ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 2608/781/12

провадження № 61-8030 св 25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

заявник - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс»,

заінтересовані особи: акціонерне товариство «Універсал Банк» (стягувач), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (боржники);

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Осипенко Вадим Юрійович, на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року у складі судді Коваль О. А. та постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2025 року у складі колегії суддів:Приходька К. П., Писаної Т. О., Журби С. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У жовтні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Траст Фінанс») звернулося до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Заява обґрунтована тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва знаходиться виконавче провадження № 53450317 з примусового виконання виконавчого листа № 2608/781/12-ц, виданого 30 травня 2014 року Святошинським районним судом м. Києва на виконання заочного рішення від 30 травня 2014 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк»), правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», заборгованості по генеральному договору про надання кредитних послуг від 11 липня 2008 року № BL3988 та додатковій угоді від 11 липня 2008 року № BL3988/К-1 у розмірі 1 429 131, 65 грн та судових витрат у розмірі 3 441 грн.

30 квітня 2021 року АТ «Універсал Банк» і товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») уклали договір факторингу № 30/04/21/ФК1, за умовами якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло статусу нового кредитора та отримало право вимоги, у тому числі, за кредитним договором від 11 липня 2008 року № BL3988, додатковою угодою від 11 липня 2008 року № BL3988/К-1, боржниками за якими є ОСОБА_1 та ОСОБА_2

13 серпня 2021 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» і ТОВ «ФК «Траст Фінанс» уклали договір факторингу № 13/08/21ФК1, за умовами якого ТОВ «ФК «Траст Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги, у тому числі, і по відношенню до боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним договором від 11 липня 2008 року № BL3988, додатковою угодою від 11 липня 2008 року № BL3988/К-1.

З огляду на викладене, а також ураховуючи, що рішення суду залишається не виконаним, ТОВ «ФК «Траст Фінанс» просило суд замінити стягувача у виконавчому провадженні № 53450317 з примусового виконання виконавчого листа №2608/781/12-ц, виданого 20 березня 2015 року Святошинським районним судом м. Києва на виконання рішення від 30 травня 2014 року по справі № 2608/781/12-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості по генеральному договору про надання кредитних послуг від 11 липня 2008 року № BL3988 та додатковій угоді від 11 липня 2008 року № BL3988/К-1, з АТ «Універсал Банк» на ТОВ «ФК «Траст Фінанс».

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року заяву ТОВ «ФК «Траст Фінанс» задоволено.

Замінено стягувача у виконавчому провадженні № 53450317 з примусового виконання виконавчого листа № 2608/781/12-ц, виданого 20 березня 2015 року Святошинським районним судом м. Києва на виконання рішення від 30 травня 2014 року по справі № 2608/781/12-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості по договору про надання кредитних послуг від 11 липня 2008 року № BL3988 та додатковій угоді від 11 липня 2008 року № BL3988/К-1, з АТ «Універсал Банк» на ТОВ «ФК «Траст Фінанс».

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що за змістом статей 512, 514 ЦК України, статті 442 ЦПК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі - бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

З огляду на те, що на підставі договору факторингу від 30 квітня 2021 року № 30/04/21/ФК1 АТ «Універсал Банк» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», яке, в свою чергу, на підставі договору факторингу від 13 серпня 2021 року № 13/08/21ФК1 відступило ТОВ «ФК «Траст Фінанс» право вимоги до боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним договором від 11 липня 2008 року № BL3988 та додатковою угодою від 11 липня 2008 року № BL3988/К-1, заява ТОВ «ФК «Траст Фінанс» про заміну стягувача у виконавчому провадженні підлягає задоволенню.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 20 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, та зазначив, що звернення ТОВ «ФК «Траст Фінанс» із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» та частини п`ятої статті 442 ЦПК України.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що ТОВ «ФК «Траст Фінанс» не може бути стягувачом у виконавчому провадженні за зобов`язанням, що визначено у валюті: долар США, оскільки не має ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями, суд відхилив, посилаючись не презумпцію правочину (стаття 204 ЦК України), яка заявником не спростована.

Доводи апеляційної скарги про те, що договори факторингу, за якими було відступлено право вимоги за кредитним договором від 11 липня 2008 року № BL3988, у якому ОСОБА_2 виступає поручителем, були укладені після набрання законної сили рішенням у справі № 756/7853/17 про визнання припиненою поруки за укладеним з ним договором поруки від 11 липня 2008 року № BL3988-П1, апеляційний суд вважав безпідставними та зазначив, що наявність судового рішення про припинення поруки не припиняє обов`язку боржника ОСОБА_2 з виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, яке було ухвалене раніше та не скасоване; саме по собі припинення поруки не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов`язок поручителя щодо виконання зобов`язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

25 червня 2025 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_2 - адвокат Осипенко В. Ю. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2025 року, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Осипенка В. Ю. на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2025 року подана на підставі абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права при вирішенні питання про заміну сторони виконавчого провадження, застосовано норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановіВерховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 461/2900/11.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 2608/781/12, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

18 липня 2025 року матеріали цивільної справи № 2608/781/12 надійшли до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Осипенка В. Ю. мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на те, що до заяви про заміну сторони виконавчого провадження заявник не долучив копій кредитного договору від 11 липня 2008 року № BL3988 та договору поруки від 11 липня 2008 року № BL3988-П1, які б підтверджували факт передачі ТОВ «ФК «Траст Фінанс» права грошової вимоги до поручителя ОСОБА_2 .

Вказує, що кредитний договір від 11 липня 2008 року № BL3988, за яким ОСОБА_2 виступав поручителем, укладався у валюті долар США, а враховуючи те, що ТОВ «ФК «Траст Фінанс» не має ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями, до нього не міг відбуватися перехід права грошової вимоги за кредитними зобов`язаннями, а отже ТОВ «ФК «Траст Фінанс» не має права бути стягувачом у виконавчому провадженні за зобов`язанням, що визначено у валюті долар США.

Також звертає увагу на те, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року у справі № 756/7853/17, яке набрало законної сили 24 вересня 2018 року, задоволено позов ОСОБА_2 до ПАТ «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання припиненою поруки ОСОБА_2 за договором поруки від 11 липня 2008 року № BL3988-П1, укладеним з ПАТ «Універсал Банк». Отже, договори факторингу від 30 квітня 2021 року № 30/04/21/ФК1 та від 13 серпня 2021 року №13/08/21ФК1 укладені вже після набрання рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року законної сили.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

11 липня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладений генеральний договір про надання кредитних послуг № BL3988, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 107 000 дол. США.

11 липня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № BL3988/К-1, відповідно до умов якої останньому надано кредит у розмірі 100 000 дол. США.

На забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором 11 липня 2008 року з фінансовим поручителем ОСОБА_2 укладено договір поруки № BL3988-П1.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 травня 2014 року у справі № 2608/781/12 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у сумі 121 524, 80 дол. США, що відповідно до курсу НБУ станом на 30 травня 2014 року становило 1 429 131, 65 грн, та судові витрати у розмірі 3 441 грн.

На виконання зазначеного судового рішення 20 березня 2015 року стягувачу були видані виконавчі листи № 2608/781/15-2-ц про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кредитної заборгованості.

30 квітня 2021 року АТ «Універсал Банк» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу № 30/04/21/ФК1, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) зобов`язується передати (сплатити) АТ «Універсал Банк» (клієнт) суму фінансування, а АТ «Універсал Банк» зобов`язується відступити товариству права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги згідно з додатком № 1 до договору факторингу від 30 квітня 2021 року № 30/04/21/ФК1, АТ «Універсал Банк» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за кредитним договором від 11 липня 2008 року № BL3988, позичальником за яким є ОСОБА_1 , а поручителем - ОСОБА_2 згідно з договором поруки від 11 липня 2008 року № BL3988-П1.

Також 30 квітня 2021 року АТ «Універсал Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підписали акт передання реєстру прав вимоги за договором факторингу від 30 квітня 2021 року № 30/04/21/ФК1.

13 серпня 2021 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» і ТОВ «ФК «Траст Фінанс» уклали договір факторингу № 13/08/21ФК1, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Траст Фінанс» (фактор) зобов`язується передати (сплатити) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (клієнт) суму фінансування, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується відступити товариству права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу від 13 серпня 2021 року № 13/08/21ФК1, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відступило ТОВ «ФК «Траст Фінанс» право вимоги за кредитним договором від 11 липня 2008 року № BL3988, позичальником за яким є ОСОБА_1 , а поручителем - ОСОБА_2 згідно з договором поруки від 11 липня 2008 року № BL3988-П1.

13 серпня 2021 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» і ТОВ «ФК «Траст Фінанс» підписали акт прийому-передачі реєстру прав вимоги за договором факторингу від 13 серпня 2021 року №13/08/21ФК1.

На момент подання заявипро заміну сторони виконавчого провадження на виконанні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л. О. знаходиться виконавче провадження № 53450317 відносно боржника ОСОБА_2 з виконання виконавчого листа № 2608/781/15-2-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості по генеральному договору про надання кредитних послуг від 11 липня 2008 року № BL3988 та додатковій угоді від 11 липня 2008 року №BL3988/К-1.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 3 частини першої статті 353 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Осипенка В. Ю. задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

За змістом пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частини перша, друга, п`ята статті 442 ЦПК України).

Відповідно до статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 201/16014/13-ц вказано, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Під час вирішення питання про заміну сторони у виконавчому провадженні необхідно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків вибулої сторони.

Тобто, процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки, або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами. Під час вирішення питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у матеріальних відносинах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 2- 763/10 (провадження № 14-197цс21) зазначено, що на стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України.

Отже, перехід процесуальних прав і обов`язків у справі, виконавчому провадженні до процесуального правонаступника безпосередньо залежить від переходу до нього матеріальних прав та обов`язків, зокрема права вимоги у зобов`язанні внаслідок його відступлення.

У справі, яка переглядається судом касаційної інстанції, суди попередніх інстанцій установили, що заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 травня 2014 року у справі № 2608/781/12 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у сумі 121 524, 80 дол. США, що відповідно до курсу НБУ станом на 30 травня 2014 року становило 1 429 131, 65 грн, та судовий збір у розмірі 3 441 грн.

На підставі договору факторингу від 30 квітня 2021 року № 30/04/21/ФК1 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги щодо осіб, які є боржниками за генеральним договором про надання кредитних послуг від 11 липня 2008 року № BL3988 та додатковою угодою від 11 липня 2008 року № BL3988/К-1. В подальшому право грошової вимоги за вказаними договорами перейшло до ТОВ «ФК «Траст Фінанс» на підставі договору факторингу від 13 серпня 2021 року № 13/08/21ФК1, у зв`язку з чим ТОВ «ФК «Траст Фінанс» просило замінити стягувача у виконавчому провадженні № 53450317, відкритому на виконання заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 травня 2014 року.

Встановивши обставини переходу до ТОВ «ФК «Траст Фінанс» прав кредитора за зобов`язаннями, що випливають з генерального договору про надання кредитних послуг від 11 липня 2008 року № BL3988 та додаткової угоди від 11 липня 2008 року № BL3988/К-1, боржниками за якими є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , врахувавши наявність відкритого виконавчого провадження щодо стягнення з боржників заборгованості у розмірі 121 524, 80 дол. США, що відповідно до курсу НБУ станом на 30 травня 2014 року становило 1 429 131, 65 грн, та судових витрат у розмірі 3 441 грн, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви ТОВ «ФК «Траст Фінанс» про заміну стягувача у виконавчому провадженні.

Судами враховано, що умовами договору факторингу від 30 квітня 2021 року № 30/04/21/ФК1, витягом з реєстру прав вимоги від 30 квітня 2021 року (додаток № 1 до договору факторингу), актом передання реєстру прав вимоги за договором факторингу від 30 квітня 2021 року підтверджується факт переходу від АТ «Універсал Банк» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а умовами договору факторингу від 13 серпня 2021 року № 13/08/21ФК1, витягом з реєстру прав вимоги до договору факторингу від 13 серпня 2021 року № 13/08/21ФК1 та актом прийому-передачі реєстру прав вимоги за договором факторингу - факт переходу від ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ТОВ «ФК «Траст Фінанс» прав вимоги за основним зобов`язанням - генеральним договором про надання кредитних послуг від 11 липня 2008 року № BL3988 та додатковою угодою від 11 липня 2008 року, позичальником за яким є ОСОБА_1 , та відповідно за акцесорним зобов`язанням - договором поруки, поручителем за яким є ОСОБА_2 .

Відтак доводи заявника про те, що в матеріалах справи немає доказів переходу прав вимоги саме до нього, є необґрунтованими та безпідставними.

Також суди врахували, що договори факторингу не визнані недійсними у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена статтею 204 ЦК України, не спростована.

З огляду на характер спірних правовідносин та встановлені судами обставини справи, посилання заявника в касаційній скарзі на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 461/2900/11, є безпідставними, оскільки висновки судів першої та апеляційної інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у зазначеній постанові, а відповідні аргументи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди із встановленими обставинами справи та необхідності переоцінки доказів, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

З урахуванням того, що інші наведені в касаційній скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та обґрунтовано спростував, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у оскаржуваних судових рішеннях, питання обґрунтованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Осипенко Вадим Юрійович, залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара