Справа № 331/5697/25
Провадження № 2/331/3338/2025
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

04 листопада 2025 року місто Запоріжжя

Суддя Олександрівського районного суду міста Запоріжжя Яцун О.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

30 вересня 2025 року позивач ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВО № 1106135 від 26 травня 2025 року, звернувся до суду через підсистему «Електронний суд» з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 03 жовтня 2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу п`ятиденний строк з дня отримання позивачем копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви, виходячи з наступного (а.с.42-43).

Так, відповідно до довідки секретаря суду Оксани Калініної, квитанція № 1QTA- 1YQQ-7U7E від 04 червня 2025року про сплату судового збору у розмірі 2906 грн. 88 коп. від платника ОСОБА_1 за подання до суду позовної заяви про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, скасування заборгованості зі сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини була приєднана до справи № 331/3231/25 (провадження № 2/331/2264/2025).

Зазначене вище свідчить про те, що квитанція про сплату № 1QTA-1YQQ-7U7E від 04 червня 2025року прикріплена та обліковується в іншій цивільній справі № 331/3231/25 (провадження № 2/331/2264/2025).

Необхідно зауважити, що у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 1540/3297/18 Верховний Суд звернув увагу, що певний час редакція частини четвертої статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачала таке право, що якщо сума судового збору підлягала поверненню у зв`язку із залишенням позову без розгляду, але не була повернута, до повторно поданого позову додається первісний документ про сплату судового збору (друге речення цієї норми закону). Проте Законом України від 22 травня 2015 року № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» це речення було виключено з цієї норми (підпункт 4 пункт 4 цього Закону) і станом на час ухвалення оскаржуваних у цій справі судових рішень стаття 6 Закону України «Про судовий збір» передбачала, що за повторно подані позови, що раніше були залишені без розгляду, судовий збір сплачується на загальних підставах.

Тому, позивач, коли подає повторно позовну заяву, має сплати судовий збір за її розгляд і не вправі використовувати первісний документ про сплату цього платежу, доданий до первинної позовної заяви, яку суд залишив без розгляду. Запроваджене законодавче нововведення не обмежує і не порушує прав позивача в частині обов`язку нести додаткові майнові витрати у зв`язку зі зверненням до суду, оскільки за законом такий позивач має право на повернення суми судового збору, сплаченого за подання первісної позовної заяви, яка була залишена без розгляду.

Таким чином, у цьому випадку позивач також має право повернути сплачений ним судовий збір, відповідно до квитанції про сплату № 1QTA-1YQQ-7U7E від 04 червня 2025 року. Однак, така квитанція про сплату судового збору не може бути врахована як належний доказ сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі у цій справі, так як судовий збір за нею сплачений та зарахований при поданні іншого позову.

Отже, вищезазначене свідчить про те, що позовну заяву подано до суду без дотримання вимог частин 3 та 4 статті 177 ЦПК України, положеннями якої передбачено, що у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору.

До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

За правилами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою встановлена ставка судового збору у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць в розмірі, зокрема, з 01 січня 3028,00 грн.

Отже, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою встановлена ставка судового збору в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1211,20 грн.

При цьому, враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовною заявою через підсистему «Електронний суд», то за правилами ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», якою передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

За правилами статті 9 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Також, слід зазначити, що позивач не скористався правом звернутися до суду із клопотанням про відстрочення сплати судового збору або звільнення від його сплати в порядку, передбаченому ст. 136 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Отже, при зверненні до суду з позовною заявою позивач повинен був сплатити судовий збір урозмірі 968 грн. 96 коп. за позовну вимогу немайнового характеру.

Крім того, вказану позовну заяву подано до суду без дотримання вимог пунктів 5) та 8) частини 3 статті 175 та частини 5 статті 177 ЦПК України, якими встановлено, що позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Частиною 5 статті 177 ЦПК України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Оглянувши додатки до позову, суддею встановлено, що письмові докази, які позивач додав до позовної заяви, на обґрунтування заявлених позовних вимог, а саме копія ухвали Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 11 вересня 2025 року по справі № 331/4918/25 не завірена належним чином; копія розрахунку заборгованості зі сплати аліментів є неналежної якості, що позбавляє суд можливості ознайомитись із змістом зазначеного документу (доказу).

Крім того, до матеріалів позовної заяви не додано судовий наказ Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26.02.2018 року (справа № 310/646/18), на підставі якого стягуються аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, на який позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог.

У прохальній частині позовної заяви позивач ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Шептак А.І., просить суд викликати та допитати свідків.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 91 ЦПК України, виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити. Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі.

Згідно ч. 3 ст. 177 ЦПК України, у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

Між тим, стороною позивача у позовній заяві ставиться питання про виклик та допит свідків, при цьому таке клопотання має бути подано у вигляді окремого процесуального документа, з дотриманням вимог статей 91, 177 ЦПК України. Клопотання про допит свідків не може бути заявлено як вимога у позовній заяві. У зв`язку з цим суддя рекомендує позивачеві та його представникові уточнити прохальну частину позову та привести її у відповідність до вимог діючого ЦПК України, у тому числі шляхом подання окремо відповідної заяви про виклик свідків (ст. 91 ЦПК України).

Для усунення зазначених вище недоліків позивачу ОСОБА_1 було надано п`ятиденний строк з дня отримання позивачем копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, для усунення недоліків позовної заяви.

Вищевказану ухвалу суду від 03 жовтня 2025 року було направлено за місцем проживання позивача по справі і на електронну адресу представника позивача - адвоката Шептак А.І., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , та яким вищевказану позовну заяву було складено і подано до суду. Згідно довідки про доставку електронного листа представник позивача Шептак А.І. отримала дану ухвалу суду 20 жовтня 2025 року (а.с.45).

Відповідно до п. 2) ч. 6 ст. 272 ЦПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

22 жовтня 2025 року, на виконання ухвали Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 03 жовтня 2025 року, від представника позивача - адвоката Шептак А.І. надійшла до суду через підсистему «Електронний суд» заява про усунення недоліків позовної заяви разом із заявою про виклик свідків, а також копіями судового наказу від 05.02.2018 року та ухвали від 11.09.2025 року. Суд звертає увагу, що додані до заяви про усунення недоліків копія ухвали Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 11 вересня 2025 року по справі № 331/4918/25 а також копія судового наказу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 лютого 2018 року по справі № 310/646/18 роздруковані з Єдиного державного реєстру судових рішень та є знеособлені, що позбавляє суд можливості встановити належність таких доказів.

Також, 23 жовтня 2025 року, на виконання ухвали Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 03 жовтня 2025 року, від представника позивача - адвоката Шептак А.І. повторно надійшла до суду через підсистему «Електронний суд» заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої разом із заявою про виклик свідків, а також копіями судового наказу від 05.02.2018 року та ухвали від 11.09.2025 року, що такожбули роздруковані з Єдиного державного реєстру судових рішень та є знеособлені, було додано копію розрахунку заборгованості.

Разом з тим, позивачем так і не було виконано вимоги, визначені частинами 3 та 4 статті 177 ЦПК України, положеннями якої передбачено, що у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору. До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Також, позивачем так і не було виконано вимоги, визначені частиною 5 статті 177 ЦПК України, положеннями якої передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Аналізуючи вищезазначене, слід прийти до висновку, що у визначений термін та на момент постанови цієї ухвали, позивачем так і не було виконано у повній мірі вимоги, які були підставою для залишення позовної заяви без руху і які були зазначені в ухвалі суду від 03 жовтня 2025 року.

Таким чином, зазначені вище обставини перешкоджали відкриттю провадження у цивільній справі.

Станом на 04 листопада 2025 року за даними автоматизованої системи Олександрівського районного суду міста Запоріжжя, від позивача додатково заяв про усунення недоліків позовної заяви не надходило, а тому наявні підстави для повернення позовної заяви.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

За правилами ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З огляду на викладене та враховуючи те, що заява подана без додержання вимог передбачених ст.ст. 175, 177 ЦПК України, зазначені в ухвалі суду недоліки позовної заяви позивачем не усунуто в повній мірі, позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачеві.

Відповідно до положень частин 5, 6 статті 185 ЦПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

За змістом частини 7 статті 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи вищезазначене, слід прийти до висновку, що повернення позовної заяви відповідно до частини 3 статті 185 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»,

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, визнати неподаною та повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Надіслати копію ухвали позивачу і її представнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя О.О. Яцун