Справа № 638/5815/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2025 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі судді Вітюка Р.В.

за участю секретаря судового засідання Лушпай В.О.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника Чирик С.В.,

розглянув заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року,

ВСТАНОВИВ:

Заява та її обґрунтування

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Заява мотивована тим, щозаявник, у неповнолітньому віці постійно проживав на території України, зокрема, станом на 24 серпня 1991 року. Проте, в силу життєвих обставин, заявник по досягненню відповідного віку не був документований ані паспортом громадянина колишнього СРСР, ані паспортом громадянина України. Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі ДМС) на звернення ОСОБА_1 , з метою встановлення належності до громадянства України та оформлення паспорта громадянина України, відмовив заявнику та зазначив, що для встановлення належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Встановлення факту постійного проживання на території України необхідне заявникові для звернення до органів ДМС з метою встановлення належності до громадянства України та в подальшому оформлення паспорта громадянина України. У ОСОБА_1 не має будь-якої іншої можливості, аніж в судовому порядку встановити факт його постійно проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року).

Позиція заінтересованої особи у справі

ДМС письмових пояснень суду не надала.

Рух справи

Суд ухвалою від 20.05.2025 прийняв до розгляду та відкрив провадження за заявою ОСОБА_1 призначив справу до судового розгляду.

Судовий розгляд неодноразово відкладався, у зв`язку з неявкою заявника, заінтересованої особи та наданням додаткових документів, неможливістю ідентифікувати заявника.

19.06.2025 до суду від заявника надійшла заява про виклик свідка ОСОБА_2 (брата заявника).

02.10.2025 до суду від заявника надійшло клопотання про долучення доказів, зокрема, відповідей з Департаменту інформаційно аналітичної підтримки Національної поліції України, колонії та Слідчого управління ГУ НП в Харківській області.

Так, з наданих документів вбачається:

-з листа Департаменту інформаційно-аналітичної підтримки від 18.09.2025 № . Станом на 17.09.2025 за даними системи "ІПНП" надаємо наявні фотозображення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до листа додано копії двох фотознімків ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (дата внесення фото 08.12.2015 і 20.03.2018);

-з листа Державна установа "Харківська виправна колонія (№ 43)" від 22.09.2025 № 5/12-1688-ФН-25.Згідно з обліків оперативно-довідкової картотеки відділу по контролю за виконанням судових рішень значиться ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відбував покарання в установі з 03.10.2011 до 05.03.2012. Матеріали особової справи засудженого знищені у зв`язку із закінченням строку зберігання. Відбував покарання в установі з 10.04.2017 до 02.08.2019, про що надаю копію довідки про звільнення ХАР № 01840. Додано відповідну довідку про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після відбуття строку покарання і прямує до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . У копії довідки наявний фотознімок ОСОБА_1 .

Так, суд, для ідентифікації особи, враховує таке.

ОСОБА_1 не надав суду документ, що посвідчує особу відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", обґрунтовуючи це тим, що такі йому не видавались і компетентні органи не надають, що, власне, і є підставою для звернення до суду.

Діяльність відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України з питань приймання до цих установ засуджених, їх обліку, переміщення під вартою (конвоювання), звільнення з установ виконання покарань та слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, а також з інших питань, пов`язаних з виконанням вироків судів, інших рішень суду урегульовано Інструкцією про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів (далі Інструкція), затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 08.06.2012 № 847/5.

Відповідно до пунктів 7, 8 Інструкції засудженому (особі, взятій під варту), якого (яку) звільняють з установи (СІЗО), підрозділом видається довідка про звільнення (додаток 15). Заповнення довідки про звільнення здійснюється розбірливо, чітко, без підчисток та виправлень. На довідку про звільнення наклеюється фотокартка засудженого (особи, взятої під варту) розміром 3,5 х 4,5 см.

Згідно з додатком15 (довідка про звільнення) у ній зазначаються, зокрема, особа засудженого, його дата народження та містить фотокартку засудженого.

З наданої суду копії довідки про звільнення від 02.08.2019 вбачається, що вона видана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та містить його фотокартку.

Також суд враховує, що згідно з частиною першою статті 348 КПК України після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого, з`ясовуючи, зокрема, його прізвище, ім`я, по батькові.

Так, ОСОБА_1 був засуджений вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.11.2016 (дані згідно з Єдиним державним реєстром судових рішень, які вважаються офіційними). Тобто особа обвинуваченого була встановлена відповідно до частини першої статті 348 КПК України.

За таких обставин, враховуючи надані суду документи, а саме лист Департаменту інформаційно-аналітичної підтримки від 18.09.2025 № , до якого додано фотознімки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , лист Державна установа "Харківська виправна колонія (№ 43)" від 22.09.2025 № 5/12-1688-ФН-25 щодо відбуття засудженим покарання, довідку про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після відбуття строку покарання з фотознімком ОСОБА_1 , особу ОСОБА_1 встановлено.

Щодо клопотання про виклик свідка, то заявник та його представник у судовому засіданні повідомили, що наразі він проходить військову службу і його місцезнаходження невідоме, а тому просили не розглядати подане клопотання. Ураховуючи принцип диспозитивності суд залишив указане клопотання без розгляду.

У судове засідання 03.11.2025 з`явились ОСОБА_1 та його представниця. Заінтересовано особа у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Про дату, час та місце судових засідань повідомлялась належним чином, в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України, зокрема, шляхом направлення повісток до електронного кабінету, що підтверджується відповідними довідками суду та вважається належним повідомленням в розумінні ст. 128, 272 ЦПК України.

Заявник та його представниця вважали за можливе здійснювати розгляд заяви у відсутність заінтересованої особи.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (частина перша статті 223 ЦПК України).

Суд, ураховуючи належне повідомлення ДМС, відсутність заяв від останнього щодо неможливості розгляду справи, думку заявника та його представника, дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність заінтересованої особи відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України.

Заявник та його представник у судовому засіданні підтримали вимоги заяви та просили її задовольнити. ОСОБА_1 повідомив, що з народження проживав з матір`ю, у 1984 році навчався у 41 школі до 1993 року. Увесь цей час проживав з матір`ю та братом. На сьогодні мати померла а брат проходить військову службу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 17.05.2023 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Харків, про що 23.03.1977 складено актовий запис № 3129. Батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 7).

Згідно з листом Комунального закладу "Харківська гімназія № 41 Харківської міської ради" від 14.02.2025 № 01-35/19 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчався у комунальному закладі "Харківська гімназія № 41 Харківської міської ради" в період з 06.09.1984 (наказ від 06.09.1984 № 39) до 31.08.1993 (наказ від 31.08.1993 № 32). Свідоцтво про здобуття середньої освіти не отримував у зв`язку з досягненням шістнадцятирічного віку і влаштуванням на роботу. На час навчання проживав за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8).

Відповідно до копії наказу № 39 по восьмирічній школі № 41 ОСОБА_5 зараховано до складу навчаючись у 1-Б класі. Підстава: заява батьків, медкартка.

До матеріалів справи долучено копію особової справи № С/106 учня восьмирічної школи № 41 ОСОБА_1 . Зараховано у 1-Б клас у вересні 1984 року

Відповідно до листа Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України від 21.02.2025 № 476/16-2025 станом на 20.02.2025 за даними інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості" ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова засуджено: 18.04.2000 Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 81 КК України (у редакції 1960 року); 25.12.2000 Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 229-6, ст. 43 КК України (у редакції 1960 року); 10.09.2004 Червонозаводським районним судом м. Харкова за ст. 395 КК України; 16.09.2011 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України; 16.12.2012 Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185 КК України;27.12.2012 Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України; 19.03.2014 Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України; 06.11.2015 Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України; 08.09.2016 Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України. Також до листа додано дактилокарту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова.

