Справа №760/8519/23
Провадження №2/760/1509/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва

у складі головуючого - судді Аксьонової Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Омельян Я.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Комуналка» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ТОВ «Керуюча компанія «Комуналка» - Андреєв С.В. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 28472 грн за надані послуги з управління багатоквартирним будинком, 2684 грн судового збору, 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно з протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 від 12.12.2019 року №02-2019 ТОВ «Керуюча компанія «Комуналка» було обрано управителем цього багатоквартирного будинку.

ТОВ «Керуюча компанія «Комуналка» є управляючою компанією, яка здійснювала обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 .

ТОВ «Керуюча компанія «Комуналка» з 01.01.2020 року по 01.01.2023 року був уповноважений надавати послуги, зокрема з утримання будинку та прибудинкової території, організації та задоволення потреб мешканців будинку в житлово-комунальних та інших послугах, укладення договорів з суб?єктами господарювання для забезпечення житлового фонду комунальними послугами, нарахування, обліку та збору плати за надані споживачам послуги, а тому має право вимагати від споживачів оплати послуг з управління багатоквартирним будинком, виконавцем яких є Позивач, а також плати за інші надані житлово-комунальні послуги.

З метою забезпечення житлово-комунальними послугами мешканців будинку за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 , ТОВ «Керуюча компанія «Комуналка», як управителем, були укладені відповідні договори з постачальниками послуг, а саме: договір про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії на підставі заяви-приєднання № 18/ЦОК12/11/1/10888 від 28 січня 2020 року з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», договір № 709004/П від 24 вересня 2020 року про надання послуг з вивозу твердих побутових відходів з ТОВ «ПРОФПЕРЕРОБКА», договір № 19-71-О від 01 січня 2020 року на виконання робіт з технічного обслуговування та ремонту ліфтів з ТОВ «СЕРВІСЛІФТ Україна», договір № 0220-4 від 01 лютого 2020 року про надання послуг з технічного обслуговування внутрішньо будинкових мереж з ТОВ «ММТ ПЛЮС».

ТОВ «Керуюча компанія «Комуналка» забезпечувало житлово-комунальними послугами квартиру АДРЕСА_2 , власником якої на праві власності є ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 від даних послуг не відмовлявся та продовжував їх фактично споживати, тобто між сторонами наявні договірні відносини.

ОСОБА_1 частково виконував свої зобов`язання по сплаті за наданні послуги. Таким чином, відповідач визнає свої зобов`язання перед ТОВ «Керуюча компанія «Комуналка». Свої зобов`язання ОСОБА_1 виконував неналежним чином, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на момент подачі позовної заяви становить 28 472,00 гривень.

З огляду на викладені обставини, позивач просить задовольнити позов.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 квітня 2023 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24 квітня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 29 червня 2025 року справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

02 листопада 2023 року до суду від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування заперечень зазначає, що розпорядженнями виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не встановлювалися та не затверджувалися тарифи та структура тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тобто позивач застосував тариф на послуги, які не узгоджені з відповідачем, а також не затверджений відповідними розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що є грубим порушенням вимог чинного законодавства.

Крім того, заявлена сума до стягнення є безпідставною, оскільки на підтвердження понесених позивачем витрат, ним надано до суду копії договорів з відповідними постачальниками послуг, які на думку сторони відповідача, не мають відношення до справи, оскільки кожен із співвласників багатоквартирного будинку уклав прямі договори щодо постачання комунальних послуг. Що стосується договору про надання послуг з вивозу твердих побутових відходів, договорів на технічне обслуговування, то позивачем не долучено жодних актів приймання-передачі наданих послуг та платіжних доручень щодо сплати послуг по цим договорам, що свідчить про їх фактичне не виконання, тобто позивачем не понесено жодних витрат по наведеним договорам.

Також просить застосувати позовну давність в частині стягнення з відповідачів боргу, оскільки з розрахунку вбачається, що у відповідача існує заборгованість у сумі 38054,61 грн на 15 грудня 2022 року, а при подані позовної заяви 18 квітня 2023 року сума боргу склала 28472 грн, однак позивачем не зазначено період виникнення такої заборгованості, тому на думку відповідача, вона виникла набагато раніше, тобто є такою, що заявлена поза межами передбаченого трирічного строку позовної давності.

Щодо позовних вимог позивача про відшкодування витрат на професійну правову допомогу у розмірі 6 000 грн відповідач повідомляє, що позивач не надає жодних доказів сплати послуг адвоката, також відповідачу не відомо який обсяг послуг був наданий адвокатом позивачу, яку кількість часу адвокат витратив на підготовку позову оскільки договір та опис виконаних робіт (наданих послуг), квитанція про сплату у матеріалах справи відсутня. До того ж, справа є малозначною та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження отже не є складною. Вартість професійної правової допомоги не спів мірна з ціною позову.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідач в судове засідання також не з`явився, однак від його представника до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, у якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши доводи та аргументи позивача, заперечення відповідача у відзиві на позовну заяву, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з нижченаведених підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплачені гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу №02-2019 зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 від 12 грудня 2019 року, обрано управителем будинку ТОВ «Керуюча компанія «Комуналка».

12 грудня 2019 року між ТОВ «Керуюча компанія «Комуналка» та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , укладено колективний договір №1 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, за умовами якого управитель зобов`язався надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління за встановленою Договором ціною, а також відшкодувати здійснені ним необхідні витрати, пов`язані з управлінням будинком, у разі, коли управитель отримав на такі витрати згоду співвласників.

Відповідно до пункту 2.2.3 Договору, кожен із співвласників зобов`язався оплачувати управителеві надані послуги з управління в порядку, за ціною та у строки, встановлені цим договором.

Згідно з розділом 5 Договору, ціна послуги з управління становить 9,82 грн. з ПДВ на місяць за 1 кв.м. загальної житлової площі житлового приміщення вище першого поверху та на місяць за 1 кв.м. загальної житлової площі житлового приміщення нижче другого поверху у будинку та включає: 1) витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку; 2) винагороду управителю. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Плата за послугу з управління нараховується щомісяця управителем та вноситься кожним співвласником на розрахунковий рахунок управителя не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. Послуги за цим договором оплачуються власником у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок управителя.

З метою надання житлово-комунальних послуг в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , позивач, як управитель, укладав відповідні договори з постачальниками послуг, а саме:

- договір від 28 січня 2020 року №18/ЦОК12/11/1/10888 про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії на підставі заяви-приєднання з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі»;

- договір від 24 вересня 2020 року №709004/П про надання послуг з вивозу твердих побутових відходів (ТПВ) з ТОВ «ПРОФПЕРЕРОБКА»;

- договір від 01 січня 2020 року №19-71-О на виконання робіт з технічного обслуговування та ремонту ліфтів з ТОВ «СЕРВІСЛІФТ УКРАЇНА»;

- договір від 01 лютого 2020 року №0220-04 про надання послуг з технічного обслуговування внутрішньо будинкових мереж (сантехнічного, електротехнічного та теплотехнічного обладнання) з ТОВ «ММТ ПЛЮС».

Відповідно до інформаційної довідки ББ-2021 № 145 від 27 червня 2021 року, наданої комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», згідно з даними реєстрових книг Бюро, квартира АДРЕСА_2 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 .

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за житлово-комунальні послуги станом на 12 квітня 2023 року становить 28472 грн.

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача 28472 грн за надані послуги з управління багатоквартирним будинком.

Відповідно до ст.ст. 156, 162 ЖК України власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

За приписами ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

За вимогами ст.9 цього Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором

За п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Положеннями п.2 ч.1 ст.5 визначено, що до житлово-комунальних послуг, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Відповідно до пунктів 2, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Колективний договір про надання комунальних послуг - договір про надання комунальних послуг, який укладається з виконавцем комунальних послуг за рішенням співвласників (на умовах, визначених у рішенні співвласників (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги

Згідно з п.5 ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до «Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення», які затверджені Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 року № 690(в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2022 року № 85) Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитих послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиті послуги), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів (п. 37 Правил).

Згідно п.38, 39 Правил, споживач здійснює оплату спожитих послуг щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуг.

Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено порядок оплати житлово-комунальних послуг.

Так, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно ч.1-3 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.

Якщо управитель визначений органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах, ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу.

Така ціна протягом строку дії договору управління може змінюватися виключно за погодженням сторін з підстав та в порядку, визначених таким договором.

Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, та включає: 1) витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, крім витрат на обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги, у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем; 2) винагороду управителю, яка визначається за згодою сторін.

Кошторис витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території є невід`ємною частиною договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

Кошторис витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території враховує обов`язковий перелік робіт (послуг), який затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, а також періодичність виконання (надання) робіт (послуг) з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території.

Управитель у порядку та з періодичністю, визначеними договором, та/або на вимогу споживача зобов`язаний інформувати споживача про фактичні витрати та виконані (надані) роботи (послуги) з утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території.

На вимогу органу місцевого самоврядування надається інформація про кількісні та якісні показники наданих послуг з управління, їхню вартість, а також галузева звітність.

У разі якщо прибудинкова територія багатоквартирного будинку не оформлена у власність або користування співвласників багатоквартирного будинку, прибирання та інші послуги з обслуговування території навколо такого багатоквартирного будинку можуть бути включені до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території (у тому числі при визначенні управителя на конкурсних засадах) виключно за згодою споживачів із визначенням на договірних засадах та погодженням з органом місцевого самоврядування меж та площі території, яку співвласники згодні утримувати.

Розрахунок суми заборгованості проводиться на підставі відповідних тарифів, затверджених нормативними актами Кабінету Міністрів України та Київської міської державної адміністрації, спеціалізованою комп`ютерною програмою Головного інформаційно- обчислювального центру (ГІОЦ), яка надає підсумкові нарахування до сплати, вказує розмір внесеного платежу та залишок сукупного боргу по поточних комунальних нарахуваннях. В роздруківці по нарахованих та сплачених сумах комунальних платежів за відповідний обліковий рік помісячно викладено підсумковий розрахунок боргу, нарахованих та сплачених сум.

Сторона позивача посилається на те, що виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Судом встановлено, що відповідач фактично користувався наданими позивачем житлово-комунальними послугами.

Однак, відповідач свій обов`язок щодо сплати житлово-комунальних послуг не виконувала належним чином, у зв`язку з чим має заборгованість за житлово-комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_2 , яка станом складає 28472 грн, що підтверджено Актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2019 по 31.01.2023 та розрахунком заборгованості.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що позивач застосував тариф на послуги, які не узгоджені з відповідачем, а також не затверджений відповідними розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, та включає: 1) витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, крім витрат на обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги, у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем; 2) винагороду управителю, яка визначається за згодою сторін.

Протоколом №02-2019 зборів співвласників будинку за адресою: АДРЕСА_1 , від 12 грудня 2019 року обрано управителем ТОВ «Керуюча компанія «Комуналка». Цього ж дня між позивачем та співвласниками було укладено Колективний договір №1 про надання послуги з управління. Згідно з Розділом 5 Договору, ціна послуги встановлена у розмірі 9,82 грн. з ПДВ за 1 кв.м. загальної площі.

За таких обставин, ціна послуги, застосована позивачем, була узгоджена шляхом укладення Колективного договору, що відповідає вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Доводи відповідача в цій частині не заслуговують на увагу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач правомірно застосував ціну послуги з управління, встановлену Колективним договором №1, оскільки вартість такої послуги визначається за домовленістю сторін і не підлягає обов`язковому затвердженню розпорядчими актами органів місцевого самоврядування.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. Відповідачем не надано належних доказів на спростовування факту надання йому житлово-комунальних послуг ТОВ «Керуюча компанія «Комуналка», або ж надання послуг іншою особою. Також відповідачем не було надано доказів на спростування наявної заборгованості, або ж доказів на погашення заборгованості у вищевказаному розмірі, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань. Отже, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а розрахунки доведеними позивачем, та приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до вимоги про стягнення з нього заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість відповідача утворилась у травні 2020 року.

З позовом до суду позивач звернувся в квітні 2023 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду не порушуючи строки позовної давності, визначені ст.257 ЦК України.

Що стосується розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

За змістом ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1-3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.4-6 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст.27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підтвердження надання правничої допомоги та визначеного розміру на її оплату, до матеріалів справи позивачем, долучено копії:

- договору про надання правової допомоги №03/23-Ю від 15 березня 2023 року, укладеного між ТОВ «Керуюча компанія «Комуналка» та ФОП ОСОБА_3

- звіту про надання правової допомоги згідно Договору про надання правової допомоги №03/23-Ю від 23 березня 2023 року.

- акту надання послуг №03/23-Ю від 23 березня 2023 року.

- платіжного доручення №604 від 28 березня 2023 року на суму 6000 грн.

Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19).

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Позивачем доведено реальність судових витрат; дійсна необхідність вбачається з загальної ситуації, в якій опинився позивач, який був вимушений вчиняти заходів щодо свого захисту в судовому порядку; щодо фінансового стану сторін, то відповідачем не доведено, що його фінансовий стан свідчить про непомірність покладення на нього тягаря сплати витрат на правничу допомогу у визначеному позивачем розмірі.

Водночас, суд також бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2023 року у справі №915/606/21, суд порушує принцип змагальності сторін, якщо самостійно з власної ініціативи здійснює за сторону доведення обставин, що мають значення для вирішення питання розподілу судових витрат.

Відповідач ОСОБА_1 не надав суду будь-яких доказів та обґрунтувань, у тому числі власних розрахунків, які свідчили б про неспівмірність, та/або нерозумність, та/або нереальність здійсненого заявником розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до цієї справи.

Крім того, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 30 січня 2023 року №910/7032/17).

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Позивачем доведено реальність судових витрат; дійсна необхідність вбачається з загальної ситуації, в якій опинився позивач, який був вимушений вчиняти заходів щодо свого захисту в судовому порядку; щодо фінансового стану сторін, то відповідачем не доведено, що його фінансовий стан свідчить про непомірність покладення на нього тягаря сплати витрат на правничу допомогу у визначеному позивачем розмірі.

При цьому, суд бере до уваги те, що відповідач своїм правом на подачу письмових пояснень чи заперечень, а також на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не скористався, хоча положеннями п.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності відповідних витрат покладено саме на нього.

Таким чином, враховуючи, що заявлені до відшкодування судові витрати на правову допомогу підтверджені належними доказами, з відповідача на користь позивача належить стягнути 6000 грн судових витрат, сплачених за надання правової допомоги.

Враховуючи викладене, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 8684 грн (судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2684 грн та витрати на професійну правничу допомоги в розмірі 6000 грн).

Керуючись статтями 10, 12, 89, 141, 258-259, 263-265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Комуналка» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Комуналка» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 28472 (двадцять вісім тисяч чотириста сімдесят дві) гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Комуналка» 8684 (вісім тисяч шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок в рахунок понесених позивачем судових витрат.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч.1 ст.355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст.273 ЦПК України).

Відомості щодо учасників справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Комуналка», місцезнаходження : 03037, м. Київ, вул. Освіти, буд. 16-А, прим. 174, ;

відповідач - ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Солом`янського

районного суду міста Києва Н.М.Аксьонова