Справа № 535/1561/22
Провадження № 2/535/15/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року с-ще Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області

у складі: головуючої - судді Гуляєвої Г.М.

за участю секретаря судових засідань Васильченко В.О.

представника позивача прокурора Сапітона Д.В.

в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів;

представника позивача Державного агенства лісових ресурсів України та третьої особи Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» Мухи А.І.

в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів;

відповідача ОСОБА_1

в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів;

третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 ,

в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Котельва цивільну справу за позовом Дергачівської окружної прокуратури Харківської області, місцезнаходження: вул. 1 Травня, 63, м. Дергачі, Харківська область, 62303, в інтересах держави в особі Харківської районної державної адміністрації (Харківська районна військова адміністрація), місцезнаходження: Григорівське шосе, 52, м. Харків, 61064, , Державне агенство лісових ресурсів України, місцезнаходження: вул. Ш. Руставелі, 9-А, м. Київ, 01601, до Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, місцезнаходження: вул. Визволителів, 6, смт Солоницівка, Харківський район, Харківська область, 62370, , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , третя особа: Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція», місцезнаходження: с. Черкаська Лозова, Харківський район, Харківська область, 62340, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_4 ) про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу та повернення земельної ділянки; -

у с т а н о в и в:

У провадженні Котелевського районного суду Полтавської області перебуває вищевказана цивільна справа.

08.10.2025 від прокурора Дергачівської окружної прокуратури Сіровицького Д.Л. через підсистему Електронний суд надійшла письмова заява про зміну предмету позову, в якій він просив повернути провадження у справі до стадії підготовчого провадження, прийняти заяву про зміну предмету позову та долучити її до матеріалів справи, позовні вимоги прокурора у справі вважати наступними: витребувати на користь власника Харківської районної військової (державної) адміністрації (Григорівське шосе, 52, м. Харків, 61064, ) з володіння ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) земельну ділянку з кадастровим номером: :00:002:0350, яка розташована в межах населеного пункту на території Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області. Встановити порядок виконання судового рішення відповідно до якого прийняте судове рішення про задоволення даного позову після набрання ним законної сили є підставою для: внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування права приватної власності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ) на земельну ділянку площею 0,1499 га з кадастровим номером :00:002:0350; державної реєстрації права державної власності на на земельну ділянку площею 0,1499 га з кадастровим номером :00:002:0350, за Харківською районною військовою (державною) адміністрацією; для державної реєстрації права постійного користування на земельну ділянку площею 0,1499 га з кадастровим номером :00:002:0350, за ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція».

В обргунтування своєї заяви зазначає, що Верховна Рада України 12 березня 2025 року прийняла у другому читанні і в цілому проект Закону про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача (реєстр. №12089). Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12.03.2025 № 4292 IX положення ст.ст. 387, 388, 391 ЦК України викладено в новій редакції.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 391 ЦК України якщо органом державної влади або органом

місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу.

У свою чергу абз. 3 п. 2 ч. 3 ст. 388 ЦК України передбачає, що дія положень цієї частини не поширюється на випадки, якщо майно на момент вибуття з володіння держави або територіальної громади належало: а) до об`єктів критичної інфраструктури; б) до об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави; в) до об`єктів та земель оборони; г) до об`єктів або територій природно-заповідного фонду, за умови наявності підтвердних документів про статус таких об`єктів (територій) на момент вибуття з володіння; ґ) до гідротехнічних споруд, за умови наявності підтвердних документів про статус таких об`єктів на момент вибуття з володіння; д) до пам`яток культурної спадщини, які не підлягали приватизації.

Водночас на час звернення керівника окружної прокуратури до суду з позовом в інтересах держави актуальною була правова позиція, що викладена у постанові Верховного Суду від 03.09.2020 у справі №911/3449/17.

У вказаній постанові Верховний Суд виснував, що зайняття спірної земельної ділянки з порушенням положень ЗК України та ЛК України потрібно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки. Власник земельної ділянки лісогосподарського призначення може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини та вимагаючи повернути таку ділянку.

Відтак з прийняттям закону № 4292 IX законодавець звузив перелік майна титульним володільцем якого може бути виключно держава або територіальна громада (органи місцевого самоврядування ) та захист якого можливий шляхом пред`явлення негаторного позову.

Прокуратура при зверненні з відповідним позовом правомірно розраховувала на дію принципу правової визначеності (однією із складових якого є стабільність законодавства), водночас закон № 4292 IX прийнято вже після закриття підготовчого провадження у даній справі, що унеможливлює здійснити зміну предмету позову без повернення у підготовче провадження.

Враховуючи той факт, що керівник окружної прокуратури звернувся з негаторним позовом, який відповідав чинному на той час законодавству та актуальній судовій практиці, а закон № 4292 IX, що прийнято після закриття підготовчого провадження у справі №535/1561/22, станом на тепер визначає ефективним способом захисту звернення з віндикаційним позовом, - виникла необхідність повернутись до підготовчого провадження для надання можливості змінити предмет позову.

09.10.2025 від представника позивача Державного агенства лісових ресурсів України та третьої особи Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» Мухи А.І. через підсистему Електронний суд надійшли додаткові пояснення у справі, в яких підтримав заяву прокурора та з питань повернення до стадії підготовчого засідання просив задовольнити.

16.10.2025 від відповідача ОСОБА_1 надійшла до суду письмова заява про застосування строків позовної давності, через підсистему Електронний суд, в якій вона просила суд застосувати положення ЦПК України про строк позовної давності та відмовити у позові представника позивачів - Дергачівської окружної прокуратури Харківської області - про витребування на користь Харківської районної військової (державної) адміністрації (Григорівське шосе, 52, м. Харків, 61064, ) з володіння ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) земельну ділянку з кадастровим номером: :00:002:0350, яка розташована в межах населеного пункту на території Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області.

Крім того, 16.10.2025 від відповідача ОСОБА_1 надійшла до суду через підсистему Електронний суд письмова заява про залишення позовної заяви без руху, в якій вона просила позовну заяву, подану прокурором Дергачівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Харківської районної державної адміністрації та Державного агентства лісових ресурсів України до Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державне підприємство «Харківська лісова науководослідна станція», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки залишити без руху, з мотивів невнесення позивачем на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірної земельної ділянки з кадастровим номером: :00:002:0350, експертно-грошова оцінка, якої здійснена в порядку, визначеному законом, станом на дату подання оновленої позовної заяви 08.10.2025.

Під час судового розгляду прокурор Дергачівської окружної прокуратури Сапітон Д.В. підтримав заяву з підстав зазначених у заяві про зміну предмету позову, та просив її задовольнити.

Під час судового розгляду представник позивача Державного агенства лісових ресурсів України та третьої особи Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» Мухи А.І. підтримав заяву прокурора та просив задовольнити її. Крім того, зазначив що подання заяви відповідача ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без руху розуміється як погодження відповідача з заявою прокурора про повернення до стадії підготовчого провадження.

Під час судового розгляду відповідача ОСОБА_1 при вирішенні заяви прокурора про зміну предмету позову та повернення провадження у справі до стадії підготовчого провадження покладалася на розсуд суду.

Під час судового розгляду третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 при вирішенні заяви прокурора про зміну предмету позову покладався на розсуд суду.

Суд, розглянувши клопотання сторони позивача про повернення до стадії підготовчого провадження та про зміну предмету позову, приходить до наступних висновків.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета та підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Згідно із ст.189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є:

1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;

2) з`ясування заперечень проти позовних вимог;

3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;

4) вирішення відводів;

5) визначення порядку розгляду справи;

6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Відповідно до ч.1 ст.196 ЦПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

На підставі ч.1 ст.197 ЦПК України підготовче засідання проводиться судом з повідомленням учасників справи.

Частиною 2 ст. 197 ЦПК України визначено, що у підготовчому засіданні суд, зокрема, з`ясовує, чи бажають сторони укласти мирову угоду, провести позасудове врегулювання спору шляхом медіації, передати справу на розгляд третейського суду або звернутися до суду для проведення врегулювання спору за участю судді; у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви; вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше; може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста; за клопотанням учасників справи вирішує питання про забезпечення позову, про зустрічне забезпечення; вирішує заяви та клопотання учасників справи; направляє судові доручення; встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання, тощо.

Тобто, зазначені положення, які встановлюють порядок реалізації принципу диспозитивності цивільного процесу у підготовчому провадженні, зумовлюють чітко визначене загальне спрямування судового розгляду, окреслюють коло питань, що підлягають розв`язанню на стадії судового розгляду та дозволяють процесуально зекономити час розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Положеннями ст.209 ЦПК України визначено, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Тобто, вирішення спору на підставі матеріалів, які зібрані поза межами підготовчого провадження, не відповідає завданням, які визначені процесуальним законом для кожної стадії цивільного процесу.

Стадія підготовчого провадження з огляду на її мету є не формальною, а реальною запорукою здійснення ефективного правосуддя на стадії розгляду справи по суті, тож належне та добросовісне ставлення до стадії підготовчого провадження як з боку суду, так і з боку всіх учасників справи, є таким, що у повній мірі відповідає засадам справедливого правосуддя та завданням цивільного судочинства.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Цивільним процесуальним законодавством не врегульовано питання щодо повернення суду першої інстанції до стадії підготовчого провадження після його закриття.

Разом з тим Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.01.2022 у справі № 234/11607/20 зроблено висновок, що: «при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Звертаючись до практики Верховного Суду, суд враховує, що у пункті 30 постанови Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 902/271/18 сформульовано такий правовий висновок: «Також Верховний Суд звертається до власної практики, зокрема, постанови від 02.10.2019 у справі № 916/2421/18, у якій Верховний Суд погодився з судами першої та апеляційної інстанцій у питанні можливості повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття у випадку, якщо судом встановлено замовчування відповідачем важливого питання, яке мало б бути вирішено саме на стадії підготовчого провадження. На думку Верховного Суду, стадія підготовчого провадження з огляду на її мету є не формальною, а реальною запорукою здійснення ефективного правосуддя на стадії розгляду справи по суті, тож належне та добросовісне ставлення до стадії підготовчого провадження як з боку суду, так і з боку всіх учасників справи, є таким, що у повній мірі відповідає засадам справедливого правосуддя. На важливість дотримання строку на подання доказів звертав свою увагу Верховний Суд й раніше у постановах від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 03.04.2019 № 913/317/18».

Тобто, суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть повернутися до стадії вчинення тих чи інших процесуальних дій, які за загальним правилом можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження, й після закриття підготовчого провадження.

Разом з тим такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до дій, що проводяться на стадії підготовчого провадження, з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій цивільного процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року (справа №657/1024/16-ц) викладений такий висновок щодо застосування норми права « 61. Водночас як збільшення або зменшення розміру позовних вимог треба розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Збільшенням розміру позовних вимог не може бути заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені в тексті позовної заяви.

У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

При цьому при поданні такої заяви позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

З заяви про зміну предмету позову, поданої до суду 08.10.2025 вбачається, що окружною прокуратурою було встановлено,що земельна ділянка лісогосподарського призначення площею 0,1499 га, що перебуває на праві постійного користування у ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» (квартал 376 виділ 3 Дергачівського лісництва) вибула з державної власності у приватну власність ОСОБА_3 внаслідок прийняття рішення Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області 18 сесії V скликання від 19.10.2007 № 32 з порушенням вимог ч. 2 ст. 20, ч. 3,4 ст. 142, ч. 2 ст. 149, п. «ґ» ч. 4 ст. 84, ч. 2 ст. 56, ч. 5 ст. 116, ч. 3 ст. 122 ЗК України Земельного кодексу України.

Відсутність спрямованого на відчуження земельної ділянки рішення повноважного органу державної влади Харківської обласної військової (державної) адміністрації - означає, що держава, як власник, волю на відчуження цієї ділянки не виявляла.

Земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею - без прийняття ним відповідного рішення. І оскільки держава в особі Харківської обласної військової (державної) адміністрації не розпорядилася земельною ділянкою у передбачений законом спосіб, Солоницівська селищна рада Дергачівського району Харківської області відчужила її без вираження на це волі власника.

Оскільки спірна земельна ділянка, з кадастровим номером :00:002:0350 площею 0,1499 га, яка на даний час належить ОСОБА_1 , сформована за рахунок земель лісового фонду державної власності та вибула із державної власності внаслідок прийняття незаконного рішення 18 сесії V скликання від 19.10.2007 № 32 Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області - існують всі правові підстави для витребування її з незаконного володіння відповідача на підставі ст. 387 Цивільного кодексу України, оскільки повернення земельної ділянки лісового фонду із приватної власності, безумовно становить державний та суспільний інтерес.

Здійснення Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області розпорядження землею не у спосіб та поза межами повноважень, передбачених законом, дає підстави для витребування державою її майна відповідно до ст. 387 ЦК України.

Позивач вважає, що єдиним належним та ефективним способом захисту у зв`язку з протиправним вибуттям земельної ділянки лісового фонду з володіння держави є віндикаційний позов про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

На час звернення керівника окружної прокуратури до суду з позовом в інтересах держави актуальною була правова позиція, що викладена у постанові Верховного Суду від 03.09.2020 у справі №911/3449/17.

У вказаній постанові Верховний Суд виснував, що зайняття спірної земельної ділянки з порушенням положень ЗК України та ЛК України потрібно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки. Власник земельної ділянки лісогосподарського призначення може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини та вимагаючи повернути таку ділянку.

Відтак з прийняттям закону № 4292 IX законодавець звузив перелік майна титульним володільцем якого може бути виключно держава або територіальна громада (органи місцевого самоврядування ) та захист якого можливий шляхом пред`явлення негаторного позову.

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункти 43, 89).

Так, відповідно до пункту 72 постанови Великої палати Верховного суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16 врегульовано, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.

11.03.2013 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про право власності ОСОБА_1 як про власника земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0350 площею 0,1499 га.

Оскільки судом під час підготовчого судового засідання було вирішено всі питання, передбачені ч.2 ст.197 ЦПК України, й до суду не надходили нові клопотання сторони позивача щодо підготовки справи до судового розгляду, визначені ч.2 ст.197 ЦПК України, у тому числі й заяви про зміну предмету чи підстав позову, збільшення позовних вимог, судом було постановлено ухвалу 09.01.2025 про закриття підготовчого провадження у справі №535/1561/22.

Відповідно до ч.1 ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, встановлюються судом.

На підставі ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд може зобов`язати державний орган чи орган місцевого самоврядування подати відповідну заяву по суті справи (крім позовної заяви).

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи вище викладене, суд не вбачає вагомих підстав для повернення до стадії підготовчого провадження у справі №535/1561/22.

Крім того, згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Оскільки заява позивача про зміну предмету позову, подана до суду після закриття підготовчого провадження у справі, позивачу слід відмовити у прийнятті даної заяви та повернути заявнику. Окрім того позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з новим позовом.

У зв`язку з наведеним вище, щодо розгляду заяви відповідача ОСОБА_1 про залишення позовної заяви прокурора про зміну предмету позову без руху, суд вважає, що обставини, які слугували підставою розгляду даної заяви відсутні.

Щодо розгляду заяви відповідача ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності судом буде вирішено в ході розгляду справи по суті.

Керуючись ст. 260, 261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання позивача Дергачівської окружної прокуратури Харківської області про повернення до стадії підготовчого провадження та прийняття заяви про зміну предмету позову у справі за позовом Дергачівської окружної прокуратури Харківської області, в інтересах держави в особі Харківської районної державної адміністрації (Харківська районна військова адміністрація) Державне агенство лісових ресурсів України до Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу та повернення земельної ділянки відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 31.10.2025.

Суддя: Г.М. ГУЛЯЄВА