Згідно з листом ДМС від 25.03.2025 № 6301.7-4771/63.2-25 ОСОБА_1 повідомлено, що проведеною перевіркою встановлено, що до ДМС України він з питань встановлення належності/набуття/прийняття до громадянства України встановленому порядку не звертались.Зазначено, що відповідно до пункту 10 Порядку провадження за заявами, для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає свідоцтво про народження та судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Ураховуючи викладене, у разі виконання вимог законодавства України про громадянство та наявності необхідних документів запропоновано звернутись із заявою про встановлення належності до громадянства України до територіального підрозділу ДМС за місцем проживання.

Норми права, які застосував суд та мотиви суду

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з частиною першою статті 3, статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право за захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02.06.2021 у справі № 125/1472/19).

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Відповідно до пункту 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок), затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

У пункті 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

З наведеного слідує, що у разі коли метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, предметом судового розгляду може бути заява такої особи про встановлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Зазначене також узгоджується із висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 25.03.2024 у справі № 161/9609/22.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, відомо, що заявник з метою набуття громадянства України за територіальним походженням (вказує, що постійно проживав на території України) та отримання паспорта громадянина України звернувся до суду та просив встановити факт постійного проживання на території України в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року.

З огляду на те, що інший спосіб, ніж звернення до суду із заявою про встановлення юридичного факту проживання особи на території України для набуття громадянства України, відсутній (орган ДМС зазначив про відсутність відповідних даних та неможливості документування особи без судового рішення), заявник правильно звернувся до суду для встановлення такого факту.

На підтвердження своїх вимог заявник надав до суду, зокрема,копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 17.05.2023, яке підтверджує факт народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Харків (а.с. 7); лист Комунального закладу "Харківська гімназія № 41 Харківської міської ради" від 14.02.2025 № 01-35/19, яким підтверджується факт навчання ОСОБА_1 у комунальному закладі "Харківська гімназія № 41 Харківської міської ради" в період з 06.09.1984 до 31.08.1993, який підтверджує факт навчання (перебування, проживання) у м. Харків х 1984 року до 1993 року; наказ № 39 по восьмирічній школі № 41, який підтверджує факт зарахування ОСОБА_1 до складу учнів школи; особову справу № С/106 учня восьмирічної школи № 41, який теж підтверджує факт зарахування ОСОБА_1 до учнів школи у 1984 році.

Наведені докази у своїй сукупності, оцінюються судом, як такі, що підтверджують факт того, що станом на 24 серпня 1991 року ОСОБА_1 у неповнолітньому віці проживав на території України, що підтверджується, зокрема, фактом його навчання у Комунальному закладі "Харківська гімназія № 41 Харківської міської ради" в період з 06.09.1984 до 31.08.1993, тобто безпосередньо до та після 24.08.1991.

При цьому суд враховує, що жодних заперечень або спростувань вказаної обставини ДМС не наводило.

Під час розгляду заяви суд також ураховує сформований Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду висновок у постанові від 25.03.2024 у справі № № 161/9609/22, що лише неподання до суду доказів зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) особою, яка звертається із заявою про встановлення юридичного факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, не є підставою для відмови у задоволенні заяви про встановлення факту, оскільки таке зобов`язання подається особою при зверненні до уповноваженого органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням (стаття 8 Закону). Суд на підставі поданих доказів лише з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Отже, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства України, зважаючи на те, що в ході судового розгляду знайшов своє підтвердження факт постійного проживання позивача на території України станом на 24 серпня 1991 року, при цьому ураховуючи мету звернення, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2, 76 81, 95, 228, 229, 235, 258, 259, 265, 293, 294, 315, 319, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про встановлення факту постійного проживання в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харків, в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 . АДРЕСА_3 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області. 61057, м. Харків, вул. Римарська, 24; .

Повний текст рішення складено та підписано 03.11.2025.

Суддя Роман ВІТЮК