Справа № 466/6260/25
Провадження № 2/466/2756/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі :

головуючого судді Зими І.Є.

при секретарі Васинчик М.О.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні , в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння та стягнення упущеної вигоди ,-

в с т а н о в и в :

01 липня 2025 року, ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення, яким витребувати з чужого незаконного володіння та зобов`язати відповідачів повернути позивачу належний йому транспортний засіб марки MAN модель 19.343, 1996 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача упущену вигоду в розмірі 573 000 грн., судовий збір в розмірі 6 941,20 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 11 300 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він є власником транспортного засобу марки MAN модель 19.343, 1996 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 . У вересні 2024 року він передав вказаний транспортний засіб та оригінал свідоцтва про його реєстрацію у тимчасове користування відповідачам. Передача автомобіля здійснювалася на підставі нотаріально посвідченої довіреності, без права передоручення, відчуження або передачі автомобіля третім особам. Сторонами досягнуто усної домовленості, що зазначені особи здійснюватимуть поступову виплату вартості автомобіля (по 1200 доларів США кожного місяця), однак жодних письмових договорів не укладалося. Відповідачі певний час користувалися автомобілем та інформували Позивача щодо вчинення дій на виконання умов довіреності, а згодом перестали відповідати на дзвінки. Автомобіль або будь які грошові кошти позивачу не передавали.

Місце знаходження транспортного засобу позивачу невідоме, і за наявною останньою інформацією від відповідачів, автомобіль був переданий третій особі в залог за борги. Внаслідок грубого порушення умов користування транспортним засобом без згоди власника, 13.12.2024 року довіреність була офіційно скасована, про що було повідомлено відповідачів. Про факт анулювання довіреності відповідачі були належним чином повідомлені через направлення письмової претензії, в якій було зазначено, що відповідно до норм цивільного законодавства, після відкликання довіреності відповідачі позбавлені будь-яких правових підстав для подальшого володіння та користування транспортним засобом, а також про обов`язок повернення транспортного засобу позивачу.

Незважаючи на отримання претензії одним із відповідачів ( ОСОБА_4 ) , а також належне направлення іншому відповідачу ( ОСОБА_3 ) , останні не вчинили жодних дій, спрямованих на повернення автомобіля законному власнику. Станом на день звернення до суду, транспортний засіб продовжує незаконно утримуватися відповідачами, місцезнаходження транспортного засобу позивачу не відоме.

Окрім цього, позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідачів йому було завдано майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди, оскільки по усній домовленості позивач мав отримувати від відповідачів кошти в сумі 1200 доларів США щомісячно за користування транспортним засобом.

Зокрема, транспортний засіб марки MAN модель 19.343, 1996 року випуску, д.н.3. НОМЕР_1 , є вантажним автомобілем, який міг використовуватися у господарській діяльності для надання послуг із перевезення вантажів. З метою визначення розміру упущеної вигоди було проведено аналіз ринкової вартості надання аналогічних послуг за допомогою відкритих джерел, зокрема на профільних сайтах оголошень з надання послуг вантажних перевезень автомобілями аналогічної вантажопідйомності. Орієнтовно обґрунтованою для розрахунку є середньоденна ставка в розмірі 3000 грн/день. Загальний період незаконного утримання автомобіля становить з 17 вересня 2024 року по 16 червня 2025 року (273 календарних днів). Розрахунок упущеної вигоди здійснюється за період з 17 вересня 2024 року (дата набуття повноважень представником за довіреністю) по 16 червня 2025 року включно. Такий період відповідає повним 9 календарним місяцям, що забезпечує чітке та об`єктивно обґрунтоване обчислення часу потенційного використання транспортного засобу у господарській діяльності. З метою об`єктивності та помірності при визначенні розміру упущеної вигоди застосовано коефіцієнт завантаженості 70%, що дає 191 фактичних робочих днів за даний період, що враховує типову частку реально робочих днів у сфері вантажних перевезень з урахуванням вихідних, святкових днів, погодних умов, технічних зупинок, періодичних простоїв та організаційних пауз у роботі. Таким чином, загальна сума упущеної вигоди складає: 191 днів х 3000 грн = 573 000 грн. У зв`язку з вищенаведеним, позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 03.07.2025 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Борох З.І. просила суду позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, покликаючись на аргументи аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялись про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Не подали відзив на позовну заяву.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України).

За положеннями ст. ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом ( ст. 321 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки MAN модель 19.343, 1996 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , що підтверджується скрінштом з застосунку «ДІЯ» та відповіддю Головного сервісного центру МВС від 21.05.2025 року.

17.09.24 ОСОБА_2 підписав довіреність , що була нотаріально посвідчена, за умовами якої він надав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право бути його представниками в усіх установах з питань володіння, користування, експлуатації без права розпорядження та без права зняття з обліку належного йому спірного транспортного засобу . Вказана довіреність видана без права передоручення повноважень третім особам , без права виїзду за кордон. Строк дії довіреності 17.09.25 ( а.с. 11 ).

Правова природа довіреності, відповідно до ст. 244 Цивільного кодексу України , це письмовий документ, що надає одній особі повноваження представляти іншу особу перед третіми особами. Вона є одностороннім правочином і створює представництво лише після того, як уповноважена особа почне його реалізовувати. Це означає, що для виникнення відносин представництва необхідна не лише видача довіреності, а й воля представника діяти від імені довірителя та в його інтересах.

Встановлено, що позивачем спірний автомобіль було передано відповідачам. Внаслідок грубого порушення умов користування транспортним засобом (передача автомобіля третім особам) без згоди власника, про яке стало відомо позивачу, 13.12.2024 року довіреність була офіційно скасована, що стверджується заявою від іменні Колотила С.А. , яку було нотаріально посвідчено ( а.с. 14). Із змісту вказаної заяви також вбачається, що особа, яка видала довіреність, і з часом її скасувала, повинна негайно повідомити про це представника та відомих їй третіх осіб , для представництва перед якими була видана довіреність. Цей обов`язок , відповідно взяв на себе позивач . Проте, суду не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відразу після нотаріального посвідчення вказаної заяви позивач повідомляв у будь-який спосіб відповідачів про скасування довіреності від 17.09.24. Не міститься жодної інформації про цей факт і у скріншоті переписки між позивачем та відповідачами ( а.с. 12-13).

Відповідно до ч. 2 ст. 249 ЦК України особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Претензія щодо встановлення місцезнаходження транспортного засобу була скерована відповідачам лише 29.04.25 р. ( а.с. 15-17).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала. Попри анулювання довіреності, відповідачі продовжують незаконно утримувати транспортний засіб у своєму володінні та користуванні, відмовляючись його повернути.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Станом на день звернення до суду, транспортний засіб продовжує незаконно утримуватися відповідачами.

Позивачем вжито ряд заходів з метою встановлення місця перебування автомобіля. Зокрема, представником позивача 29.04.25 було скеровано адвокатський запит до Регіонального сервісного центру МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях. Згідно відповіді від 21.05.25 , транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_2 , 21.01.2021 року. Після дати реєстрації жодних інших реєстраційних дій з транспортним засобом не здійснювалось. У розшуку чи під обмеженням на проведення реєстраційних дій транспортний засіб марки MAN модель 19.343, 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 не перебуває.

Окрім цього, 12.05.25 представником позивача було скеровано адвокатський запит до Моторно-транспортного страхового бюро України. З отриманої відповіді вбачається, що з 17.09.2024 по 12.05.2025 договір страхування цивільної відповідальності на зазначений транспортний засіб не укладався. Також інформації про завдання шкоди у ДТП не надавалось.

Таким чином, з моменту скасування довіреності дії відповідачів щодо подальшого володіння та користування транспортним засобом є незаконними, такими, що порушують право власності позивача відповідно до ст. 316, 317, 321, 387 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд вважає підставною вимоги позивача в частині витребування з чужого незаконного володіння відповідачів та зобов`язання повернути позивачу належний йому транспортний засіб марки MAN модель 19.343, 1996 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .

Що ж стосується вимоги про стягнення з відповідачів упущеної вигоди в розмірі 573 000 грн., то суд вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Позивач вважає, що з відповідачів в його користь слід стягнути майнову шкоду ( упущену вигоду ) , за період з 17 вересня 2024 року по 16 червня 2025 року, в розмірі 573 000 грн. Підставою для стягнення такої зазначає вимоги ст.ст. 22, 1166 ЦК України.

Відповідно до положень статей 22, 1166 Цивільного кодексу України, шкода, завдана майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

До складу збитків входять, зокрема, упущена вигода, тобто доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних умов цивільного обороту, якби її право не було порушене.

У постанові Верховного Суду від 13.12.2018 по справі №923/700/17 зазначається, що відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитки включають втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Касаційний суд звертає увагу, що реальними збитками підкреслюється наявність фактичних втрат майнової сфери потерпілої особи. Другою складовою збитків є упущена вигода, як рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення.

Отже, згідно з наведеними положеннями законодавства і правових позицій касаційного суду, упущеною вигодою є неодержаний (не отриманий) дохід, який кредитор міг реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено, а боржник додержувався правил здійснення господарської діяльності.

Між тим, розділі позовної заяви, де наводиться мотивація про стягнення вказаного відшкодування позивач зазначає, що між сторонами існувала усна домовленість про те, що за користування спірним транспортним засобом відповідачі мали сплачувати кошти в розмірі 1200 дол. США. щомісячно ( а.с. 4) . Натомість, у мотивах цієї ж позовної заяви, що стосуються витребування з чужого незаконного володіння майна ( а.с. 1 ) , позивач одночасно зазначає, що при передачі автомобіля сторонами було досягнуто усної домовленості про те, що відповідачі здійснюватимуть поступову виплату вартості автомобіля по 1200 дол. США кожного місяця. Наведене свідчить про намір сторін на укладення в подальшому договору купівлі-продажу транспортного засобу, в зв`язку з чим відповідачам і надавались повноваження за довіреністю від 17.09.24 представляти інтереси позивача в різних органах з метою подавати та отримувати необхідні довідки та документи про реєстрацію ( перереєстрацію) ; замовляти проведення експертної оцінки автомобіля та отримувати належні за її результатами документи, тощо. Вказані договори, які ніби - то були в усній формі укладені між сторонами, по своїй правовій природі докорінно відрізняються .

Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності збитків та їх розміру, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Відповідно до статей 6, 11, 626, 627, 628 Цивільного кодексу України, договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (у тому числі електронній) формі.

Проте, відповідно до частини другої статті 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичними та юридичними особами, а також між фізичними особами на суму, що перевищує десятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Крім того, згідно з частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму (оренди) транспортного засобу укладається у письмовій формі, а у випадках, коли хоча б однією із сторін є юридична особа, у письмовій формі з нотаріальним посвідченням. Така ж вимога стосується і щодо укладення договору купівлі-продажу чи попереднього договору про відчуження майна.

Таким чином, усна домовленість між сторонами не може вважатися належним доказом укладення договору у даному спорі ,оскільки суперечить вимогам Цивільного кодексу України щодо форми такого правочину.

Позивач не надав суду жодних документальних підтверджень укладення договору, а саме: письмової угоди; розписки про отримання коштів з зазначенням призначення платежу ( оплати за оренду чи сплати частини вартості майна, щодо якого досягнуто згоди про відчуження) доказів фактичного надання послуг чи виконання зобов`язань.

Крім того, позивач не надав доказів того, що транспортний засіб дійсно використовувався або мав використовуватись, у господарській діяльності для надання послуг перевезення вантажів, та що в період утримання автомобіля були реальні замовлення або контракти, виконання яких стало неможливим.

Надані позивачем розрахунки вартості послуг з відкритих джерел мають орієнтовний і припущений характер, не свідчать про реальність отримання доходу і не можуть вважатися належним доказом упущеної вигоди відповідно до статей 7678 ЦПК України.

Окрім того, судом не встановлено, а стороною позивача не підтверджено доказами, що вказаний автомобіль використовувався для будь-яких вантажних перевезень і до передачі даного транспортного засобу відповідачам на підставі довіреності.

Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, позивач не довів наявності реальної можливості отримання прибутку, а також розміру упущеної вигоди та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів і нібито втраченими доходами.

При визначенні упущеної вигоди необхідно враховувати реальні можливості залучення активів до господарської діяльності, а не абстрактні розрахунки чи ймовірні припущення.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Згідно з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подані: довідку-розрахунок витрат на правничу допомогу, договір про надання правової допомоги №03-2025 від 28.04.2025 року, додаток № 1 до Договору про надання правової допомоги №03-2025 від 28.04.2025 року, ордер на надання правничої допомоги, Копію свідоцтва адвоката про право на зайняття адвокатською діяльністю, Копію довіреності адвоката.

Представник позивача просить стягнути витрати солідарно з відповідачів за надання професійної правничої допомоги на загальну суму 11 300 грн.

Під час вирішення питання про стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц у постанові від 19.02.2020 року. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відтак, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, є завищеними, враховуючи категорію справи та час, який захисник міг би потратити на підготовку матеріалів. В цій частині заявлених вимог слід стягнути з відповідачів солідарно витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн., що буде співрозмірним, на думку суду, з ринковими цінами адвокатських послуг.

Крім того, в силу дії 141 ЦПК України, з відповідачів слід стягнути порівно в користь позивача судовий збір, сплачений позивачем при поданні позовної заяви до суду.

Керуючись ст.ст.5,6,10,12,13,76-78,81,141, 626,627,628, ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повернути ОСОБА_2 належний йому транспортний засіб марки MAN модель 19.343, 1996 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення упущеної вигоди у розмірі 573 000 грн. - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1211 ( однієї тисячі двісті одинадцять ) грн. 20 коп.

Стягнути зі ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1211 ( однієї тисячі двісті одинадцять ) грн. 20 коп.

Стягнути солідарно зі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 ( сім тисяч ) грн. В решті вимог по відшкодуванню витрат на правничу допомогу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного його тексту, безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана кожним з відповідачів протягом тридцяти днів з моменту отримання повного тексту судового рішення, до Шевченківського райсуду м. Львова.

Повний текст рішення виготовлено 30 жовтня 2025 року.

Сторони у справі :

Позивач : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ;

Відповідач : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 ;

Відповідач : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_5 .

Суддя І. Є. Зима