Справа № 752/9577/25
Провадження № 2/752/6046/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі: головуючого- судді - Машкевич К.В. , за участю секретаря - Зінченка Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Овертон Логістик» про відшкодування моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з позовом і просять стягнути з відповідача на користь кожної з них по 118 000, 00 грн моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Посилаються в позові на те, що 20 вересня 2024 року на території Розсошанської територіальної громади Хмельницького району Хмельницької обл. поза межами населеного пункту водій ОСОБА_4 , керуючи автопоїздом у складі вантажного сідлового тягача «Scania S450", р.н. НОМЕР_1 в зчепленні із спеціалізованим напівпричепом-фургоном рефрижератором «Schmitz SKO 24L», р.н. НОМЕР_2 , в порушення вимог п.16.11 ПДР, виїхав на перехрестя головної автодороги Н-03 Житомир-Чернівці, не надав дорогу автомобілю»Volkswagen Transporter», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 , який наближався до даного перехрестя по головній дорозі.

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 Правил дорожнього руху на 190 км автодороги відбулося перехресне зіткнення транспортних засобів, внаслідок чого пасажир автомобіля »Volkswagen Transporter» ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження та помер в автомобілі швидкої медичної допомоги.

За даним фактом слідчим управлінням ГУНП в Хмельницькій обл. внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001351 від 20 вересня 2024 року за ч.2 ст.286 КК України.

На даний час триває судовий розгляд справи.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їм, дружині та двом донькам завдано моральної шкоди.

На момент ДТП ОСОБА_4 працював у ТОВ`Овертон Логістик» на посаді водія, а тому саме товариство, як роботодавець, має нести відповідальність за завдану їм моральну шкоду.

Цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу - Scania S450, р.н. НОМЕР_1 , була застрахована в ТДВ`СК`Гардіан».

16 жовтня 2024 року вони звернулися до ТДВ`СК`Гардіан» з заявами про виплату страхового відшкодування моральної шкоди по 32 000. 00 грн кожній у порядку виконання вимог пункту 27.3 статті 27 Закону України» Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Обгрунтовуючи моральну шкоду посилаються на те, що вони втратили близьку людину, смерть якої мала місце за таких трагічних обставин та яка стала величезним шоком та непоправною втратою для них.

Передчасна смерть батька та чоловіка є трагедією, яка викликає душевний біль, глибоке горе, неспокій, страх, є незвортною та не зможе загоїти отримані душевні рани.

Такі втрати для них є триваючими та не припиняться впродовж усього життя.

Вони часто знадують померлого чоловіка та батька, не можуть змиритися з тим, що його немає з ними.

Вони вдчувають постійну втому, а також моральну та фізичну виснаженість та спустошення.

Моральну шкоду оцінюють в 450 000, 00 грн.

Виходячи з того, що вони звернулися до страхової компанії за виплатою 96 000. 00 грн, решту суми, в порядку статті 1194 ЦК України просять стягнути з відповідача на їх користь по 118 000. 00 грн кожній.

З урахуванням цього, просять задовольнити позов.

Позов був зареєстрований судом 18 квітня 2025 року та відповідно до статті 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 24 квітня 2025 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження в справі, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Відповідно до ст.178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для подання відзиву.

09 травня 2025 року відповідач подав відзив, яким проти позову заперечує.

Посилається на те, що шкода заподіяна внаслідок взаємодії двох джеред підвищеної небезпеки, а тому, з точки зору частини 1 статті 1188 ЦК України, відповідальність за завдану шкоду має нести винна особа.

Тобто, підставою для відповідальності та її розміру є встановлення вини, а також ступеню такої вини.

Позивачами не надано будь-яких доказів вини водія ОСОБА_4 .

Надана позивачами копія обвинувального висновку не може бути доказом наявності протиправної поведінки водія ОСОБА_4 , внаслідок якої була заподіяна шкода позивачам.

Крім того, позивачами не надано будь-яких доказів завдання їм моральної шоди в приведеному розмірі.

З урахуванням цього, просить у позові відмовити.

19 травня 2025 року представник позивачів подав відповідь на відзив.

Зазначає, що спір між сторонами має регулюватися нормами частини 2 статті 1188 ЦК України, відповідно до якої шкода відшкодовується незалежно від вини власників джеред підвищеної небезпеки.

Крім того, вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької обл. ОСОБА_4 був визнаний винним та засуджений за частиною 2 статті 286 КК України.

Привів додаткові обґрунтування розміру моральної шкоди кожним з позивачів та просить задовольнити позов.

26 травня 2025 року представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначає, що наданий вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької обл. судом не може бути прийнятий, оскільки представником позивачів пропущено строк подачі відповіді на відзив, до якого вирок був долучений.

Крім того, наданий вирок не набрав законної сили.

Додатково звернув увагу про відсутність приведених позивачами доказів завдання їм моральної шкоди в приведеному розмірі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Частиною другою статті 1188 ЦК України передбачено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Отже, якщо шкоди завдано іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу, шкода відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

В пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що 20 вересня 2024 року близько 19 год. 58 хв. на території Розсошанської ТГ Хмельницького району Хмельницької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів: автопоїзда у складі спеціалізованого вантажного сідлового тягача «Scania S450» р.н. НОМЕР_1 в зчепленні зі спеціалізованим напівпричепом-фургоном рефрижератором «Schmitz SKO 24L» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , та автомобіля марки«VolkswagenTransporter»р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Volkswagen Transporter» ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких настала смерть останнього.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької обл. від 30 квітня 2025 року, наданим представником позивачів до відповіді на відзив знеособленим, водій ОСОБА_4 був визнаний винним та засуджений за частиною 2 статті 286 КК України.

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Верховний Суд у постанові від 24 жовтня 2024 року в справі №752/8103/13 зазначив, що суд не позбавлений можливості самостійно перевірити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, перевіреної судом, вирок суду не оскаржувався та набрав законної сили.

( а.с. 17 - 26 )

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

З огляду на це та викладене вище обгрунтування, вина водія ОСОБА_4 в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає.

Судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ТОВ`Овертон Логістик» на підставі Трудового договору від 07 лютого 2024 року на посаді водія автотранспортних засобів (міжнародні).

Транспортний засіб був переданий йому товариством на підставі Акта приймання-передачі транспортного засобу від 17 серпня 2024 року.

( а.с.31 - 35 )

До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення ЦК України, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Спеціальним нормативно-правовим актом у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 9 Закону України» Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно із статтею 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Договір між відповідачем та ТДВ`СК`Гардіан» був укладений 20 вересня 2024 року, а тому при вирішенні спору підлягає застосуванню Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961- IV від 01 липня 2004 року.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, визначено в статті 27 Закону.

Пунктами 27.1 та 27.2 ст.27 Закону визначено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами.

Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу - Scania S450, р.н. НОМЕР_1 , була застрахована в ТДВ`СК`Гардіан».

16 жовтня 2024 року позивачі звернулися до ТДВ`СК`Гардіан» з заявами про виплату страхового відшкодування моральної шкоди по 32 000. 00 грн кожній у порядку виконання вимог пункту 27.3 статті 27 Закону України» Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

( а.с.27 - 30 )

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків.

Тобто, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки при виконанні особою трудових обов`язків, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо такою особою (працівником).

З урахуванням цього, перебування водія ОСОБА_4 в трудових відносинах на момент дорожньо-транспортної пригоди з відповідачем, саме відповідач має нести відповідальність за моральну шкоду, завдану таким джерелом, незалежно від наявності його вини.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 08 лютого 2023 року в справі 710/1956/21, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки - стаття 1188 ЦК України), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини.

Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинуваті володільці джерела підвищеної небезпеки.

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам (які не є володільцями джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України, зокрема шкода відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини.

Суд вважає, що позивачами належним чином обґрунтовано та доведено завдання їм моральної шкоди смертю чоловіка та батька, а тому приходить до висновку про її співмірність у вигляді 150 000, 00 грн з урахуванням заявлених вимог до страховика, та задоволення позову у заявленому позивачами розмірі.

Відповідно до частин 1,2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що 08 жовтня 2024 року між позивачами та АО`Автопоміч» укладено Договір про надання професійної правничої допомоги № Ж152/У353648.

Інтереси позивачів у справі представляла адвокат Чабан І.В.

Відповідно до детального розрахунку робіт (наданих послуг) від 14 березня 2025 року вартість наданих послуг кожному позивачу становить 10 000, 00 грн.

( а.с. 39 - 44 )

Статтею 59 Конституції закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до пунктів 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`зується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову.

З точки зору частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні розміру судових витрат, які підлягають відшкодуванню на користь позивачів, суд виходить з наступного.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у додатковій постановіВеликої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15, зазначивши, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Ні в відзиві на позов, ні в запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача заперечень проти розміру витрат на правничу допомогу не висловлював, співмірності цих витрат не спростовував.

Враховуючи викладене вище, предмет спору сторін та складність справи, характер та обсяг виконаної роботи адвокатом, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, суд приходить до висновку про стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру розмір судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0, 4 відсотки прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму.

Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 3 540, 00 грн.

Керуючись статтями 3, 15,16, 23, 1166, 1167, 1172, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 263 - 266, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Овертон Логістик» на користь ОСОБА_1 118 000, 00 грн в відшкодування моральної шкоди та 10 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Овертон Логістик» на користь ОСОБА_2 118 000, 00 грн в відшкодування моральної шкоди та 10 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Овертон Логістик» на користь ОСОБА_3 118 000, 00 грн в відшкодування моральної шкоди та 10 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Овертон Логістик» 3 540, 00 грн судового збору на користь держави.

Позивач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Позивач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Позивач 3: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Овертон Логістик», адреса: 03039, м. Київ, проспект Науки, 1 корпус 1, .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: К.В.Машкевич