені Додатковою угодою періодичні платежі до квітня 2014 року.

Таким чином, Додаткова угода укладена відповідно до норм чинного законодавства та є чинною.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що Банком на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів» надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів) згідно положень ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України.

Також судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги доводи позивача, що умови Додаткової угоди не передбачають відповідальності банку за порушення умов договору, оскільки такі не відповідають дійсності. Зокрема, пункт 8 додаткової угоди вказує, що «всі інші умови Договору лишаються незмінними». Отже, є чинними умови Кредитного договору, що передбачають відповідальність банку у випадку порушення умов договору.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що доводи позивача про ненадання йому Банком інформації щодо реальної вартості кредитного договору не відповідають дійсності.

Таким чином суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно відмовив у заявленому позові. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, ґрунтуються на припущеннях та помилковому тлумаченні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а тому не заслуговують на увагу.

Рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 27 жовтня 2025 року.

Головуючий :

Судді: