Справа № 2-3540/11
Провадження № 4-с/752/75/25
У Х В А Л А

26.09.2025 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Чекулаєва С.О.,

з участю секретаря Шевченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

ВСТАНОВИВ:

Суть поданої скарги

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві, що полягала у не знятті арешту з майна боржника - ОСОБА_1 накладеного під час здійснення виконавчих дій у виконачому провадженні НОМЕР_3, яке було завершене 30.06.2014 на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

На обґрунтування скарги зазначено, що виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт на нерухоме майно скаржника не здійснюється, виконавчий документ повернуто та повторно не пред`являвся, з моменту повернення виконавчого документа пройшло 10 років, арешт не знятий, що є порушенням прав власника.

Рух справи та інші процесуальні питання

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2025 головуючим суддею по справі визначено суддю Голосіївського районного суду міста Києва Чекулаєва С.О.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 01.07.2025 відкрите провадження у справі, у зв`яку з надмірним навантаженням на суддю, судове засідання призначено на 07.08.2025.

07.08.2025 судове засідання було відкладено на 26.09.2025.

21.08.2025 від Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника.

Фактичні обставини справи, які встановив суд

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20.07.2011 у справі № 2-3540/11 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 45 300,87 гривень, витрати по сплаті судового збору в сумі 453,01 гривні та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 гривень.

Згідно листа Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві від 18.11.2024 вих.№57856/27.1-24 суд встановив, що згідно даних, які містяться в АСВП на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа №2-3540/11 від 20.12.2011 виданого Голосіївським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» бургу в сумі 45 873,88 гривень.

У зазначеному листі також вказана така інформація:

24.07.2012 головним державним виконавцем Кузьменко Л.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3.

24.07.2012 головним державним виконавцем Кузьменко Л.М. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №1463/8, якою накладено арешт на нерухоме майно боржника.

30.06.2014 головним державним виконавцем Кузьменко Л.М., керуючись п.2 ч.1. ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 06.06.2015 №606-XIV) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Також у листі повідомлено про знищення матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_3 у зв`язку із закінченням строків їх зберігання.

Згідно листа Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві від 10.02.2025 вих.НОМЕР_3/8 суд встановив, що жодних заяв, щодо повного/часткового виконання виконавчого листа №2-3540/11 від 20.12.2011 виданого Голосіївським районним судом міста Києва, згідно відомостей АСВП, від сторін виконавчого провадження не надходило.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки 397593543, дата формування 02.10.2024) суд встановив наявність зареєстрованого обтяження, а саме арешту нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на підставі постанови про арешт майна боржника, оголошення заборони на його відчуження, серія та номер:1463/8, виданий 24.07.2012, видавник: ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві.

24.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про скасування арешту.

Листом від 10.02.2025 вих.НОМЕР_3/8 Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надав відповідь на вказану вище заяву, де, посилаючись на положення статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» повідомив про відсутність підстав для зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких суд дійшов висновків та закон, яким керувався суд

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Тлумачення цих норм дозволяє дійти висновку про те, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

Згідно із частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі за текстом також - Закон № 1404-VIII), рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Суд встановив, що 30.06.2014 державний виконавець, керуючись п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 N 606-XIV, повернув виконавчий документ у виконавчому провадженні НОМЕР_3 стягувачеві у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною першою статті 40 чинного Закону України «Про виконавче провадження» за №1404-VIII визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (ч.2 ст.40 Закону №1404-VIII).

Відповідно до частини четвертої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно з пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, визначено, що у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що такий виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, виконавець, керуючись частиною четвертою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», виносить постанову про скасування заходів примусового виконання, здійснених під час виконання такого виконавчого документа, без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Суд зазначає, що наявність протягом тривалого часу (більше 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19).

Оскільки, як встановлено згідно листів Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві від 18.11.2024 вих.№57856/27.1-24 та від 10.02.2025 вих.НОМЕР_3/8, виконавчого провадження стосовно ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), не існує, строки для повторного подання виконавчого листа закінчилися, суд вважає, що подальше накладення арешту на майно не виправдано жодними законними інтересами, а бездіяльність виконавчої служби щодо незняття арешту з майна заявника є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння її майном.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись статтіми: 259, 263, 447-551 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо незняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 у виконавчому НОМЕР_3.

Зобов`язати Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) () зняти арешт нерухомого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), що був накладений у виконавчому провадженні НОМЕР_3, на підставі постанови про арешт майна боржника, оголошення заборони на його відчуження, серія та номер:1463/8, виданий 24.07.2012, видавник: ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.О. Чекулаєв