ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

30 жовтня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрометиз ТАС», третя особа, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про зобов`язання вчинити певні дії, визнання права на отримання даних та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

25 липня 2025 року ОСОБА_1 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи Електронний суд апеляційну скаргу на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2024 року, тобто з пропуском передбаченого статтею 354 ЦПК України строку.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 31 липня 2025 року витребувано з Індустріального районного суду м. Дніпра цивільну справу №202/20308/23.

15 серпня 2025 року справа надійшла на адресу апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2024 року залишено без руху, для звернення до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних підстав для поновлення цього строку.

Апеляційний суд зазначав, що скаржник надав суду докази його мобілізації та перебування на військовій службі станом на кінець 2024 року, водночас не вказує обґрунтованих причин не подання апеляційної скарги майже протягом року, не надав доказів того, чи переведена його військова частина на воєнний стан та не вказував, що саме перешкоджало йому звернутись до суду з апеляційною скаргою.

22 вересня 2025 року до Дніпровського апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій в якості поважних причин пропуску строку зазначив, що на підставі директиви Міністерства Оборони України та Державної спеціальної служби транспорту від 17 липня 2024року №Д5ДСК «Про проведення організаційних заходів у Державній спеціальній службі транспорту у 2024», в період дії військового стану в 2024 була сформована військова частина НОМЕР_1 за штатами військового стану, де стрілець-зенітник 4 відділення 1 взводу охорони 3 роти охорони військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації в період дії військового стану та виконує бойові розпорядження.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2024 року повторно залишено без руху, для звернення до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних підстав для поновлення цього строку.

Апеляційним судом вказано, що ОСОБА_1 у своїй заяві не зазначив обґрунтованих причин не подання апеляційної скарги майже протягом року, не надав доказів того, чи переведена його військова частина на воєнний стан та не вказав, що саме перешкоджало йому звернутись до суду з апеляційною скаргою.

30 вересня 2025 року до Дніпровського апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 про те, що він не має змоги вчасно надати докази того, чи переведена його військова частина на воєнний стан.

21 жовтня 2025 року до Дніпровського апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 до якої додано витяги із наказів (по стройовій частині) щодо виконання ОСОБА_1 військової служби за призовом під час мобілізації в період дії військового стану, які датовані 20 серпня 2024 року, 25 вересня 2024 року та 26 вересня 2024 року.

З`ясування судом усіх обставин щодо поважності пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження є вкрай важливим для прийняття рішення про поновлення цього строку, та апеляційний суд надавав скаржнику в повній мірі можливості для доведення перед судом поважності причин такого пропуску строку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 вперше подавав апеляційну скаргу на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2024 року у передбачений законом строк, однак така була повернута йому у вересні 2024 року з підстав не усунення недоліків скарги.

Та наразі ОСОБА_1 звернувся повторно з апеляційною скаргою лише 25 липня 2025 року.

Дійсно, скаржник надав суду докази його мобілізації та перебування на військовій службі станом на кінець 2024 року, водночас не вказує обґрунтованих причин не подання апеляційної скарги майже протягом року, не вказував, що саме перешкоджало йому звернутись до суду з апеляційною скаргою, не надає будь-яких доказів, які б свідчили про неможливість звернення до суду з апеляційною скаргою до липня 2025 року.

Звернувшись з цією апеляційною скаргою у липні 2025 року, скаржник вказував, що він перебуває на службі у військовій частині НОМЕР_1 з вересня 2024 року по теперішній час, водночас не вказував, які саме обставини щодо його перебування на військовій службі до липня 2025 року не надавали йому можливість подати до суду апеляційну скаргу та звертатись до суду із заявами та клопотаннями, що він має змогу робити на даний час.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи скаржника щодо підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вказані у клопотанні підстави для поновлення строку слід визнати неповажними, оскільки не свідчать про існування об`єктивних причин, які б перешкоджали скаржнику звернутися до суду апеляційної інстанції зі скаргою у строки передбачені чинним законодавством.

Суд вважає за необхідне зазначити, що звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на апеляційне оскарження, то реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків встановлених положеннями процесуального закону. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Апеляційний суд наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Крім того, вирішення питання про поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень судів.

Таким чином, встановивши факт обізнаності про ухвалене судове рішення, вказані заявником на виконання вимог суду щодо наведення інших поважних підстав пропуску строку є неповажними.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до правових висновків Європейського суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває у межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається зазначати підстави, однією з яких може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у справі за їх участю. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони у розумні інтервали часу мають вжити заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Аleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, пункт 27, рішення від 26 квітня 2007 року та «Трух проти України» (Тrukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99 від 14 жовтня 2003 року).

Поважність причин пропуску строку є оціночним поняттям та має встановлюватися в кожному окремому випадку на підставі відповідних доказів, які у свою чергу, в розумінні статті 127 ЦПК України, оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення відповідних процесуальних дій.

Отже, встановлення процесуальних строків передбачено законом з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій.

При вирішенні питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду.

Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 204/2113/14-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 2-9436/2007, від 17 листопада 2021 року у справі № 2-517/07.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію позивачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги, заявник не надав.

Відповідно до положень частин третьої та четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Ураховуючи викладене, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2024 року слід відмовити.

Керуючись ст. 357, 358 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2024 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Л.П. Никифоряк

Судді: А.В. Гапонов

Г.В. Новікова