Справа № 766/3698/25
16.10.2025 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Майдан С.І.
за участю секретаря Кирпиченко І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, 3% річних та неустойки
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 01.03.2024 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір позики, про що останнім було складено розписку, за умовами якого позикодавець, ОСОБА_1 , передала у власність позичальникові ОСОБА_2 , грошові кошти у розмірі 9240 євро, які були передані в період з березня 2024 року по жовтень 2024 року, в тому числі шляхом перерахування позивачем грошових коштів різними сумами на банківську картку, відкриту на ім`я ОСОБА_2 , та мали бути повернуті позикодавцю в строк до 25.12.2024 року. Станом на теперішній час відповідач не повернув позивачу грошові кошти у визначений договором строк. Неодноразові звернення з проханням повернути борг відповідач ігнорує та ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язвань, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. З урахуванням викладеного, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договором позики від 01.03.2024 року та 3% річних в загальному розмірі 9 290,1115 євро (що еквівалентно 404 065,97 грн, виходячи з офіційного курсу гривні щодо іноземних валют на дату 01.03.2025 року відповідно до курсу НБУ - 43,4942), що складається з заборгованості за зобов`язанням - 9240 євро (еквівалентно 401 886, 41 грн, виходячи з офіційного курсу гривні щодо іноземних валют на дату 01.03.2025 року відповідно до курсу НБУ 43,4942) та 3% річних 50,1115 євро (еквівалентно 2179,56 грн, виходячи з офіційного курсу гривні щодо іноземних валют на дату 01.03.2025 року відповідно до курсу НБУ 43,4942); неустойку за договором позики від 01.03.2024 року в розмірі 40 188,64 грн (еквівалентно 924 євро виходячи з офіційного курсу гривні щодо іноземних валют на дату 01.03.2025 року відповідно до курсу НБУ 43,4942); судові витрати на правову допомогу в розмірі 35 000,00 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 4442,55 грн.
Ухвалою суду від 26.03.2025 року відкрито провадження та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовоного провадження з викликом сторін.
Ухвалою суду від 16.10.2025 року постановлено провести заочний розгляд справи.
29.08.2025 року представником позивача надано до суду для долучення до матеріалів справи оригіналу розписки від 22.10.2024 року.
Представник позивача та позивач у судове засідання не з`явилися, представник позивача надав суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують. Позивач надав згоду на ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, повідомлений про дату, час і місце судового засідання в установленому законом порядку, відзиву на позовну заяву не подавав.
За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст.280,281 ЦПК України.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав
Судом встановлено, що 01.03.2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 , грошові кошти у загальному розмірі 9240 євро, шляхом перерахування грошових коштів різними сумами у період з березня по жовтень 2024 року на банківську картку № НОМЕР_1 , відкриту на ім`я ОСОБА_2 , з кінцевим строком повернення позики до 25.12.2024 року. За прострочення строку повернення боргу позичальник зобов`язується додатково сплатити 10% від суми боргу до моменту повного його погашення.
Укладення договору позики підтверджується письмовою розпискою від 22.10.2024 року.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми.
Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором.
Статею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За своєю суттю розписка про отримання в борг грощових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Статтею 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язаня є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
На підтвердження укладання договору позики та його умов позивачем було надано суду оригінали розписки позичальника від 22.10.2024 року. Наявність у позивача оригіналу боргової розписки свідчить про невиконання відповідачем боргових зобов`язань.
Відповідачем зобов`язання про повернення грошових коштів у встановлені сторонами строки виконані не були, звернення до відповідача з метою досудового врегулювання виявилися безрезультатними.
Суду не надано належних та допустимих доказів того, що на час ухвалення рішення надана позивачем позика була повернута позикодавцю відповідачем, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення вищезазначеної суми в судовому порядку.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Згідно з висновками, викладеними у постанові Великої палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Із аналізу норм чинного законодавства можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Згідно із ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вбачається з розрахунку наданого позивачем, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних від простроченої суми, що складає 50,1115 євро, що еквівалентно 2 179,56 грн станом на 01.03.2025 року ( період прострочення з 26.12.2024 року по 01.03.2025 року, кількість прострочених днів 67).
Даний розрахунок відповідачем не оспорювався, і з ним погоджується суд.
Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Згідно розрахунку, наданого позивачем, з відповідача підлягає стягненню неустойка у розмірі 10% від суми боргу у розмірі 9240 євро, що станом на 01.03.2025 року складає 40 188,64 грн (еквівалентно 924 євро).
Таким чином, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.
Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися
правничою допомогою.
Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України позивачем повідомлено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесені і які очикує понести позивач в зв`язку із розглядом справи становить - витрати на правову допомогу в розмірі 35 000,00 грн та витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 4442,55 грн.
Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно ч.1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до положень ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 вказаного Кодексу), тобто, коли у сторони виникло зобов`язання за умовами договору з оплати адвокатських послуг.
20.02.2025 року між ОСОБА_1 та адвокатом Максимовим Миколою Ігоровичем укладено договір про надання правової допомоги, де п. 4.4 визначено, що розмір та порядок сплати гонорару і додаткових витрат визначається та узгоджується клієнтом та адвокатом у додатковій угоді.
Відповідно до п. 4 додаткової угоди № 1 від 20.02.2025 року до договору про надання правової допомоги №б/н від 20.02.2025 року сторони погодили порядок салати гонорару за надання правової допомоги, а саме: одноразовий платіж у розмірі 35 000,00 грн, що сплачується клієнтом у момент укладання цього договору ( п. 4.1 угоди)
На виконання умов п.4.1 цього договору, наданий прибутковий касовий ордер № 1 від 20.02.2025 року про отримання адвокатом Максимовим М.І. від ОСОБА_1 сплати у розмірі 35 000,00 грн за договором про надання правової допомоги від 20.02.2025 року.
Від сторони відповідача заяви про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката не надійшло.
З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви представника позивача про компенсацію судових витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи у розмірі 35 000,00 грн, що підтверджені прибутковим касовим ордером № 1 від 20.02.2025 року.
Керуючись ст.ст.12, 13,76, 81, 89, 141, 137, 259, 263-265, 280-283, 355 ЦПК України,
ст.ст. 526, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1052 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, 3% річних та неустойки задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , заборгованість за договором позики від 01.03.2024 року у розмірі 9240 євро та 3% річних у розмірі 50,1115 євро, а всього у загальному розмірі 9 290,1115 євро станом на 01.03.2025 року.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , неустойку за договором позики від 01.03.2024 року в розмірі 40 188,64 грн станом на 01.03.2025 року.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
СуддяС. І. Майдан