КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2906/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Крохмальової Яни Едуардівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2024 року про забезпечення позову у складі судді Арапіної Н.Є.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

У жовтні 2024 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , вчиняти будь-які дії щодо переоформлення або відчуження машиномісця, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 66, загальною площею 16,3 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що у випадку, якщо не буде вжито запропонованих заявником заходів забезпечення позову, то за час судового розгляду належне відповідачу майно може бути відчужене та рішення суду, у випадку його ухвалення, на корить заявника неможливо буде виконати.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Заборонено ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо переоформлення або відчуження машиномісця, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 66, загальною площею 16,3 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі адвокат Крохмальова Я.Е. в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідачам не відома особа позивача. Жодних грошових коштів у даної особи не позичали та договорів позик не підписували.

Вказано, що майно на яке накладено арешт придбано задовго до «укладання» договору позики. Заява про забезпечення позову та документи, які долучені до неї містять недостовірну інформацію, підписи на договорі позики є підробленими.

Посилається на те, що заява спрямована на незаконне втручання у мирне володіння відповідачами своїм майном та заволодіння ним у незаконний спосіб.

Крім того, вважає що захід забезпечення позову є неспівмірним до предмету позову.

Зазначає, що у даному випадку заява ОСОБА_2 є необґрунтованою, оскільки необхідність у застосуванні судом визначених заявником заходів забезпечення позову документально не підтверджена, так як не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог та не співвідносяться з предметом заявленого спору.

Окрім цього, звертає увагу на факт повторності подання заяви про забезпечення позову та її розгляду судом. В ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2024 року у справі №755/15920/24 вже накладалася заборона на відчуження нерухомого майна та його перереєстрації, де вже зазначений такий вид майна як машиномісця, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 66, загальною площею 16,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яка задоволена за відповідною заявою ОСОБА_2 . У той же час реальна адреса відповідного нерухомого майна є АДРЕСА_2 , тобто в заяві про забезпечення позову, а також в ухвалі суду допущено описку в адресі майна, що унеможливило виконання судового рішення.

У судовому засіданні адвокат Бєлощук К.О. в інтересах ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу задовольнити, адвокат Замковенко М.І. в інтересах ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належно (а.с. 99), а тому у відповідності до ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам ухвала районного суду відповідає в повній мірі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з такого.

Задовольняючи заяву позивача, суд першої інстанції вважав обґрунтованими заявлені вимоги щодо вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, так, як невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду та утруднити поновлення порушених прав позивача.

Згідно частинами першою, другою статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, постановляючи ухвалу суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, повністю дотримався вимог статей 149, 150, 153 ЦПК України та положень постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову".

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Апеляційний суд вважає, що таке втручання держави у право на мирне володіння майном у даному випадку, є виправданим та вкрай необхідним, оскільки воно спрямовано виключно на забезпечення цивільного судочинства.

Заборона ОСОБА_1 переоформляти або відчужувати машиномісце, розташоване в АДРЕСА_1 полягає у позбавленні можливості лише розпоряджатись цим об`єктом нерухомості та не призведе до жодних негативних наслідків. Вжиття цього процесуального заходу не порушить вимоги частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а навпаки сприятиме захисту права позивача на справедливий суд, гарантованого частиною першої 1 статті 6 цієї ж Конвенції.

При цьому колегія суддів зазначає, що адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Такі заходи мають на меті, зокрема, запобігти невиправданому розширенню кола осіб, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення, а відтак - утрудненню чи неможливості виконання цього рішення.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки нерухоме майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Окрім того, колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14 лютого 2022 року в справі № 367/3628/21 (провадження № 61-14886св21).

Переглядаючи справу, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

Згідно статті 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Крохмальової Яни Едуардівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: