Справа № 128/1994/25
Провадження № 2/127/3829/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Шаміної Ю.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб в місті Вінниці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Свеа Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №Z02.00601.004595499 від 29.11.2018 та за кредитним договором №С-601-0 від 06.03.2018 у загальній сумі 170386,23 грн.

Свої вимоги мотивувало тим, 06 березня 2018 року між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено Угоду про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки №C-601-0 відповідно до умов якої банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії по рахунку, максимальний ліміт кредитної лінії - 200 000 грн, доступний ліміт кредитної лінії на момент укладання угоди - 5 000,00 грн, відсоткова ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48,00% річних. Крім того, 29 листопада 2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Z02.00601.004595499 відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 99005,00 грн, строком 36 місяців, із встановленою процентною ставкою у розмірі 10,0%. Підписанням відповідних договорів позичальник також приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діяла станом на дату укладення договору, і яка розміщена за посиланням https://ideabank.ua/uk/about/public-contracts) та підтвердив свою обізнаність про Умови та Тарифи Банку.

25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВА ФІНАНС» (попередня назва - «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») було укладено Договір факторингу №01.02-31/23, згідно якого АТ «Ідея Банк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги за первинними договорами, визначеними в реєстрі боржників, в тому числі за договорами №Z02.00601.004595499 від 29.11.2018 та №C-601-0 від 06.03.2018, укладеними з ОСОБА_1 .

Банк свої зобов`язання за договорами виконало в повному обсязі. Натомість відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату подачі позову утворилась заборгованість: за кредитним договором №Z02.00601.004595499 від 29.11.2018 в розмірі 158410,84 грн, з яких: 81227,51 грн - заборгованість по основному боргу, 26098,40 грн - заборгованість за відсотками, 51084,93 грн - заборгованість за іншими процентними платежами; та за кредитним договором №C-601-0 від 06.03.2018 в розмірі 11975,39 грн, з яких: 4698,36 грн - заборгованість по основному боргу, 7277,03 грн - заборгованість за відсотками.

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами №Z02.00601.004595499 від 29.11.2018 в розмірі 158410,84 грн та №C-601-0 від 06.03.2018 в розмірі 11975,39 грн, що в загальному розмірі становить 170386,23 грн, а також судових витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 червня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов.

11 липня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. №61014), поданий відповідачем ОСОБА_1 , згідно якого останній просить відмовити у задоволенні позову. Позовні вимоги, на думку відповідача, є необґрунтованими та такими, що не підтвердженні належними доказами, оскільки жодних договорів безпосередньо із ТОВ «СВЕА Фінанс» відповідач не укладав. При цьому, позивач припускає, що кредитний договір був укладений через телефон у сторонній компанії, деталі якого він не пам`ятає. Позивач заперечує розмір боргу (170386,23 грн), вважаючи його завищеним та таким що не відповідає дійсності. Крім того, зазначає, що останній платіж по можливому кредиту було здійснено більше трьох років тому, з того часу жодних оплат відповідач не здійснював, жодного боргу не визнавав у зв`язку з чим просить застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Також просить суд зменшити або скасувати неустойку (штрафи/пеню) як таку що є непропорційною.

Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного.

Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно положень статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України.

Судом установлено, що 06 березня 2018 року між АТ «Ідея банк» та ОСОБА_1 було укладено угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки №C-601-0 відповідно до якої банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії по поточному рахунку. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,00 грн.

Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить 5000,00 грн та може бути змінений в межах встановленого угодою максимального ліміту кредитної лінії. Відсоткова ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48,00% річних (розділ 3 угоди).

Крім того, 29 листопада 2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Z02.00601.004595499 відповідно до якого банк надає позичальнику кредит у сумі 99005,00 грн строком на 36 місяців, проценти становлять 10 % річних від залишкової суми кредиту.

За обслуговування кредиту банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використання засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направленні банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором (п. 1.4 Договору).

У розділі 6 договору визначено графік щомісячних платежів за кредитним договором, що складається з погашення суми кредиту, процентів за користування кредитом та плати за обслуговування кредиту.

Відповідач ОСОБА_1 власноручним підписом підписав: кредитний договір №Z02.00601.004595499 від 29 листопада 2018 року, заяву-анкету, договір добровільного страхування життя на випадок смерті в результаті нещасного випадку №Z02.00601.004595499 від 29 листопада 2018 року, заяву №Z02.00601.004595499 від 29 листопада 2018 року про акцепт публічної оферти АТ «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису, угоду №C-601-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 06 березня 2018 року, заяву №C-601-0 про акцепт публічної оферти АТ «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису, заяву №C-601-0 про приєднання до договору добровільного страхування життя від 06 березня 2018 року, письмову згоду фізичної особи клієнта банку, а також паспорти споживчого кредиту, тим самим відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування; отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за таким договором.

Банк повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитних договорів, що підтверджується ордерами-розпорядженнями №1 та №2 від 29 листопада 2018 року, а також виписками по рахунку позичальника.

При цьому, за наданими позивачем виписками з рахунку слідує, що ОСОБА_2 частково здійснював погашення заборгованості за кредитними договорами.

25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «Свеа Фінанс» (попередня назва - «Росвен Інвест Україна») укладено договір факторингу №01.02-31/23.

Рішенням СВЕА ЕКОНОМІ КІПР ЛІМІТЕД №1 від 25 березня 2024 року назву ТОВ «Росвен Інвест Україна» змінено на ТОВ «Свеа Фінанс».

Відповідно до п. 2.1 договору факторингу за цим договором клієнт передає (відступає) фактору свої права вимоги, а фактор набуває права вимоги клієнта за первинними договорами та в їх оплату зобов`язується передати кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

Згідно розділу 2 даного договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги за первинним договором, в розмірі заборгованостей боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в реєстрі боржників.

Права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора в день підписання відповідного реєстру боржників, за умови виконання зобов`язань передбачених п. 4.1 цього договору (оплата фінансування) (п.5.1. договору).

Згідно з платіжною інструкцією від 26 липня 2023 року №9217 на виконання умов договору факторингу від 25 липня 2023 року №01.02-31/23 ТОВ «Свеа Фінанс» сплачено АТ «Ідея Банк» 11963508,00 грн.

Відповідно до витягу з реєстру боржників №2 до договору факторингу №01.02-31/23 від 25 липня 2023 року ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором №Z02.00601.004595499 від 29 листопада 2018 року на суму 158410,84 грн, з яких: 81227,51 грн - заборгованість за основним боргом, 26098,40 грн - заборгованість за відсотками, 51084,93 грн - заборгованість за комісіями; та за кредитним договором №C-601-0 від 06 березня 2018 року на суму 11975,39 грн, з яких: 469836 грн - заборгованість за основним боргом, 7277,03 грн - заборгованість за відсотками.

Доказів про неправомірність цього договору матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про укладення договору факторингу та, відповідно, відступлення права вимоги. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц.

Отже, до ТОВ «Свеа Фінанс» перейшло право кредитора за вищевказаними кредитними договорами, що підтверджується дослідженими доказами, а тому ТОВ «Свеа Фінанс» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах.

Згідно статей 526, 530, 536, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідач станом на дату подання позовної заяви не повернув отриманий кредит в встановлений кредитним договором термін та не сплатив нараховані інші платежі, у тому числі проценти за кредитним договором.

Внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань станом на 25 липня 2023року виникла заборгованість за кредитним договором №Z02.00601.004595499 від 29 листопада 2018 року, яка, за розрахунками позивача, становить 158410,84 грн, з яких: 81227,51 грн - заборгованість за основним боргом, 26098,40 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 51084,93 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями (іншими процентними платежами).

Оцінивши в сукупності надані докази, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитним договором №Z02.00601.004595499 від 29 листопада 2018 року в розмірі 107325,91 грн, з яких: 81227,51 грн - заборгованість за основним боргом, 26098,40 грн - заборгованість за відсотками.

Щодо заборгованості за іншими процентними платежами в розмірі 51084,93 грн, то суд вважає її необґрунтованою.

Суд звертає увагу, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію (плату) за обслуговування кредиту.

В той же час, у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Так, п. 1.4 Кредитного договору №Z02.00601.004595499 від 29 листопада 2018 року встановлено, що за обслуговування кредитної заборгованості позичальник щомісячно сплачує плату згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором, визначених у Розділі 6 цього договору.

У розділі 6 «Графік щомісячних платежів за кредитним договором» викладено: детальний розпис складових загальної вартості кредиту та реальної річної відсоткової ставки; графік платежів з поверненням кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за договором.

Розмір плати за обслуговування кредиту визначений щомісячно у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (колонка 7.4), яка змінюється залежно від погашення кредиту.

Так, п. 1.4 Кредитного договору за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використання засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направленні банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Тобто цим пунктом встановлено плату за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем.

Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не передбачено.

Пунктом 9.15.4 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (який є в загальному доступі) визначено, що позичальник має право не частіше одного разу на місяць отримати у банку надання безоплатної інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватися позичальнику за законом.

Тобто вказаний пункт контекстуально дублює положення пункту 1.4 Кредитного договору в розрізі послуг щодо надання інформації за кредитом (розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості, тощо), але в останньому безоплатно, а в попередньому - з оплатою наданих послуг.

Фактично на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць послуги з надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, мають оплатний характер, що суперечить п.9.15.4 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, так і вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні Закону «Про споживче кредитування», позичальнику встановлено щомісячну плату за послуги з обслуговування кредитної заборгованості, які умовами договору не конкретизовано, а споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі та кредитодавець не може встановлювати щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що умови договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором є нікчемними.

До цього висновку суд дійшов з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року в справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

З огляду на викладене вимоги щодо стягнення визначених позивачем сум заборгованості зі сплати плати за обслуговування кредиту в розмірі 51084,93 грн не підлягають задоволенню.

Щодо суми заборгованості за Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки №C-601-0 від 06 березня 2018 року то згідно довідки-розрахунку боргу станом на 25 липня 2023 року заборгованість становить 11975,39 грн, з яких: 4698,36 грн - заборгованість за основним боргом, 7277,03 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками.

Дана сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів.

При цьому, відповідно до основних засад цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України), обов`язків з доказування (частина перша статті 81 ЦПК України), саме відповідач має довести безпідставність позовних вимог і наданих позивачем доказів, а не суд, в якого відсутні такі повноваження поза межами перевірки доводів, які міг би надати відповідач.

Разом з тим, заперечуючи щодо розміру боргу за кредитними договорами, відповідач ОСОБА_1 власного контррозрахунку не надав. При цьому доказів належного виконання відповідачем зобов`язань за вказаними кредитними договорами матеріали справи не містять.

Щодо твердження відповідача з приводу застосування положень статей 551 та 552 Цивільного кодексу України, які регулюють сплату неустойки (штраф, пеня) та можливе зменшення її розміру, то з огляду на предмет спору, а саме стягнення з позичальника основного боргу та відсотків, суд не вбачає підстав для їх застосування.

Щодо застосування строків позовної давності, про які зазначає відповідач, то слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Аналогічні правові позиції викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц.

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Частиною першою статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» встановлено, що карантин встановлюється та відміняється КМУ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 установлено карантин.

Дію карантину було неодноразово продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ по 30 червня 2023 року.

Постановою КМУ від 27 червня 2023 року № 651 з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відтак карантин на території України встановлено безперервно з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року.

Крім цього, Законом України від 15 березня 2022 року №2120-IX «розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 19, в редакції Закону№ 3450-IX від 08.11.2023, наступного змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.».

Отже, перебіг позовної давності у цій справі продовжувався, починаючи з дня введення карантину, а із введенням воєнного стану - зупинився.

Законом України № 4434-IX від 14.05.2025 «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України виключено. Закон набрав чинності 04.09.2025 року.

Отже, враховуючи, що строк позовної давності продовжився на строк дії карантину та зупинявся на період дії воєнного стану, введеного в Україні, то позивач звернувся до суду з даним позовом 29 травня 2025 року в межах строку позовної давності, коли ще згідно п. 19 розділу Прикінцевих та перехідних положень ЦК України діяло зупинення перебігу строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не пропущений строк позовної давності.

Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що відповідач свої договірні зобов`язання не виконує належним чином, існує порушення виконання зобов`язань, право позивача порушене, тому порушене право підлягає захисту, відповідач повинен нести відповідальність відповідно до умов договору та сплатити на користь позивача суму заборгованості, розмір якої встановлений судом.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість:

- за Кредитним договором №Z02.00601.004595499 від 29 листопада 2018 року в розмірі 107325,91 грн, з яких: 81227,51 грн - заборгованість за основним боргом, 26098,40 грн - заборгованість за відсотками;

- за Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки №C-601-0 від 06 березня 2018 року у розмірі 11975,39 грн, з яких: 4698,36 грн - заборгованість за основним боргом, 7277,03 грн - заборгованість за відсотками.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1696,12 грн судового збору (пропорційно задоволеним вимогам).

Керуючись 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 629, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. 10-13, 76-89, 141, 259, 263-265, 279, 352, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість у сумі 119301,30 грн (сто дев`ятнадцять тисяч триста одна гривня тридцять копійок), з яких:

- за Кредитним договором №Z02.00601.004595499 від 29 листопада 2018 року в розмірі 107325,91 грн, з яких: 81227,51 грн - заборгованість за основним боргом, 26098,40 грн - заборгованість за відсотками;

- за Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки №C-601-0 від 06 березня 2018 року у розмірі 11975,39 грн, з яких: 4698,36 грн - заборгованість за основним боргом, 7277,03 грн - заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» 1696,12 грн (одна тисяча шістсот дев`яносто шість гривень дванадцять копійок) судового збору.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», , місцезнаходження: б-р Вацлава Гавела, буд. 6,м. Київ;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Шаміна Юлія Анатоліївна