КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/3899/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 квітня 2025 року у складі судді Мазура Ю.Ю.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Арітейл» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та компенсації за затримку розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Арітейл» (далі - ТОВ «Арітейл»), у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з відповідача на свою користь 65 266 грн 88 коп, яка складається з суми невиплачених коштів за невикористану відпустку у розмірі 1 388 грн 52 коп та суми компенсації за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 63 878 грн 36 коп.

Позов обґрунтовано тим, що 20 вересня 2022 року між позивачкою та ТОВ «Арітейл» припинено дію трудового договору, укладеного 15 червня 2022 року на невизначений строк. Розрахунок при звільненні було проведено 21 вересня 2022 року. За підрахунками позивачки відповідачем не у повному обсязі було нараховано та виплачено компенсацію за невикористані 6 днів основної щорічної відпустки. За зверненням позивачки бухгалтерія підтвердила, що компенсація за невикористану відпустку була нарахована не у повному обсязі і повідомили, що недоплачену суму коштів буде перераховано у наступному за звільненням місяці, тобто у жовтні 2022 року.

Згідно розрахункового листка, надісланого відповідачем за невикористані 6 днів основної щорічної відпустки позивачці було нараховано 717 грн 36 коп, замість 2 105 грн 88 коп, тобто на 1 388 грн 52 коп менше.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 09 квітня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржуване рішення є незаконним. Надані відповідачем докази містять інформацію, що не відповідає дійсності і є хибною в частині відпрацьованих скаржницею годин та фактичної їх оплати.

Скаржниця посилається на те, що в якості доказів про фактичний час її робочого дня (від 10 до 13 годин в день) нею до позову було надано графіки робочих днів та робочого часу, які розроблялись управляючого магазином «КОЛО» № 287 ТОВ «Арітейл».

Звертає увагу, що її робочий день становив не 4 години, а від 10 до 13 годин. З виписки АТ КБ «ПриватБанк» видно, що у червні 2022 року, а саме з 15 червня 2022 року по 30 червня 2022 року (16 календарних днів) при встановленій оплаті праці у розмірі 41 грн за одну годину робочого часу на її банківську карту було перераховано заробітну плату у розмірі 5 260 грн, що свідчить про відпрацювання 128 годин.

Зазначає, що з липня 2022 року заробітна плата виплачувалась частково на банківські картки, частково готівкою.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Арітейл» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 квітня 2025 року - залишити без змін.

Вважає, що доводи в апеляційній скарзі є необґрунтованими, а оскаржуване рішення суду першої інстанції законним та правомірним.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні вимог викладених у відзиві та задовольнити вимоги апеляційної скарги.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу задовольнити, адвокат Бакланова М.В. в інтересах ТОВ «Арітейл» просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судове рішення у даній справі зазначеним вище вимогам закону відповідає у повній мірі.

Як установлено матеріалами справи, наказом (розпорядженням) ТОВ "Арітейл" № 3-к/тр від 14 червня 2022 року, ОСОБА_1 з 15 червня 2022 року прийнято на посаду продавця продовольчих товарів у сектор з операційної підтримки магазинів за сумісництвом з випробувальним терміном 1 місяць та з оплатою праці 41 грн на годину.

З наказом позивачка ознайомлена 14 червня 2022 року (а.с. 31).

20 вересня 2022 року з позивачкою розірвано трудовий договір на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України на підставі поданої нею заяви від 16 вересня 2022 року, що підтверджується наказом відповідача про припинення трудового договору № 8 від 20 вересня 2022 року. Того дня позивачка ознайомилася з наказом (а.с. 32).

Згідно вказаного наказу компенсація за невикористану відпустку складає 6 днів.

Відповідно до розрахунку при звільненні № 9 від 20 вересня 2022 року за липень 2022 року дохід позивачки за 20 днів (80 годин) склав 3 608 грн, за серпень 2022 року за 21 день роботи (84 години) - 3 804 грн 80 коп, що разом складає 7 412 грн 80 коп. Кількість календарних днів - 62 й середньогодинна заробітна плата становить 119грн.56коп. Нарахування за невикористану відпустку - 6 днів склало 717 грн 36 коп (а.с. 36).

Окрім того, за час роботи у відповідача позивачці було нараховано та виплачено заробітну плату, за вирахуванням оплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 15 червня 2022 року по 20 вересня 2022 року включно у розмірі 13 444 грн 04 коп із розрахунку відпрацьованого часу, що підтверджується табелями обліку використання робочого часу за червень, липень, серпень та вересень 2022 року, розрахунково-платіжними відомостями за червень, липень, серпень та вересень 2022 року, розрахунковими листами за червень, липень, серпень та вересень 2022 (а.с. 33-34, 37, 39-41, 46-48, 54, 56,).

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення 1388грн 52 коп, як суми невиплачених коштів за невикористану відпустку, районний суд виходив з підстав його недоведеності.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд, враховуючи наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (стаття 117 КЗпП України).

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу четвертого пункту 2 Порядку, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 звільнено з роботи 20 вересня 2022 року.

Таким чином, розрахунковим періодом є липень та серпень 2022 року.

Відповідно до матеріалів справи, у цьому періоді, а саме у липні 2022 року, який нараховує 31 календарний день, ОСОБА_1 відпрацювала 20 робочих днів за які їй нараховано 3 608 грн, а у серпні того ж року, який має 31 календарний день, позивачка відпрацювала 21 робочий день, за які їй нараховано заробітну плату в розмірі 3 804 грн 80 коп, що разом складає 7 412 грн 80 коп.

Отже, середньогодинна заробітна плата позивачки становить 119 грн 56 коп ((7412,80 грн/62 кал. день), що підтверджується наданими відповідачем доказами.

За таких обставин, районний суд обґрунтовано визнав недоведеною вимогу про стягнення компенсації за невикористану відпустку в більшому розмірі, аніж нараховано відповідачем, оскільки вона розраховується від середньої заробітної плати за день й з урахуванням того, що у позивачки було право на 6 днів відпускних, що і становить 717 грн 36 коп (119,56 х 6 кал. днів).

Таким чином відповідачем не порушено процедури нарахування та оплати компенсації за невикористану відпустку, оскільки розрахунок здійснено у відповідності до врегульованої законом процедури.

Твердження апеляційної скарги про перебування позивачки з товариством у трудових відносинах на умовах трудового договору на постійній основі, а не за сумісництвом, спростовуються змістом долученого до справи розпорядження про прийняття на роботу (а.с. 31), а також поясненнями ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції про те, що працевлаштувалася на роботу в товариство в період перебування у вимушеному прогулі за основним місцем роботи.

Як правильно установлено районним судом, відповідачем не порушено трудових прав позивачки, пов`язаних з компенсаційною виплатою грошових коштів за невикористану відпустку, оскільки розрахунок здійснено на наступний день після звільнення - 21 вересня 2022 року та у відповідності до положень трудового законодавства.

За таких обставин, апеляційний суд визнає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо неоплати у повному обсязі компенсації за невикористану відпустку.

Обґрунтовано районним судом також відмовлено у позові про стягнення компенсації (по суті - середнього заробітку) за затримку розрахунку при звільненні, остільки ці вимоги носять похідний характер від основних вимог, у задоволенні яких відмовлено.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У відповідності до вказаних положень процесуального закону позивачка не довела порушень своїх прав щодо оплати компенсації за невикористану відпустку зі сторони ТОВ «Арітейл».

Також в апеляційні скарзі позивачка просила допитати свідка, однак таке клопотання подано з процесуальним порушенням, оскільки воно не заявлялось в суді першої інстанції, а тому в апеляційного суду відсутні підстави для його задоволення.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення норм закону.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: