КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року місто Київ.

Справа № 369/11440/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15461/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Клечановська Юлія Іванівна, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 червня 2025 року (у складі судді Фінагеєвої І.О., дата виготовлення повного тексту судового рішення - 23 червня 2025 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області, третя особа: Приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьов Іван Сергійович, про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ

У липні 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Папазова Галина Анатоліївна звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області, третя особа: Приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьов Іван Сергійович, про визнання права власності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який є рідним батьком ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 969 від 21 червня 2022 року.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки, площею 0,1253, за кадастровим номером :01:006:0059, земельної ділянки, площею 0,0994, за кадастровим номером :09:004:5087, та земельної ділянки, площею 0,0536 га, за кадастровим номером :01:006:0060.

При житті батько позивача ОСОБА_2 склав заповіт, згідно якого все своє майно, яке належало йому при житті заповів позивачці. Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Бучанського (раніше Києво-Святошинський) районного нотаріального округу Київської області 09 червня 2021 року за реєстровим номером 4535.

Мати позивачки ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується виданим свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 25 листопада 2015 року.

Родинні зв`язки спадкодавця із Позивачем підтверджуються свідоцтвом про народження останньої, серії НОМЕР_3 , зареєстрованим Радянським ЗАЦС м. Києва 18 серпня 1971 року, актовий запис 38. 12 жовтня 1991 року було укладено шлюб між позивачкою та ОСОБА_4 внаслідок чого прізвище ОСОБА_5 було змінено на ОСОБА_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб виданим 12 жовтня 1992 року серії НОМЕР_4 .

Таким чином позивачка, є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті свого батька ОСОБА_2 . Позивачка належну їй спадщину прийняла, оскільки постійно проживала та була зареєстрована разом із спадкодавцем за однією адресою, на час відкриття спадщини.

27 квітня 2023 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьова І.С. із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті її батька, в рамках заведеної на підставі її заяви спадкової справи № 70010067. Так, 27 квітня 2023 року були отримані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, зокрема: земельної ділянки, площею 0,1253, за кадастровим номером :01:006:0059, земельної ділянки, площею 0,0994, за кадастровим номером :09:004:5087, та земельної ділянки, площею 0,0536 га, за кадастровим номером :01:006:0060.

Однак, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1370/02-31 від 19 липня 2022 року. Свою відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, нотаріус аргументував тим, що спадкоємицею не надано правовстановлюючих документів, які встановлюють право власності спадкодавця на нерухоме майно, зокрема житловий будинок, який входить до складу спадщини.

У зв`язку з відмовою приватного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, для підтвердження належності майна спадкодавцю було надіслано ряд адвокатських запитів та встановлено, що спадкодавець набув право власності на належний йому будинок, проте не зареєстрував в передбаченому законодавством порядку.

Так, від Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області було отримано відповідь від 12 червня 2023 року № 1032 що на час смерті спадкодавця разом з ним була зареєстрована позивачка та ОСОБА_7 (онука).

Від комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» отримано відповідь № 209 від 15 червня 2023 року, якою підтверджується, що житловий будинок з відповідними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в БТІ не реєструвалось.

Отже, на даний час не існує іншого способу, окрім як звернення до суду, для визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно, а тому, представник позивача просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та складається з: житлового будинку літ. А загальною площею 97,3 кв.м., житловою площею 66,5 кв.м., прибудови літ. а1, веранди літ. а2, ганку літ. аз, сараю літ. Б, сараю літ.В, погрібу літ. Г, гаражу літ. Д, вбиральні літ. Е, літнього душу літ. Є, навісу літ Ж, навісу літ. 3, навісу літ И, навісу літ. Ї, навісу літ. Й, воріт № 1, огорожи № 2, хвіртки № 3, огорожи № 4, воріт № 5, хвіртки № 6, огорожи № 7, вигрібної ями № 8, колодязю № 9 після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 червня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Клечановська Ю.І., 08 серпня 2025 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що від Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області було отримано відповідь від 12 червня 2023 року № 1032, що відповідно до витягу з погосподарської книги головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , був ОСОБА_2 , на час смерті спадкодавця разом з ним була зареєстрована позивачка та ОСОБА_7 (онука), однак, суд не надав цьому документу належної оцінки і взагалі не прийняв його до уваги, а послався в своєму рішенні на довідку БТІ, з якої вбчається, що спадкодавець право власності на спірне домоволодіння не оформив.

Вказує, що до позовної заяви було долучено технічний паспорт житлового будинку, з якого вбачається, що вказане домоволодіння було збудовано до 05 серпня 1992 року, а саме в 1980 році, і цим доказам суд також не надав належної оцінки, а вказав в своєму рішенні, що документом, що засвідчував факт існування об?єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об?єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації.

Звертає увагу, що до позовної заяви були додані:

1) копія будівельного паспорту на земельну ділянку під будівництво житлового будинку гр. ОСОБА_2 в с. Дмитрівка Києво-Святошинського району, виданого в 1974 року.

2) акт про відведення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, затвердженого архітектором Києво-Святошинського району від 27 листопада 1974 року.

3) рішення виконавчого комітету Києво-Святошинської районної ради трудящих № 518/10 від 18 листопада 1974 року про надання свідоцтва на будівництво індивідуального житлового будинку гр. ОСОБА_2

4) свідоцтво на забудову індивідуальної садиби, виданого виконавчим комітетом Києво-Святошинської районної ради трудящих № 353 від 02 грудня 1974 року.

5) план забудови та паспортом типового проекту, погоджених архітектором Києво-Святошинського району 27 листопада 1974 року.

6) наказ від 09 вересня 1974 року № 158 щодо виділу ділянки для будівництва будинка.

7) витяг з реєстру будівельної діяльності № 61 від 21 грудня 2022 року.

Вказує, що зазначені вище письмові докази доводять той факт, що спадкодавець набув право власності на належний йому будинок до 1990 року.

Також представник позивача просила долучити на стадії апеляційного розгляду нові докази, які були віднайдені позивачем випадково лише після завершення розгляду справи технічний паспорт на будинок в 1987 році та Будинкову книгу в якій було зазначено про введення будинку в експлуатацію по акту приймання передачі в березні 1987 року.

В судовому засіданні апеляційного суду 21 жовтня 2025 року представник позивача доводи скарги підтримала.

Представник відповідача до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді доповідача, представника позивача, перевіриши законність та обгрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення скарги з таких підстав.

Так, місцевим судом у цій справі встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . У свідоцтві про народження батьками вказані: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_3 .

12 жовтня 1991 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, після реєстрації якого дружина отримала прізвище - « ОСОБА_1 ».

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 25 листопада 2015 року складено відповідний актовий запис № 45.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 21 червня 2022 року складено відповідний актовий запис № 969.

За життя ОСОБА_2 склав заповіт від 09 червня 2021 року, згідно якого все своє майно, що буде належати йому на день смерті, а також все те, на що він законом матиме право на день смерті заповів ОСОБА_1 . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С. 09 червня 2021 року за реєстровим номером 4535.

27 квітня 2023 року ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, зокрема: земельної ділянки, площею 0,1253, за кадастровим номером :01:006:0059; земельної ділянки, площею 0,0994, за кадастровим номером :09:004:5087 та земельної ділянки, площею 0,0536 га, за кадастровим номером :01:006:0060.

Постановою приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьова І.С. №1370/02-31 від 19 липня 2022 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на підставі того, що спадкоємицею не надано правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно.

Згідно з відповіддю Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області № 1032 від 12 червня 2023 року на час смерті спадкодавця разом з ним була зареєстрована ОСОБА_1 та ОСОБА_7 .

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.Тобто самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, у зв`язку з чим не може входити до складу спадщини.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду, земельну ділянку.

Разом із цим місцевий суд констатував, що до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права. Відтак індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпні 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, за висновком суду був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

Проте суд зазначив, що у справі відсутні докази набуття батьком позивачки права власності на спірне майно, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позову.

Апеляційний суд із таким висновком не погоджується з таких мотивів.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина перша статті 1222 ЦК України).

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Встановлено, що ОСОБА_1 є донькою спадкодавця ОСОБА_2 , тобто є спадкоємицею першої черги за законом. До того ж матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 на момент смерті спадкодавця постійно з ним проживала, у зв`язку з чим вважається такою, що прийняла спадщину на підставі частини третьої статті 1268 ЦК України.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з усталеною практикою суду касаційної інстанції зазначена норма матеріального права застосовується у спорах з вимогою про визнання права власності на спадкове майно у випадку відсутності або втрати спадкодавцем правовстановлюючого документа на таке майно (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 11 березня 2020 року в справі № 210/1609/15).

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно необхідно керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13 та підтриманому у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 559/375/16.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

До того ж відповідно до пункту 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в Державних будівельних нормах А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється, що по об`єктах, які збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається Бюро технічної інвентаризації.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх до експлуатації відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючих документів.

У серпні 2012 року до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 404 внесені зміни до пункту 3.2 розділу 3 Інструкції та в абзаці 82 зазначено, що прибудови до індивідуальних (садибних) житлових будинків та господарські (присадибні) будівлі та споруди, які побудовані до 5 серпня 1992 року, до самочинного будівництва не належать.

Документом, що засвідчує прийняття в експлуатацію таких прибудов та будівель і споруд, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

На вказаному наголошено у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 569/5518/15-ц (провадження № 61-4693св18).

У постанові Верховного Суду від 05 червня 2024 року зазначено, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, зауважив, що до предмету доказування у цій справі належали обставини щодо часу будівництва садового будинку з господарськими спорудами та оформлення на них технічного паспорту, якщо відповідне будівництво закінчено до 05 серпня 1992 року.

Водночас, дійшовши зазначеного висновку суд першої інстанції не проаналізував, коли ж завершено будівництво спірного будинку, а обмежився посиланням на те, що згідно з відповіддю КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» № 209 від 15 червня 2023 року право власності на житловий будинок з відповідними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в БТІ не реєструвалось.

В ході дослідження питання належності спадкодавцю вказаного житлового будинку судом установлено, що наказом від 09 вересня 1974 року № 158 ОСОБА_2 виділено присадибну ділянку для будівництва будинку.

Рішенням виконкому Києво-Святошинської районної ради трудящих № 518/10 від 18 листопада 1974 року про надання свідоцтва на будівництво індивідуального житлового будинку гр. ОСОБА_2 , останньому було надано дозвіл на будівництво житлового будинку на ділянці в АДРЕСА_1 в розмірі 0,10 га.

Актом про відведення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, затвердженого архітектором Києво-Святошинського району від 27 листопада 1974 року встановлено в натурі межі присадибної ділянки, виділеної гр. ОСОБА_2

02 грудня 1974 року виконавчим комітетом Києво-Святошинської районної ради трудящих Київської області, ОСОБА_2 видано свідоцтво на забудову індивідуальної садиби за реєстровим номером 353.

У матеріалах справи наявна копія будівельного паспорту на земельну ділянку від 1974 року, складеного Технічним бюро при обласному відділі в справах будівництва і архітектури державного комітету в справах будівництва Української РСР на ім`я ОСОБА_2 та паспорт типового проекту Б-ЗГ на ім`я ОСОБА_2 .

Наведені документи були надані стороною позивача до суду першої інстанції та з огляду на згадані правові висновки суду касаційої інстанції підлягали врахуванню місцевим судом при вирішенні спору по суті.

Крім того, в суді апеляційної інстанції сторона позивача надала суду технічний паспорт житлового будинку, а також будинкову книгу, за змістом яких будівництво спірного житлового будинку площею 95 кв. м. було завершено у 1987 році, тобто до 05 серпня 1992 року.

Зазначені документи, хоча і не були подані до суду першої інстанції, проте безпосередньо доповнюють інформацію, яка міститься у документах про забудову земельної ділянки, наявних у розпорядженні суду першої інстанції, складає предмет доказування у цій справі та має визначальне значення для правильного вирішення спору, з огляду на що не може бути проігнорована апеляційним судом.

Надані стороною позивача докази в їх сукупності підтверджують, що здійснене спадкодавцем будівництво не було самочинним, а відбулося на спеціально відведеній для цього уповноваженим органом земельній ділянці. ОСОБА_2 за життя отримав як будівельний паспорт на земельну ділянку, так і технічний паспорт житлового будинку, будівництво якого повністю завершено у 1987 році. Відтак спірний житловий будинок вважається таким, що введений у експлуатацію відповідно до порядку, який існував на час завершення будівництва.

Зазначаючи про те, що позивачка не довела, що спірний житловий будинок на праві власності належав спадкодавцеві, суд, правильно навівши норми матеріального права, які регулювали порядок набуття у власність нового будівництва, не зазначив, який саме правовстановлюючий документ мала надати ОСОБА_1 на підтвердження вказаної обставини.

Колегія суддів переконана, що факт не перенесення відомостей про право власності ОСОБА_2 на збудований ним будинок до Реєстру речових прав на нерухоме майно не свідчить про відсутність такого права у спадкодавця та можливість його успадкування позивачкою.

З огляду на викладене апеляційний суд доходить до висновку про те, що матеріалами справи повною мірою підтверджується факт належності спірного житлового будинку на праві власності спадкодавцеві ОСОБА_2 як особі, яка його збудувала, у зв`язку з чим у порядку статті 392 ЦК України за позивачкою як єдиною спадкоємицею першої черги за законом підлягає визнанню право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Іншого правового механізму захисту речового права позивачки не існує, у зв`язку з чим відмову в задоволенні позову судом першої інстанції апеляційний суд визнає надмірно формальною, а також такою, що межує із втручанням у право на мирне володіння майном позивачки, сім`я якої з дозволу органів державної влади збудувала та протягом майже 40 років безпереревно користувалася спірним житловим будинком.

Таке втручання у цій справі не є ані виправданим, ані передбачуваним, ані необхідним у демократичному суспільстві.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Крім того, в порядку статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, в загальному розмірі 7 560 гривень.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Клечановська Юлія Іванівна - задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 червня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області, третя особа: Приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьов Іван Сергійович, про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: житлового будинку літ. А загальною площею - 97,3 кв.м., житловою площею - 66,5 кв.м., прибудови літ. а l, веранди літ. а 2, ганку літ. а 3, сараю літ. Б, сараю літ.В, погрібу літ. Г, гаражу літ. Д, вбиральні літ. Е, літнього душу літ. Є, навісу літ Ж, навісу літ. 3, навісу літ И, навісу літ. Ї, навісу літ. Й, воріт № 1, огорожи № 2, хвіртки № 3, огорожи № 4, воріт № 5, хвіртки № 6, огорожи № 7, вигрібної ями №8, колодязю № 9 після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 7 560 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 06 листопада 2025 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова