Справа № 307/683/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 жовтня 2025 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Собослоя Г.Г.,

суддів: Кожух О.А., Джуги С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 квітня 2025 року у справі № 307/683/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де треті особи, що не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: служба у справах дітей Мукачівської міської ради Закарпатської області, служба у справах дітей Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, малолітня ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 квітня 2025 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для подання письмового доказу: копії висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 13 лютого 2024 року за №СЕ-19/111-23/60664-ПС, - відмовлено.

Заяву позивача ОСОБА_1 про приєднання до матеріалів справи письмового доказу копію висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 13 лютого 2024 року за №СЕ-19/111-23/60664-ПС, - залишити без розгляду.

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Якименко Миколи Миколайовича про опитування малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в режимі відеоконференції в приміщенні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області в присутності представника органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Тячівської міської ради Закарпатської області та психолога відділу освіти Тячівської міської ради Закарпатської області, із видаленням під час її опитування із зали судового засідання батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , - відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 оскаржив таку в апеляційному порядку, в частині відмови у поновленні пропущеного строку для подання письмового доказу: копії висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 13 лютого 2024 року за №СЕ-19/111-23/60664-ПС.

Скарга мотивована ти, що фактично висновок експерта стороною позивача був отриманий лише 21.02.2024, як тільки скаржник його отримав, без зволікання вже через 5 днів 26.02.2025 ним було подано відповідну заяву про долучення цього доказу до матеріалів справи разом із клопотанням про поновлення строку. Крім цього зазначає, що ще до моменту отримання цього доказу, ним було повідомлено суд усно в засіданні про вжиття заходів щодо отримання доказу. У тому числі послався на ч. 5 ст. 83 ЦПК України, що є належним виконанням обов`язку повідомити суд про неможливість подання доказу у встановлений строк.

Посилаючись на зазначене просив суд ухвалу суду першої інстанції скасувати, долучити до матеріалів справи копію висновку експерта Київського НДЕКЦ МВС України від 13.02.2024 № СЕ-19/111-23/60664-ПС, а справу направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції з урахуванням долученого доказу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції про відмову у поновленні або продовженні пропущеного процесуального строку (п.10 ч.1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у поновленні пропущеного строку для подання письмового доказу, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення приписів ч. 4 ст. 83 ЦПК України позивач та його представники ні при зверненні до суду з позовом 26 лютого 2023 року, ні при поданні до суду 14 вересня 2023 року заяви про зміну предмету позову, не повідомляли письмово суд про те, який доказ не може бути подано, причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк та не зазначили докази, які підтверджують, що позивач здійснив всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання доказу, зокрема: висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 13 лютого 2024 року за №СЕ-19/111-23/60664-ПС.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Однією із засад судочинства в силу приписів ст.129 Конституції України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з частиною першою статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до положень статті 83 ЦПК України:

позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви ч. 2;

якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу ч. 4;

у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів ч. 5;

якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню, суд залежно від таких обставин встановлює строк подання додаткових доказів ч. 7;

докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї ч.8.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (статті 120 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до частини 1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 січня 2021 року у справі N 175/957/19 (провадження N 61-12294св20).

Пунктами 7, 10, 19 статті 197 ЦПК України, встановлено, що у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; вирішує заяви та клопотання учасників справи; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Відповідно до статті 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Матеріалами справи встановлено:

27.02.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком (а.с.1-23 том 1).

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 березня 2023 року дана справа прийнята до розгляду, в ній відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 10.30 05.04.2023 (а.с. 27-28 том 1)

13.09.2023 подав заяву про зміну предмету позову, в якому просив суд:

1. Змінити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з місця проживання дитини з матір`ю на місце проживання дитини з батьком та визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 .

2.Залишити фактичне місце проживання та постійного перебування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_4

3. Зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) не чинити дії , як особисто та із залученням та допомогою будь-яких інших осіб, щодо зміни місця проживання та перебування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з місця проживання та перебування з батьком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на місце проживання та перебування з матір`ю ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) та/або з будь-якою іншою особою.

4. Поновити строк для подачі доказів позивачу ОСОБА_1 .

5. Долучити до матеріалів справи № 227/2400/21 цю заяву та докази:

- копію висновку фахівця за результатами психодіагностичного обстеження ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), складений 28.07.2023 року ОСОБА_5 ;

- копію висновку фахівця за результатами психодіагностичного обстеження ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), складений 01.08.2023 року ОСОБА_6 (а.с.90-96 том 2).

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 17.10.2023 вказану заяву про зміну предмету позову прийнято до розгляду та відкладено підготовче засідання на 11.00 13.11.2023 (а.с. 217-219 том 2).

Підготовче засідання неодноразово відкладалося, у зв`язку із залученням третіх осіб, витребування доказів, зупиненням провадження у справі на період врегулювання спору за участі судді, неявкою сторін, відводу судді тощо.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд зауважує, що суд першої інстанції правильно встановив, що ані у позовній заяві від 26.02.2023, ані в заяві про зміну предмету позову від 14.09.2023 позивач, всупереч частині 4 статті 83 ЦПК України, письмово не повідомив суд та не зазначив доказ, який не може бути ним подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання доказу, зокрема: висновку експерта Київського НДЕКЦ МВС України від 13.02.2024 № СЕ-19/111-23/60664-ПС.

Відповідно до сталої практики Верховного Суду докази, що підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем суду та належним чином обґрунтована. При цьому докази, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на учасника справи покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи (постанови Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №909/722/14, від 27.06.2023 у справі № 910/161/181/18 та інші).

Виходячи із наведеного та з метою забезпечення змагальності сторін та рівних прав учасників справи щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку на подання доказу.

При цьому, колегія суддів зауважує, що сама по собі відмова у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку не свідчить про упереджене ставлення до заявника або про надмірний формалізм зі сторони суду. Формалізм у процесі є допустимим явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процедури розгляду справи, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанню судового рішення. З урахуванням наведених вище обставин та поведінки сторони позивача при реалізації своїх процесуальних прав, колегія суддів вважає, що судом першої інстанцій не було допущено надмірного формалізму, що узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 23.10.2024 у справі N 753/25081/21.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ч. 2 ст. 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2025 року.

Головуючий:

Судді: