Ухвала

03 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 333/6370/24

провадження № 61-13344ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2025 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 23 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини, третя особа - Головне управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому, збільшивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за час затримки виконання судового рішення за період з 30 травня 2023 року до 20 вересня 2024 року в розмірі 255 908,48 грн та моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

Комунарський районний суд м. Запоріжжя рішенням від 09 червня 2025 року позов задовольнив частково. Стягнув із Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини на користь ОСОБА_1 середній заробіток у розмірі 255 908,48 грн за час затримки виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2023 року у цивільній справі № 333/2536/22 про поновлення на роботі за період з 30 травня 2023 року до 20 вересня 2024 року, та моральну шкоду в розмірі 8 000,00 грн. В решті позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Запорізький апеляційний суд постановою від 23 вересня 2025 року апеляційну скаргу Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини залишив без задоволення, а рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2025 року - без змін.

22 жовтня 2025 року Запорізька районна державна лікарня ветеринарної медицини засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2025 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 23 вересня 2025 року у цій справі.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028,00 грн.

Ціна позову у цій справі в загальному розмірі становить 355 908,48 грн, що станом на 01 січня 2025 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено в справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і вони не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки ухвалені у цій справі судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2025 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 23 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини, третя особа - Головне управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов