Справа№592/937/23
Провадження №2/592/53/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю секретаря судового засідання: Глазько С. О. ,

позивача: ОСОБА_1 ,

представників відповідачів: Пономарьова І. О. , Семерня І. Ю. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області () , Головного управління ДПС у Сумській області () про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

24.01.2023 ОСОБА_1 до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовною заявою до Головного управління ДПС у Сумській області () , Головного управління ДПС у Сумській області () про стягнення моральної шкоди, із змісту якої вбачається, що стосовно підсудності справи, то він повідомляє про те, що, відповідно до ч. 5 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. Оскільки в нього заявляється лише вимога про стягнення моральної шкоди, без вимоги вирішити публічно-правовий спір, тому дана справа підсудна Ковпаківському районному суду м. Суми, а не Сумському окружному адміністративному суду. Він ОСОБА_1 більше 13 років пропрацював в органах державної податкової служби Сумської області, пройшовши трудовий шлях від рядового інспектора до начальника юридичного управління Головного управління ДПС у Сумській області (відповідач 1) з отриманням ряду подяк та заохочень, що підтверджується трудовою книжкою (копія додається) . З 25.02.2020, з призначенням нового керівництва Головного управління ДПС у Сумській області (відповідач 1) , щодо нього розпочалося цькування, застосування дискримінації та прийняття ряду протиправних рішень з наступним протиправним звільненням, що підтверджуються рішеннями судів, що набрали законної сили: 1. Рішення Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/1804/20 від 03.02.2021 (копія додається) про скасування наказу ГУ ДПС в Сумській області (відповідач 1) № 9, де від 25.02.2020 Про оголошення зауваження ; 2. Рішення Сумського окружного адміністративного суду № 480/2574/20 від 17.02.2021 (копія додається) про скасування наказу Головного управління ДПС у Сумській області (відповідач 1) № 21-де від 27.03.2020 Про оголошення догани ; 3. Рішення Сумського окружного адміністративного суду № 480/1857/20 від 06.04.2021 (копія додається) про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДПС у Сумській області (відповідач 1) № 62-0 від 09.04.2020 Про звільнення ОСОБА_1 , поновлення нього на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу Головного управління ДПС у Сумській області (відповідач 2) ; 4. Рішення Сумського окружного адміністративного суду № 480/6551/20 від 20.04.2021 (копія додається) про зобов`язання Головне управління ДПС у Сумській області (відповідач 1) повторно розглянути його заяву щодо надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань від 03.04.2020, з урахуванням висновків суду; 5. Рішення Сумського окружного адміністративного суду № 480/7533/20 від 07.07.2021 (копія додається) про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДПС у Сумській області (відповідач 1) від 27.03.2020 № 22-ф Про невиплату надбавки ОСОБА_1 та від 25.03.2020 № 19-ф Про преміювання працівників Головного управління ДПС у Сумській області за березень 2020 року в частині зменшення йому премії за березень 2020 року на 100 % ; 6. Рішення Сумського окружного адміністративного суду № 480/2076/20 від 23.07.2021 (копія додається) про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДПС у Сумській області (відповідач 1) від 26.02.2020 №13-ф Про невиплату надбавки ОСОБА_1 та від 26.02.2020 № 12-ф Про преміювання працівників Головного управління ДПС у Сумській області за січень-лютий 2020 року в частині зменшення йому премії за лютий 2020 року на 100 % ; 7. Рішення Сумського окружного адміністративного суду № 480/6048/21 від 26.10.2021 (копія додається) про зобов`язання Головне управління ДПС у Сумській області (відповідач 1 та відповідач 2) нарахувати та виплатити йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати за 2020 рік; 8. Рішення Сумського окружного адміністративного суду № 480/6127/21 від 21.12.2021 (копія додається) про зобов`язання Головне управління ДПС у Сумській області (відповідач 1) нарахувати та виплатити йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати за 2021 рік; 9. Рішення Сумського окружного адміністративного суду № 480/8790/21 від 10.01.2022 (копія додається) про стягнення з Головного управління ДПС у Сумській області (відповідач 2) на його користь середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні; 10. Рішення Сумського окружного адміністративного суду № 480/6207/22 від 11.04.2022 (копія додається) про зобов`язання Головне управління ДПС у Сумській області (відповідач 1) нарахувати та виплатити йому грошову допомогу до щорічної основної відпустки у розмірі середньомісячної заробітної плати за робочий період з 21.08.2019 до 20.08.2020; 11. Рішення Сумського окружного адміністративного суду № 480/3607/22 від 21.10.2022 (копія додається) про стягнення з Головного управління ДПС у Сумській області (відповідач 2) на його користь суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Вказані 11 судових рішень, що набрали законної сили підтверджують системне та тривале порушення його прав з боку роботодавця-Головного управління ДПС у Сумській області, зокрема: - ст. 43 Конституції України: Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом ; - ст. 19 Конституції України: Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень тау спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; - ст. 24 Конституції України: Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками ; - ст. 28 Конституції України: Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню ; - ст. 40 Конституції України: Усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк ; - ст.7 Закону України Про державну службу : Державний службовець має право на повагу до своєї особистості, честі та гідності, справедливе і шанобливе ставлення з боку керівників, оплату праці, соціальне забезпечення відповідно до закону ; - ст. 54 Закону України Про державну службу : Державним службовцям може надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань ; - ст. 55 Закону України Про державну службу : Керівник державної служби повинен створювати здорові та безпечні умови, необхідні для належного виконання державними службовцями своїх обов`язків ; - ст. 57 Закону України Про державну службу : Державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати . Вказаними 11-ю судовими рішеннями було зафіксовано цілий ряд протиправних дій роботодавця щодо нього, якими є незаконне оголошення зауваження, застосування догани, безпідставне звільнення, невиплата заробітних плат, невиплата матеріальних допомог до щорічних відпусток, невиплата допомог для вирішення соціально-побутових питань, несвоєчасна виплата розрахункових сум при звільненні, ігнорування його письмових звернень. Тобто, за період часу з 25.02.2020 до 21.10.2022 роботодавець знущався з нього як тільки міг, порушуючи всі можливі норми трудового законодавства. В результаті таких дій у нього були порушені нормальні життєві зв`язки з колегами по роботі, адже його репутація повністю була заплямована та спаплюжена. З відмінника по службі з нього штучно зроблено системного порушника трудового законодавства, правил внутрішнього трудового розпорядку, працівника який не виконує вимоги роботодавця та покладені трудові обов`язки, а ще більше того, працівника який перевищує свої службові повноваження (наказ про звільнення). Відповідно з ним перестали спілкуватися колеги, оскільки роботодавцем штучно його було зроблено небажаною особою для спілкування, що викликало у нього серйозні душевні хвилювання, моральні страждання та відчуття своєї неповноцінності. Також в результаті цих дій у нього були порушені нормальні життєві зв`язки з колегами по юриспруденції, оскільки, маючи цілий ряд судових проваджень, адвокати, юристи, бачучи списки судових засідань в суді, постійно задавали питання чому його звільнили і чим він перевищив свої службові повноваження. Тобто, фактично у колег склалося враження, що він є системним порушником, а не фахівцем в галузі юриспруденції, тому вони почали уникати спілкування з ним, що викликало у нього серйозні душевні хвилювання, моральні страждання та відчуття своєї неповноцінності. Це також мало вплив на те, що вже більше двох років він не може працевлаштуватися, маючи таку трудову біографію, яка штучно та протиправно була спотворена роботодавцем. Фактично роботодавцем було зруйновано весь трудовий шлях та кар`єра керівника, яка ним будувався безперервних 13 років. Дана обставина викликає у нього серйозні душевні хвилювання, моральні страждання та відчуття своєї неповноцінності. Також в результаті цих дій у нього були порушені нормальні життєві зв`язки з друзями, адже завжди всі хочуть товаришувати з успішними та перспективними, але роботодавцем його штучно та незаконно було спаплюжено та звільнено з роботи, понивічивши його репутацію. Тому з друзями теж втрачено товариські зв`язки, що викликає у нього серйозні душевні хвилювання, моральні страждання та відчуття своєї неповноцінності. Більше того, порушення не припинилися, адже жодного судового рішення роботодавець не виконує, що в умовах високого рівня інфляції викликає в нього душевні хвилювання з приводу втрати купівельної спроможності грошей. Це змушує постійно про це думати та хвилюватися, отримувати постійні нервові стреси, морально страждати. Також, через неможливість продовження активного громадського та трудового життя, порушені стосунки з оточуючими людьми, зокрема, з сусідами, адже їхнє місто досить маленьке і всі між собою спілкуються, що призвело до інформування з приводу його незаконного звільнення сусідів, які теж стали недоброзичливо відноситись до нього, що викликає у нього серйозні душевні хвилювання, моральні страждання та відчуття своєї неповноцінності. Навіть ця інформація стала відома і в його спортивному середовищі, зокрема, він все життя професійно займався плаванням, і навіть тренери йому задають питання з приводу його звільнення та допущених ним порушень, що викликає у нього серйозні душевні хвилювання, моральні страждання та відчуття своєї неповноцінності. Також, всі ці штучно створені негаразди з боку роботодавця мали вплив і на його батьків, які мають серйозні душевні хвилювання з приводу паплюження його професійності, зламаного кар`єрного зростання та невизначеності трудового майбутнього. У зв`язку з цим у нього постійні серйозні душевні хвилювання, моральні страждання та нервові стреси з приводу цього. В результаті незаконного звільнення він, відповідно, був позбавлений заробітної плати, яка була для нього єдиним джерелом доходів для існування, а, отже, фактично роботодавцем він незаконно був позбавлений засобів для існування, що також завдало йому моральної шкоди. Все це задало йому сильних моральних страждань та нервових стресів. Не зважаючи на те, що він в судовому порядку довів свою правоту, але це все одно не може відновити активне громадське та трудове життя, доброзичливе відношення колег по роботі, колег по юриспруденції, друзів, сусідів та інше оточення. Він не дає змоги працевлаштуватися на роботу, маючи хоч і скасований, але запис про звільнення за перевищення службових повноважень. Щодо оцінки розміру заподіяної йому моральної шкоди, то він виходить з наступного. Для того, щоб спростувати наклеп та трудове паплюження його професійності з боку роботодавця та відновити свої права йому знадобилося отримати 11 судових рішень. Ці судові рішення ним були отримані за період часу з 25.02.2020 до 21.10.2022, що вимагало докладання значних зусиль, а саме: складання 118 процесуальних документів, участі в 87 судових засіданнях, направлення 65 звернень до державних органів та установ, 5 поїздок до м.Харкова в апеляційну інстанцію, витрата часу для підготовки документів та для підготовки до участі в судових засіданнях. Тобто 2 роки і 7 місяців, протягом всіх робочих днів в цьому періоді, ним здійснювалась титанічна робота для відновлення своїх прав, що звісно супроводжувалось сильним душевними хвилюваннями, моральними стражданнями та нервовими стресами. Тому саме цей період часу з 25.02.2020 до 21.10.2022 (робочі дні) він і бере за основу для розрахунку моральної шкоди. Згідно листу Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019 № 1133/0/206-19 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік , листу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 12.08.2020 № 3501-06/219 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік , листу Міністерства економіки України від 12.08.2021 № 47-03/520 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2022 рік за період часу з 25.02.2020 до 21.10.2022 визначено 664 робочих дні (2020 рік 214 робочих днів, 2021 рік 250 робочих днів, 2022 рік 200 робочих днів) . Рішенням Сумського окружного адміністративного суду № 480/3607/22 від 21.10.2022 (копія додається) зазначено про те, що його середньоденна заробітна плата складає 909,51 грн. . Тобто ця обставина встановлена рішенням суду, тому не підлягає доказуванню. Отже, розмір моральної шкоди складає: 664 робочих дні (дні сильних душевних хвилювань та нервових стресів) х 909, 51 грн.(розмір середньоденного заробітку) = 603914,64 грн. . Звертаючись з даним позовом, він також керується нормами: - ст. 55 Конституції України: Права і свободи людини і громадянина захищаються судом ; - ст. 56 Конституції України: Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень ; - ст. 237-1 КЗпП України: Відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі, внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування) , факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя ; - ст. 23 ЦК України: Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної юридичної особи ; - ст.1166 ЦК України: Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала - ч. 1 ст. 1167 ЦК України: Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини . Вина підтверджується вищенаведеними 11-тю судовими рішеннями, що набрали законної сили; п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995: Судам необхідно враховувати, що, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, тощо) , яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності . Щодо вимог до відповідача 2 та чому вони до нього заявляються, він повідомляє наступне. Виконати судове рішення може лише Головне управління ДПС у Сумській області () , тобто відповідач 2, оскільки саме воно є правонаступником Головного управління ДПС у Сумській області () , тобто відповідача 1 у справі, що підтверджується наступним. На теперішній час у зв`язку з реорганізацією Головне управління ДПС у Сумській області () та перебуванням його в стані припинення, всі його бюджетні рахунки у ГУ ДКСУ в Сумській області закриті, кошторис видатків на 2023 рік по даній установі не затверджується. Наказом Державної податкової служби України № 643 від 12.11.2020 було затверджено Положення про відповідача 2 (розміщене на офіційному сайті Головного управління ДПС у Сумській області) . Відповідно до п. 1 Положення Головне управління ДПС у Сумській області () є правонаступником прав та обов`язків ГУ ДПС в Сумській області () . Отже, правонаступником Головного управління ДПС у Сумській області () є Головне управління ДПС у Сумській області () та відповідно всі права та обов`язки перешли до нього в частині виплати коштів. Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України він повідомляє про те, що станом на дату подання позовної заяви, ним не було подано іншого позову (позовів) до цих самих відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав. Отже, враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 21 КАС України; ст. ст. 19, 24, 28, 40, 55, 56 Конституції України; ст. ст. 7, 54, 55, 57 Закону України Про державну службу ; ст. 237-1 КЗпП України; ст. ст. 23, 1166, 1167 ЦК України; ст. ст. 175, 184, 187, 258 ЦПК України; п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995, він просив суд стягнути з Головного управління ДПС у Сумській області () на його користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 603914,64 грн. (вхідний 2378/23 від 24.01.2023) (т. 1 а. с. 1-6) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.01.2023 у справі № 592/937/23, провадження № 2/592/592/23 було прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління ДПС у Сумській області (м. Суми, вул. Іллінська, буд. 13, ) , Головного управління ДПС у Сумській області (м. Суми, вул. Іллінська, буд. 13, ) про стягнення моральної шкоди. Було ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Було ухвалено призначити у справі підготовче судове засідання на 30.03.2023 на 13:00 за адресою: м. Суми, вул. Першотравнева, буд. 12, зала судових засідань № 11, про що повідомити учасників справи. Копію ухвали про відкриття провадження у справі було ухвалено надіслати учасникам справи разом з копією позовної заяви з копіями доданих до неї документів відповідачу. Було ухвалено роз`яснити відповідачу право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надіслати: 1) суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду) , що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Було ухвалено роз`яснити учасникам справи, що на підставі п. 4 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: ненадання копії відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України: http://kv.su.court.gov.ua/sud1806/gromadyanam/csz/ . Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею. Ухвала може бути оскаржена у частині відкриття провадження з порушенням правил підсудності до Сумського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання. Ухвала набрала законної сили 26.01.2023 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/108599783) (т. 1 а. с. 101) .

17.02.2023 представник відповідача 2 за довіреністю Пономарьов Ігор Олексійович надіслав на електронну пошту Ковпаківського районного суду м. Суми відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , із змісту якого вбачається, ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.01.2023 у справі № 592/937/23 відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди в сумі 603914,64 грн. . В позовній заяві ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ГУ ДПС у Сумській області моральну шкоду в сумі 603914,64 грн. . В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено наявність 11 рішень судів, які нібито підтверджують порушення ГУ ДПС у Сумській області права на працю ОСОБА_1 , що спричинили його моральні страждання. При цьому позовна заява не містить обґрунтування причинно-наслідкового зв`язку між судовими рішенням та нібито моральними стражданнями ОСОБА_1 . Головне управління ДПС у Сумській області не визнає позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. В позовній заяві позивач посилається на норми ст. 237-1 КЗпП України, де визначено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування) , факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Дані посилання наведенні без урахування фактичних обставин справи. Так, норма ст. 237-1 КЗпП України, згідно Закону України від 16.11.2022 № 2759-ІХ, була змінена, дані зміни набрали чинності 11.12.2022. Як вбачається з позовної заяви правовідносини щодо нібито завдання ГУ ДПС у Сумській області ОСОБА_1 моральних страждань виникли з 25.02.2020 (дата наказу № 9-дс від 25.02.2020 Про оголошення зауваження ) , а відтак застосування ст. 237-1 КЗпП України, після набрання чинності змін до неї, неможливо. До правовідносин, що виникли з 25.02.2020, можливе застосування тих норм, які діяли на дату виникнення. Так, норма ст. 237-1 КЗпП України, яка діяла до 11.12.2022, має наступний зміст Відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. . У постанові Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 визначено, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч. 2 цієї статті. Нормами трудового законодавства визначено окремий строк позовної давності для звернення до суду про захист порушених прав. Спір про стягнення моральної шкоди, завданої нібито неправомірними діями ГУ ДПС у Сумській області по відношенню до позивача щодо нібито незаконного оголошення зауваження, застосування догани, безпідставне звільнення, невиплата заробітної плати, невиплата матеріальних допомог до щорічних відпусток, невиплата допомог для вирішення соціально-побутових питань, несвоєчасне виплата розрахункових сум при звільненні, ігнорування письмових звернень виник в зв`язку з проходженням державної служби в ГУ ДПС у Сумській області , а відтак є трудовим спором. Рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 визначено, що для звернення працівника до суду з заявою про відшкодування моральної шкоди в спорах, що виникають з трудових правовідносин встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли такий працівник дізнався або повинен був дізнатись про порушене право. В аспекті обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 , підставами для задоволення позовних вимог є рішення судів по 11 справам, якими нібито встановлено порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань позивача. Позивачем самостійно визначено дату початку порушення його прав це 25.02.2020, а відтак, аналізуючи наявні рішення можна прийти до висновку, що по кожній конкретній справі перебіг строку на звернення до суду відліковується окремо. КЗпП України є спеціальним законом, що регулює трудові правовідносини, передбачає строки звернення до суду. Враховуючи вищенаведене позивачем пропущено строк на звернення до суду з позовною заявою про стягнення моральної шкоди. Об`єднання позивачем в одній справі 11 рішень судів, як доказ нібито порушення його трудових прав, є порушенням ст. 188 ЦПК України. В кожній конкретній справі, на які посилається позивач, підставою для притягнення його до відповідальності є факт дисциплінарного проступку, відсутність фінансування органу державної влади тощо, а відтак в кожному випадку судом досліджувались окремі обставини, які не пов`язані між собою і жодним рішенням не визнано дії ГУ ДПС у Сумській області незаконними. Так, справа № 480/1804/20 про скасування наказу № 9-дс від 25.02.2020 Про оголошення зауваження . В межах даної справи судом було встановлено, що ОСОБА_1 24.01.2020 з 13:45 до 16:45 був відсутній на робочому місці. В рішенні суду від 03.02.2021 при дослідженні обставин справи було спростовано ряд доказів, на які посилався ОСОБА_1 , як на підставу скасування наказу № 9-дс від 25.02.2020. Підставами для скасування рішення наказу № 9-дс від 25.02.2020 є знаходження позивача на лікарняному та порушення порядку процедури притягнення до відповідальності позивача. Фактично рішення суду в межах даної справи було встановлено та не спростовано ОСОБА_1 , що ним було допущено порушення правил внутрішнього службового розпорядку, що полягало у відсутності на робочому місці та не повідомлення безпосереднього керівника про причини такої відсутності. Справа № 480/2574/20 про скасування наказу № 21-дс від 27.03.2020 Про оголошення догани . Наказом від 27.03.2020 № 21-дс ОСОБА_1 було оголошено догану за незабезпечення ним контролю за виконанням резолюції в. о. начальника ГУ ДПС у Сумській області під час супроводження адміністративної справи № 480/3224/19 щодо своєчасного опрацювання рішення суду першої інстанції, що призвело до несвоєчасного подання апеляційної скарги. В межах справи № 480/2574/20 суд погодився з висновками та обґрунтуваннями, що наданні ГУ ДПС у Сумській області , що відповідальність за неналежне виконання резолюції керівника ГУ ДПС у Сумській області щодо опрацювання рішення у справі № 480/3224/19 несе начальник управління правового забезпечення. Позовні вимоги ОСОБА_1 в межах справи № 480/2574/20 були задоволенні з підстав порушення порядку процедури притягнення до відповідальності позивача. Всі інші підстави були спростовані ГУ ДПС у Сумській області код ЄДРПОУ 431443 99 та були відхиленні судом. Справи № № 480/1857/20, 480/6551/20, 480/7533/20, 480/2076/20, 480/6048/21, 480/6127/21, 480/8790/21, 480/6207/21 та 480/3607/22 в сукупності чи то кожна окремо не можуть бути доказом моральних страждань ОСОБА_1 . Беручи до уваги зміст ст. 237-1 КЗпП України, яка діяла до 11.12.2022, моральна шкода відшкодовується при порушенні прав працівника та моральних страждань, які спричиненні даним порушенням. Позовна заява фактично не містить обґрунтування втрати нормальних життєвих зв`язків, які вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Посилання позивача в позовній заяві на те, що з ним перестали спілкуватись колеги, були порушені зв`язки з колегами по юриспруденції, неможливість працевлаштуватися, були порушені зв`язки з друзями тощо, є необґрунтованими. Позивач, провівши аналіз підстав не спілкування з ним колег по роботі чи то колег по юриспруденції, однозначно дійшов висновків про те, що це пов`язано з справами, які він ініціював. ГУ ДПС у Сумській області не володіє інформацією, яка також відсутня і в позовній заяві, яким чином позивач прийшов до даних висновків. Аналізуючи обставини, що зазначені позивачем про начебто небажання деяких його друзів з ним спілкуватись необхідно врахувати, що дані факти можуть бути викликанні будь-якими особистими обставинами, які склалися в тієї чи іншої особи. Посилання позивача на те, що всі бажають спілкуватися лише з успішними особами є власного маніпуляцією позивача і не мають ніякого відношення до моральних страждань. Неможливість працевлаштуватись , як зазначено в позові, залежить, перш за все, від бажання позивача дійсно працевлаштуватись на тій чи іншій роботі. ГУ ДПС у Сумській області жодним чином не впливає на можливість ОСОБА_1 працевлаштуватись на роботу. Кожний роботодавець має можливість самостійно зайти на сайт Судова влада України і у вкладці Стан розгляду справи знайти справи стосовно тієї чи іншої особи. Інформація про судові процеси, які ОСОБА_1 ініціював до ГУ ДПС у Сумській області , наявна в вільному доступі і кожний хто має бажання може ознайомитись з рішенням у справі, де суди не спростовують факт наявності дисциплінарних проступків, а лише підтверджують їх наявність. Погіршення відносин з друзями-спортсменами не може розцінюватись як наслідок нібито неправомірних дій ГУ ДПС у Сумській області по відношенню до ОСОБА_1 . В межах справи № 818/942/15 позивачем ОСОБА_1 , в обґрунтування позовних вимог було зазначено, що він має закрито черепно-мозкову травму, яка супроводжується головними болями та запамороченням. Спортивне життя та спортивні успіхи залежать від виконання певних нормативів. Враховуючи стан здоров`я ОСОБА_1 , можна припустити, що його спортивні показники з часом стали гіршими, а тому, можливо, деякі колеги по спорту не мають бажання спілкуватись з позивачем. Це ніяким чином не залежить від працевлаштування позивача. При розгляді даної справи за доцільне врахувати обставини, що існували до 25.02.2020, на які позивач не посилається та які мають значення для всебічного розгляду справи. Справа № 818/942/15 про визнання бездіяльності ГУ ДФС у Сумській області протиправною. В межах даної позивач ОСОБА_1 просив суд визнати бездіяльність ГУ ДФС у Сумській області по не переведенню позивача на посаду начальника управління правової роботи ГУ ДФС у Сумській області протиправною та зобов`язати ГУ ДФС у Сумській області призначити ОСОБА_1 на посаду начальника управління правової роботи ГУ ДФС у Сумській області. Судом було відмовлено в задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі та було зроблено висновки про те, що відсутнє порушення права позивача, яке на час розгляду справи підлягало б захисту, а в частині призначення на посаду начальника управління правової роботи ГУ ДФС у Сумській області зазначені вимоги є передчасними. Рішення набрало законної сили 22.04.2015. Справа № 818/1917/15 про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності. В межах даної справи позивач ОСОБА_1 просив суд скасувати наказ від 08.06.2015 № 18-о Про притягнення до дисциплінарної відповідальності . Наказом від 08.06.2015 № 18-о ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани у зв`язку з його відсутністю на робочому місці 29.05.2015 з 09:00 до 11:48. За результатами розгляду позовної заяви судом було винесено рішенням, яким було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Рішення набрало законної сили 10.09.2015. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) , що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сама по собі констатація факту про нанесення моральної шкоди позивачу не може бути беззаперечною підставою для її відшкодування без доведеності її заподіяння та наявного причинного зв`язку між діями роботодавця та наслідками. Постановою № 4 передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розрахунок розміру нібито заподіяної моральної шкоди позивачу є необґрунтованим та безпідставним. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 було затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок № 100) . Згідно п. 1 Порядку № 100 визначено випадки, в яких застосовується порядок обчислення середньої заробітної плати, для розрахунку моральної шкоди даний порядок не застосовується . Також при розрахунку середньої заробітної плати береться певний період, суми що включаються до розрахунку і виводиться математичним шляхом саме сума середньої заробітної плати. Позивач, оцінюючи розмір моральної шкоди, фактично визначив її як заробітну плату. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) , яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Час, що витрачений на складання певних процесуальних документів, не може прирівнюватись до моральних страждань позивача, а фактично є його знаннями, які він використовує для захисту свого права. Так, адвокати при обґрунтуванні витрат на правничу допомогу застосовують підхід, де визначають час витрачений на підготовку документу і, відповідно, вартість цього документа. Позивачем фактично розмір моральної шкоди визначений як його дохід за складання того чи іншого документа, а не від поняття моральної шкоди. В позовній заяві позивач просить стягнути моральну шкоду з ГУ ДПС у Сумській області як правонаступника ГУ ДПС у Сумській області . Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Постановою № 4 також визначено, що належною особою щодо відшкодування моральної шкоди є роботодавець. Згідно ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем-фізичною особою) , за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець-фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Роботодавець юридична чи фізична особа, яка використовує найману працю. Позивачем не заперечується факт того, що він працевлаштований в ГУ ДПС у Сумській області . В ГУ ДПС у Сумській області позивач не працював жодного дня, а відтак позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставними. Враховуючи вищенаведене, він просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди в сумі 603914,64 грн. в повному обсязі (вхідний № Еп-2008/23 від 17.02.2023) (т. 1 а. с. 114-116) .

17.02.2023 голова комісії з ліквідації, заступник начальника ГУ ДПС у Сумській області Мельник Юрій Володимирович надіслав на електронну пошту Ковпаківського районного суду м. Суми відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , із змісту якого вбачається, що ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.01.2023 у справі № 592/937/23 було відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди в сумі 603914,64 грн. . В позовній заяві ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ГУ ДПС у Сумській області моральну шкоду в сумі 603914,64 грн. . В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено наявність 11 рішень судів, які нібито підтверджують порушення ГУ ДПС у Сумській області права на працю ОСОБА_1 , що спричинили його моральні страждання. При цьому позовна заява не містить обґрунтування причинно-наслідкового зв`язку між судовими рішенням та нібито моральними стражданнями ОСОБА_1 . Головне управління ДПС у Сумській області не визнає позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. В позовній заяві позивач посилається на норми ст. 237-1 КЗпП України де визначено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування) , факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Дані посилання, наведенні без урахування фактичних обставин справи. Так, норма ст. 237-1 КЗпП України згідно Закону України від 16.11.2022 № 2759-ІХ була змінена, дані зміни набрали чинності 11.12.2022. Як вбачається з позовної заяви правовідносини щодо нібито завдання ГУ ДПС у Сумській області ОСОБА_1 моральних страждань виникли з 25.02.2020 (дата наказу № 9-дс від 25.02.2020 Про оголошення зауваження ) , а відтак застосування ст. 237-1 КЗпП України, після набрання чинності змін до неї, є неможливо. До правовідносин, що виникли з 25.02.2020, можливе застосування тих норм, які діяли на дату виникнення правовідносин. Так, норма ст. 237-1 КЗпП України, яка діяла до 11.12.2022, має наступний зміст Відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. . У постанові Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 № 4 (далі Постанова № 4) визначено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч. 2 цієї статті. Нормами трудового законодавства визначено окремий строк позовної давності для звернення до суду про захист порушених прав. Спір про стягнення моральної шкоди завданої нібито неправомірними діями ГУ ДПС у Сумській області по відношенню до позивача щодо нібито незаконного оголошення зауваження, застосування догани, безпідставне звільнення, невиплата заробітної плати, невиплата матеріальних допомог до щорічних відпусток, невиплата допомог для вирішення соціально-побутових питань, несвоєчасне виплата розрахункових сум при звільненні, ігнорування письмових звернень виник в зв`язку з проходженням державної служби в ГУ ДПС у Сумській області , а відтак є трудовим спором. Рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 визначено, що для звернення працівника до суду з заявою про відшкодування моральної шкоди в спорах, що виникають з трудових правовідносин встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли такий працівник дізнався або повинен був дізнатись про порушено право. В аспекті обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 , підставами для задоволення позовних вимог є рішення судів по 11 справам, якими нібито встановлено порушення його законних прав, що привело до моральних страждань позивача. Позивачем самостійно визначено дату початку порушення його прав це 25.02.2020, а відтак аналізуючи наявні рішення можна прийти до висновку, що по кожній конкретній справі перебіг строку на звернення до суду відліковується окремо. КЗпП України є спеціальним законом, що регулює трудові правовідносини, передбачає строки звернення до суду. Враховуючи вищенаведене позивачем пропущено строк на звернення до суду з позовною заявою про стягнення моральної шкоди. Об`єднання позивачем в одній справі 11 рішень судів, як доказ нібито порушення його трудових прав є порушенням ст. 188 ЦПК України. В кожній конкретній справі, на які посилається позивач, підставою для притягнення його до відповідальності є факт дисциплінарного проступку, відсутність фінансування органу державної влади тощо, а відтак в кожному випадку судом досліджувались окремі обставини, які не пов`язані між собою, і жодним рішенням не визнано дії ГУ ДПС у Сумській області незаконними. Так, справа № 480/1804/20 про скасування наказу № 9-дс від 25.02.2020 Про оголошення зауваження . В межах даної справи судом було встановлено, що ОСОБА_1 24.01.2020 в період часу 13:45 до 16:45 був відсутній на робочому місці. В рішенні суду від 03.02.2021 при дослідженні обставин справи було спростовано ряд доказів, на які посилався ОСОБА_1 , як на підставу скасування наказу № 9-дс від 25.02.2020. Підставами для скасування рішення наказу № 9-дс від 25.02.2020 є знаходження позивача на лікарняному та порушення порядку процедури притягнення до відповідальності позивача. Фактично рішенням суду в межах даної справи було встановлено та не було спростовано ОСОБА_1 те, що ним було допущено порушення правил внутрішнього службового розпорядку, що полягало у його відсутності на робочому місці та неповідомленні безпосереднього керівника про причини такої відсутності. Справа № 480/2574/20 про скасування наказу № 21-дс від 27.03.2020 Про оголошення догани . Наказом від 27.03.2020 № 21-дс ОСОБА_1 було оголошено догану за незабезпечення ним контролю за виконанням резолюції в. о. начальника ГУ ДПС у Сумській області під час супроводження адміністративної справи № 480/3224/19 щодо своєчасного опрацювання рішення суду першої інстанції, що призвело до несвоєчасного подання апеляційної скарги. В межах справи № 480/2574/20 суд погодився з висновками та обґрунтуваннями, що були наданні ГУ ДПС у Сумській області , що відповідальність за неналежне виконання резолюції керівника ГУ ДПС у Сумській області щодо опрацювання рішення у справі № 480/3224/19 несе начальник управління правового забезпечення. Позовні вимоги ОСОБА_1 в межах справи № 480/2574/20 були задоволенні з підстав порушення порядку процедури притягнення до відповідальності позивача. Всі інші підстави були спростовані ГУ ДПС у Сумській області та були відхиленні судом. Справи № № 480/1857/20, 480/6551/20, 480/7533/20, 480/2076/20, 480/6048/21, 480/6127/21, 480/8790/21, 480/6207/21 та 480/3607/22 в сукупності чи то кожна окремо не можуть бути доказом моральних страждань ОСОБА_1 . Беручи до уваги зміст ст. 237-1 КЗпП України, яка діяла до 11.12.2022, моральна шкода відшкодовується при порушенні прав працівника та моральних страждань, які спричиненні даним порушенням. Позовна заява фактично не містить обґрунтування втрати нормальних життєвих зв`язків, які вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Посилання позивача в позовній заяві на те, що з ним перестали спілкуватись колеги, були порушені зв`язки з колегами по юриспруденції, неможливість працевлаштуватися, були порушені зв`язки з друзями тощо є необґрунтованими. Позивач, провівши аналіз підстав не спілкування з ним колег по роботі чи то колег по юриспруденції, однозначно дійшов висновків про те, що це пов`язано з справами, які він ініціював. ГУ ДПС у Сумській області не володіє інформацією, яка також відсутня і в позовній заяві, яким чином позивач прийшов до даних висновків. Аналізуючи обставини, що зазначені позивачем про начебто небажання деяких його друзів з ним спілкуватись необхідно врахувати, що дані факти можуть бути викликанні будь-якими особистими обставинами, які склалися в тієї чи іншої особи. Посилання позивача на те, що всі бажають спілкуватися лише з успішними особами є власною маніпуляцією позивача і не мають ніякого відношення до моральних страждань. Неможливість працевлаштуватись , як зазначено в позові, залежить, перш за все, від бажання позивача дійсно працевлаштуватись на тій чи іншій роботі. ГУ ДПС у Сумській області жодним чином не впливає на можливість ОСОБА_1 працевлаштуватись на роботу. Кожний роботодавець має можливість самостійно зайти на сайт Судова влада України і у вкладці Стан розгляду справи знайти справи стосовно тієї чи іншої особи. Інформація про судові процеси, які ОСОБА_1 ініціював до ГУ ДПС у Сумській області , наявна в вільному доступі і кожний хто має бажання може ознайомитись, з рішенням у справі, де суди не спростовують факт наявності дисциплінарних проступків, а лише підтверджують їх наявність. Погіршення відносин з друзями-спортсменами не може розцінюватись як наслідок нібито неправомірних дій ГУ ДПС у Сумській області по відношенню до ОСОБА_1 . В межах справи № 818/942/15 позивачем ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що він має закрито черепно-мозкову травму, яка супроводжується головними болями та запамороченням. Спортивне життя та спортивні успіхи залежать від виконання певних нормативів. Враховуючи стан здоров`я ОСОБА_1 , можна припустити, що спортивні показники його з часом стали гіршими, а тому можливо деякі колеги по спорту не мають бажання спілкуватись з позивачем. Це ніяким чином не залежить від працевлаштування позивача. При розгляді даної справи за доцільне врахувати обставини, що існували до 25.02.2020, на які позивач не посилається та які мають значення для всебічного розгляду справи. Справа № 818/942/15 про визнання бездіяльності ГУ ДФС у Сумській області протиправною. В межах даної справи позивач ОСОБА_1 просив суд визнати бездіяльність ГУ ДФС у Сумській області по не переведенню позивача на посаду начальника управління правової роботи ГУ ДФС у Сумській області протиправною та зобов`язати ГУ ДФС у Сумській області призначити ОСОБА_1 па посаду начальника управління правової роботи ГУ ДФС у Сумській області. Судом було відмовлено в задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі та було зроблено висновки про те, що відсутнє порушення права позивача, яке на час розгляду справи підлягало б захисту, а в частині призначення на посаду начальника управління правової роботи ГУ ДФС у Сумській області зазначено про те, що вимоги є передчасними. Рішення набрало законної сили 22.04.2015. Справа № 818/1917/15 про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності. В межах даної справи позивач ОСОБА_1 просив суд скасувати наказ від 08.06.2015 № 18-о Про притягнення до дисциплінарної відповідальності . Наказом від 08.06.2015 № 18-о ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани у зв`язку з його відсутністю на робочому місці 29.05.2015 з 09:00 до 11:48. За результатами розгляду позовної заяви судом було винесено рішенням, яким було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Рішення набрало законної сили 10.09.2015. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) , що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сама но собі констатація факту про нанесення моральної шкоди позивачу не може бути беззаперечною підставою для її відшкодування без доведеності її заподіяння та наявного причинного зв`язку між діями роботодавця та наслідками. Постановою № 4 передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розрахунок розміру нібито заподіяної моральної шкоди позивачу є необґрунтованим та безпідставним. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 було затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок № 100) . Згідно п. 1 Порядку № 100 визначено випадки, в яких застосовується порядок обчислення середньої заробітної плати. Для розрахунку моральної шкоди даний порядок не застосовується . Також при розрахунку середньої заробітної плати береться певний період, суми, що включаються до розрахунку, і виводиться математичним шляхом саме сума середньої заробітної плати. Позивач оцінюючи розмір моральної шкоди фактично визначив її як заробітну плату. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) , яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Час, що витрачений на складання певних процесуальних документів, не може прирівнюватись до моральних страждань позивача, а фактично є його знаннями, які він використовує для захисту свого права. Так, адвокати при обґрунтуванні витрат на правничу допомогу застосовують підхід, де визначають час, витрачений на підготовку документу, і, відповідно, вартість цього документа. Позивачем фактично розмір моральної шкоди визначений як його дохід за складання того чи іншого документа, а не від поняття моральної шкоди. Підсумовуючи вищенаведене позовна заява не містить обґрунтувань розміру відшкодування моральної шкоди. Враховуючи вищенаведене, він просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди в сумі 603914,64 грн. в повному обсязі (вхідний № Еп-2011/23 від 17.02.2023) (т. 1 а. с. 132-134) .

02.03.2023 позивач ОСОБА_1 надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відповідь на відзив, із змісту якої вбачається, що, ознайомившись з відзивом на позовну заяву представника відповідача 1 № 238/1 від 16.02.2023, представника відповідача 2 № 252 від 16.02.2023 та заявами про застосування строку позовної давності № 238, № 241, відповідно, він повідомляє про відхилення наведених в них тверджень, виходячи з наступного. Враховуючи те, що зазначені відзиви на позовну заяву та заяви про застосування строку позовної давності є ідентичними, тому свої пояснення, міркування й аргументи він буде викладати одночасно щодо цих документів. 1 .Щодо строків позовної давності, то в абз. 2 на стор. 4 позовної заяви від 24.01.2023 він зазначив про те, що однією з причин сильного душевного хвилювання та моральних страждань є той факт що судові рішення роботодавець не виконує, що в умовах високого рівня інфляції викликає втрату купівельної спроможності грошей. Тобто, враховуючи те, що до цього часу належні йому кошти роботодавець не виплачує, створюючи йому сильні душевні хвилювання та моральні страждання, отже, це порушення є триваючим, що, відповідно, унеможливлює пропуск строків давності взагалі. Вся суть заяви про застосування строку позовної давності представників відповідачів зводиться до того, що вони даний спір трактують як трудовий і намагаються застосувати строки давності встановлені КЗпП України. Однак це зовсім не так, адже трудовими були спори по тим 11-й судовим рішенням, які він додав до позовної заяви, якими були встановлені протиправні дії щодо нього, а даний спір є окремим провадженням який взагалі не відноситься до трудових спорів і заявлений на підставі норм цивільного законодавства. В такому разі, строки позовної давності визначаються ЦК України, де в ст. 257 зазначено: Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки . В даному випадку, навіть якщо брати початок протиправних дій роботодавця щодо нього 25.02.2020, то він звернувся до суду 24.01.2023, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Тому він просив суд врахувати що дане порушення є триваючим та те, що строк позовної давності, згідно норм цивільного законодавства, не пропущено. 2. Щодо самих заперечень наведених представниками відповідачів у відзивах на позовну заяву, то з ними не можна погодитися, виходячи з наступного. З 11-й судових рішень, якими були встановлені неправомірні дії роботодавця, представники відповідачів чомусь окремо дають пояснення лише по двом судовим рішенням № 480/1804/20 та № 480/2574/20, і то з трактуванням, яке не слідує зі змісту даних судових рішень, а в довільній формі на власну користь. При цьому чомусь представники відповідачів не говорять про причини чому його безпідставно було звільнено, чому не була виплачена заробітна плата, чому не була невиплачена матеріальна допомога до щорічних відпусток, чому не була виплачена допомога для вирішення соціально-побутових питань, чому несвоєчасно було виплачено розрахункові суми при звільненні, чому було проігноровано його письмові звернення, та про інші порушення, які були встановлені рішеннями судів, що набрали законної сили, та копії яких були додані до позовної заяви. Окремо він хоче звернути увагу суду на те, що представники відповідачів на стор. 3 відзивів на позовну заяву в останньому абзаці зазначають: Позивач, провівши аналіз підстав не спілкування з ним колег по роботі чи то колег по юриспруденції однозначно дійшов висновків, що це пов`язано зі справами, які він ініціював . З даного твердження слідує, що, по-перше, представники відповідачів визнають те, що дійсно з ним перестали спілкуватися колеги по роботі та колеги по юриспруденції. По-друге, представники відповідачів зазначають причину цьому подача ним позовів по тим 11-и судовим рішенням, які були додані до позову. І, по-третє, звідси чітко слідує причинно-наслідковий зв`язок позови ним подавалися саме через неправомірні дії роботодавця, що і призвело до порушення нормальних відносин з колегами по роботі та колегами по юриспруденції. На стор. 4 в абз. абз. 1, 2 відзиву на позовну заяву представники відповідачів ставлять під сумнів його твердження про те, що він не міг працевлаштуватися і зазначають про те, що в нього просто не було такого бажання. Дане твердження спростовується тим, що з метою працевлаштування він звернувся до Сумського міського центру зайнятості і тривалий час перебував там на обліку, але його працевлаштувати так і не змогли (витяг з наказів він додає) . Значна частина відзивів на позовну заяву представників відповідачів приділена судовим рішенням у справах № 818/942/15 та № 818/1917/15, які взагалі не відносяться до предмету позову та датовані ще 2015 роком. Такі дії представників відповідачів спрямовані лише на відволікання уваги суду на обставини, які не відносяться до предмету позову. Довідково він зазначає про те, що навіть і тут представники відповідачів викривляють дійсні обставини справи, адже у справі № 818/942/15 завершилось судове провадження його відкликанням скарги через те, що відповідач добровільно виконав вимоги, заявлені ним в даному позові та перевів його на посаду начальника управління правової роботи ТУ ДФС у Сумській області, що підтверджується записом № 15 від 10.08.2015 трудової книжки (в матеріалах справи додаток 2 до позовної заяви) . Щодо справи № 818/1917/15, то по ній також завершилось судове провадження його відкликанням скарги через те, що відповідач сам зняв незаконно оголошену йому догану. Окремо дивує зухвале зазначення представниками відповідачів на стор. 5, 6 відзивів на позовну заяву: Час, що витрачений на складання певних процесуальних документів, не може прирівнюватися до моральних страждань , тобто представники відповідачів стверджують, що це начебто якесь благо, але насправді три роки відстоювання своїх прав по судовим інстанціям вартують безмежної кількості моральних страждань, які якраз під час підготовки процесуальних документів мають максимально негативний вплив. Не згода представників відповідачів з наведеним ним розрахунком розміру моральної шкоди зводиться лише до простого заперечення, при цьому не наводячи твердження, як саме, на їхню думку, має визначатися розмір моральної шкоди в даному випадку. 3. Окремо він хоче звернути увагу суду на наявність додаткових доказів вини роботодавця, які ним були отримані після подачі позову, а саме: 31.01.2023 Другим апеляційним адміністративним судом було прийнято постанову № 480/7596/21 (копія додається) , якою було визнано протиправними та було скасовано накази Головного управління ДПС у Сумській області () № 41-о від 11.05.2021 Про звільнення та № 42-о від 02.07.2021 Про внесення змін до наказу Головного управління ДПС у Сумській області від 11.05.2021 № 41-о , поновлено його на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області, було стягнуто з Головного управління ДПС у Сумській області середній заробіток за час вимушеного прогулу. Тобто, отримано вже 12-те судове рішення, яке набрало законної сили, та яке в черговий раз підтвердило протиправне порушення його прав у виді повторного незаконного звільнення роботодавцем його з роботи. Таким чином, роботодавець, не зупиняючись, постійно та системно вчиняє проти нього протиправні дії, навіть у виді вже повторного незаконного звільнення, тим самим завдаючи постійних моральних та душевних страждань, і лише відшкодування завданої моральної шкоди може зупинити це неподобство. Також, як доказ його посилання на той факт, що інформація про його звільнення була відома необмеженій кількості його друзів, колег, товаришів по спорту і так далі. Він надає публікацію з сайту Сумського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 (копія додається) , в якій було зазначено про те, що судом його звільнення було визнано незаконним та протиправним. Таке висвітлення необмеженій кількості людей його звільнення викликала в нього сильні душевні хвилюваннями та моральні страждання. Отже, враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 179 ЦПК України, він просив стягнути з Головного управління ДПС у Сумській області () на його користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 603914,64 грн. (вхідний № 6602/23 від 02.03.2023) (т. 1 а. с. 144-146) .

20.09.2023 представниця відповідача ОСОБА_2 надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми додаткові пояснення, із змісту яких вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться справа № 592/937/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області () , Головного управління ДПС у Сумській області () про стягнення моральної шкоди в сумі 603914,64 грн. . 23.08.2023 ГУ ДПС у Сумській області отримало від позивача клопотання від 23.08.2023, в якому ОСОБА_1 надав до суду публікації з ЗМІ, в яких висвітлена інформація про його поновлення. У зв`язку з вищезазначеним ГУ ДПС у Сумській області вважає за доцільне акцентувати увагу суду на такому. Згідно ст. 182 ЦПК України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у: - заявах; - клопотаннях; - запереченнях проти заяв і клопотань. Відповідно до ст. 183 ЦПК України, будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: 1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) , ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України) ; 2) найменування суду, до якого вона подається; 3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів) , якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; 4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; 5) підстави заяви (клопотання, заперечення) ; 6) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення) ; 7) інші відомості, що вимагаються ЦПК України. Таким чином, клопотання є одним з видів заяв з процесуальних питань, яке полягає у проханні до суду, що пов`язане з розглядом певної цивільної справи. Основною метою клопотань є те, що вони допомагають особі встановити обставини, які мають значення для справи, забезпечити передбачені ЦПК України права та інтереси. Як правило, клопотання передбачають вимоги, звернені до суду про вчинення певних процесуальних дій, передбачених ЦПК України. У зв`язку з цим у клопотаннях має бути вступна, описова, мотивувальна та резолютивна частини. У вступній частині зазначається повне найменування або ім`я особи, яка подає клопотання, її місцезнаходження або місце проживання чи перебування. Також обов`язково вказується суд, до якого подається клопотання, прізвище та ініціали судді (суддів) , якщо клопотання подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі. В описовій частині відображається зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника. Мотивувальна частина клопотання повинна включати підстави клопотання, докази, обґрунтування певних обставин щодо клопотання. Резолютивна містить безпосередньо зміст вимог, які ставляться у клопотанні. Проаналізувавши вищезазначене, слід дійти висновку про те, що документ від 23.08.2023, іменований позивачем як Клопотання , не містить жодного посилання на норми матеріального та процесуального права, а також не містить прохальної частини, що унеможливлює віднесення даного процесуального документа до категорії Заяв з процесуальних питань . Разом з тим, вона просила суд врахувати те, що ч. 5 ст. 177 ЦПК України встановлено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Крім того, в клопотанні від 23.08.2023 позивач зазначає про наявність причинно-наслідкового зв`язку між публікаціями в ЗМІ та сильними душевними хвилюваннями та моральним стражданням останнього протягом тривалого часу, проте контролюючий орган критично ставиться до вищезазначених аргументів позивача з огляду на таке. Посади державної служби в державних органах поділяються на категорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень і необхідних для їх виконання кваліфікації та професійної компетентності державних службовців. Поділ на посади державної служби, різні категорії посад встановлює Закон України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ. Посади державної служби поділяються на категорії: - А (вищий корпус держслужби, так звані перші керівники) ; - Б (заступники керівників держорганів, керівники структурних підрозділів, територіальних органів ) ; В інші посади, не віднесені до категорій А і Б . Державна служба публічно-правовий інститут, основними функціями якого є підготовка пропозицій з питань формування державної політики, забезпечення її реалізації та надання послуг фізичним і юридичним особам, а також професійна діяльність щодо практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець особа, що перебуває у публічно-правових відносинах з державою і займає в органах державної влади та інших державних органах, органах військового управління, органах влади Автономної Республіки Крим, у тому числі їх апараті посаду державної служби для здійснення покладених на неї державою повноважень. Матеріалами судової справи підтверджується, що позивач займав посаду в ГУ ДПС у Сумській області начальника управління правового забезпечення, яка віднесена до категорії Б , а тобто перебував у публічно-правових відносинах з державою, що унеможливлює наявність заборон на висвітлення інформації про трудові відносини у ЗМІ. Надані позивачем публікації в ЗМІ посвідчують лише висвітлення відкритої інформації в загальнодоступних джерелах. Жодних даних та підтверджуючих документів про наявність причинного зв`язку між вказаними публікаціями та погіршення стану здоров`я (появи негативних емоцій внаслідок незаконного звільнення) не наведено. Інших доказів з цього приводу позивач не надав. Отже, зважаючи на те, що позивачем не було надано належних доказів, що підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачем, та не доведено причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову, ГУ ДПС у Сумській області зазначає про відсутність підстав для задоволення позову. У постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 197/1330/14-ц вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок, як умова відповідальності, виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого (постанова Верховного Суду від 13.07.2023 у справі № 454/289/22) . У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (постанова Верховного Суду від 10.04.2019 в справі № 464/3789/17) . У постанові Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 641/5005/20, провадження № 61-19219св21 зазначено про те, що суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. Резюмуючи вищезазначене, ГУ ДПС у Сумській області просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди в повному обсязі (вхідний № 33076/23 від 20.09.2023) (т. 1 а. с. 194, 195) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.09.2023 у справі № 592/937/23, провадження № 2/592/592/23 у задоволенні заяви представника відповідача 2 Головного управління ДПС у Сумській області () Пономарьова Ігоря Олексійовича про залишення позовної заяви без руху від 10.02.2023, заяви представника відповідача 2 Головного управління ДПС у Сумській області () Пономарьова Ігоря Олексійовича про застосування строку позовної давності від 16.02.2023, заяви представника відповідача 2 Головного управління ДПС у Сумській області () Пономарьова Ігоря Олексійовича про застосування строку позовної давності від 17.02.2023, заяви представника відповідача 1 Головного управління ДПС у Сумській області () Мельника Юрія Володимировича про застосування строку позовної давності від 16.02.2023 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача 1 Головного управління ДПС у Сумській області () , відповідача 2 Головного управління ДПС у Сумській області () про стягнення моральної шкоди, було відмовлено за передчасністю. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню Ухвала набрала законної сили 20.09.2023 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/113584912, https://reyestr.court.gov.ua/Review/113718833) (т. 1 а. с. 201-203) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.02.2024 у справі № 592/937/23, провадження № 2/592/87/24 було закрито підготовче провадження та було призначено справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області, Головного управління ДПС у Сумській області про стягнення моральної шкоди, до судового розгляду по суті на 18.04.2024 на 10:00. В судове засідання було ухвалено викликати сторони. Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. Ухвала набрала законної сили 12.02.2024 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/116902741) (т. 1 а. с. 236) .

21.10.2024 позивач ОСОБА_1 надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання про уточнений розрахунок розміру відшкодування завданої моральної шкоди, із змісту якого вбачається, що для того, щоб спростувати наклеп та трудове паплюження його професійності з боку роботодавця та відновити свої права йому знадобилося отримати 16 судових рішень. Ці судові рішення ним були отримані за період часу з 25.02.2020 до 11.09.2024. Тому саме цей період він визначає моральною шкодою. Згідно листу Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019 № 1133/0/206-19 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік , листу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 12.08.2020 № 3501-06/219 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік , листу Міністерства економіки України від 12.08.2021 № 47-03/520 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2022 рік , КЗпП України, за період часу з 25.02.2020 до 11.09.2024 визначено 1163 робочих днів (2020 рік 214 робочих днів, 2021 рік 250 робочих днів, 2022 рік 249 робочих днів, 2023 рік - 238 робочих днів, 2024 рік 212 робочих днів) . Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.07.2024 у справі № 480/4005/23, яка набрала законної сили (копія наявна в матеріалах справи) зазначено про те, що його середньоденна заробітна плата складає 903,55 грн. . Тобто ця обставина встановлена рішенням суду, тому не підлягає доказуванню. Отже, розмір моральної шкоди складає: 1163 робочих днів (дні сильних душевних хвилювань та нервових стресів) х 903,55 грн. (середньоденний заробіток) = 1050828,65 грн. . Отже, враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 49 ЦПК України, він просив стягнути з Головного управління ДПС у Сумській області () на його користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 1050828,65 грн. (вхідний № 40573/24 від 21.10.2024) (т. 2 а. с. 60) .

26.08.2025 позивач ОСОБА_1 надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми додаткові пояснення у справі (узагальнююча позиція по справі) , із змісту яких вбачається, що обставини справи. Він 17 років пропрацював в органах державної податкової служби Сумської області, пройшовши трудовий шлях від рядового інспектора Державної податкової інспекції у м. Сумах до начальника управління правового забезпечення Головного управління Державної податкової служби у Сумській області, з отриманням ряду подяк та заохочень, в тому числі і Державної податкової служби України, що підтверджується трудовою книжкою (копія міститься в матеріалах справи) . На останній займаній посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління Державної податкової служби у Сумській області він пропрацював 11 років. З 25.02.2020, з призначенням нового в. о. керівника Головного управління ДПС у Сумській області, щодо нього розпочалося цькування, застосування дискримінації та прийняття ряду протиправних рішень з наступними протиправними неодноразовими звільненнями, що підтверджуються 15 рішеннями судів, що набрали законної сили (копії містяться в матеріалах справи) . Серед яких зокрема: 1. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.02.2021 у справі № 480/1804/20 про скасування наказу ГУ ДПС в Сумській області № 9-дс від 25.02.2020 Про оголошення зауваження ; 2. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.02.2021 у справі № 480/2574/20 про скасування наказу Головного управління ДПС у Сумській області № 21-дс від 27.03.2020 Про оголошення догани ; 3. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 у справі № 480/1857/20 про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДПС у Сумській області № 62-о від 09.04.2020 Про звільнення ОСОБА_1 , поновлення його на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області; 4. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 у справі № 480/6551/20 про зобов`язання Головне управління ДПС у Сумській області повторно розглянути його заяву щодо надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань; 5. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.07.2021 у справі № 480/7533/20 про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДПС у Сумській області від 27.03.2020 № 22-ф Про невиплату надбавки ОСОБА_1 та від 25.03.2020 № 19-ф Про преміювання працівників Головного управління ДПС у Сумській області за березень 2020 року в частині зменшення йому премії за березень 2020 року на 100 % ; 6. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2021 у справі № 480/2076/20 про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДПС у Сумській області від 26.02.2020 № 13-ф Про невиплату надбавки ОСОБА_1 та від 26.02.2020 № 12-ф Про преміювання працівників Головного управління ДПС у Сумській області за січень-лютий 2020 року в частині зменшення йому премії за лютий 2020 року на 100 % ; 7. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 у справі № 480/6048/21 про зобов`язання Головне управління ДПС у Сумській області нарахувати та виплатити йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати за 2020 рік; 8. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 у справі № 480/6127/2 1 про зобов`язання Головне управління ДПС у Сумській області нарахувати та виплатити йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати за 2021 рік; 9. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 у справі № 480/8790/21 про стягнення з Головного управління ДПС у Сумській області на його користь середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні; 10. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 у справі № 480/6207/22 про зобов`язання Головне управління ДПС у Сумській області нарахувати та виплатити йому грошову допомогу до щорічної основної відпустки у розмірі середньомісячної заробітної плати; 11. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.10.2022 у справі № 480/3607/22 про стягнення з Головного управління ДПС у Сумській області на його користь суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу; 12. Постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2022 у справі № 480/7596/21, якою було визнано протиправними та було скасовано накази Головного управління ДПС у Сумській області № 41-о від 11.05.2021 Про звільнення та № 42-о від 02.07.2021 Про внесення змін до наказу Головного управління ДПС у Сумській області від 11.05.2021 № 41-о , було поновлено його на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області, було стягнуто з Головного управління ДПС у Сумській області середній заробіток за час вимушеного прогулу; 13. Рішення Сумського окружного адміністративного суду № 480/4051/23 від 12.10.2023 визнано протиправним невиплату Головним управлінням ДПС у Сумській області належної йому заробітної плати; 14. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.10.2023 у справі № 480/4020/23 було визнано протиправною невиплату Головним управлінням ДПС у Сумській області належної йому матеріальної допомоги до щорічної відпустки; 15. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 у справі № 480/4005/23, яким було визнано протиправним та було скасовано наказ Головного управління ДПС у Сумській області від 29.03.2023 № 3-о Про звільнення , було поновлено його на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області. В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України: Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом , дані обставини є встановленими та повторному доказуванню не підлягають. Трудові права порушені такими діями: - ст. 43 Конституції України: Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом ; - ст. 24 Конституції України: Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками ; - ст. 28 Конституції України: Ніхто не може бути підданий нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню ; - ст. 7 Закону України Про державну службу : Державний службовець має право на повагу до своєї особистості, честі та гідності, справедливе і шанобливе ставлення з боку керівників, оплату праці, соціальне забезпечення відповідно до закону ; - ст. 54 Закону України Про державну службу : Державним службовцям може надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань ; - ст. 55 Закону України Про державну службу : Керівник державної служби повинен створювати здорові та безпечні умови, необхідні для належного виконання державними службовцями своїх обов`язків ; - ст. 57 Закону України Про державну службу : Державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати . Наслідки порушення трудових прав. В результаті таких дій у нього були порушені нормальні життєві зв`язки з колегами по роботі, адже його репутація повністю була заплямована та спаплюжена. З відмінника по службі з нього штучно зроблено системного порушника трудового законодавства, правил внутрішнього трудового розпорядку, працівника який не виконує вимоги роботодавця та покладені трудові обов`язки, а ще більше того, працівника, який перевищує свої службові повноваження (перший наказ про звільнення) . Відповідно з ним перестали спілкуватися колеги, оскільки роботодавцем штучно його було зроблено небажаною особою для спілкування. Також в результаті цих дій у нього були порушені нормальні життєві зв`язки з колегами по юриспруденції, оскільки маючи цілий ряд судових проваджень, адвокати, юристи бачучи списки судових засідань в суді, постійно задавали питання чому його звільнили і чим він перевищив свої службові повноваження. Тобто, фактично у колег склалося враження, що він є системним порушником, а не фахівцем в галузі юриспруденції, тому вони почали уникати спілкування з ним, що викликало у нього серйозні душевні хвилювання, моральні страждання та відчуття своєї неповноцінності. Також в результаті цих дій у нього були порушені нормальні життєві зв`язки з друзями, адже завжди всі хочуть товаришувати з успішними та перспективними, але роботодавцем його штучно та незаконно було спаплюжено та звільнено з роботи, понивічивши його репутацію. Тому з друзями теж було втрачено товариські зв`язки. Також, через неможливість продовження активного громадського та трудового життя, були порушені стосунки з оточуючими його людьми, зокрема, з сусідами, адже їхнє місто досить маленьке і всі між собою спілкуються, що призвело до інформування з приводу його незаконного звільнення сусідів, які теж стали недоброзичливо відноситись до нього. Навіть ця інформація стала відома і в його спортивному середовищі, зокрема, він все життя професійно займався плаванням, і навіть тренери йому задають питання з приводу його звільнення та допущених ним порушень, що викликає у нього серйозні душевні хвилювання, моральні страждання та відчуття своєї неповноцінності. Також, всі ці штучно створені негаразди з боку роботодавця мали вплив і на його батьків, які мають серйозні душевні хвилювання з приводу паплюження його професійності, зламаного кар`єрного зростання та невизначеності трудового майбутнього. Публікація в ЗМІ про його звільнення також мала вплив на те, що 3,5 роки він не міг працевлаштуватися, маючи таку трудову біографію, яка штучно та протиправно була створена роботодавцем. Фактично роботодавцем було зруйновано весь трудовий шлях та кар`єра керівника, яка ним будувався безперервних 17 років. Більше того, порушення не припинилися, судові рішення роботодавець не виконує, що в умовах високого рівня інфляції викликає в нього душевні хвилювання з приводу втрати купівельної спроможності грошей та потребує знову звертатися до суду за стягненням коштів, які вже були визначені до сплати судовими рішеннями. З даного приводу для прикладу він звертає увагу суду на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.09.2024 року у справі № 480/10647/23 (копія міститься в матеріалах справи) , яке набрало законної сили, яким було стягнуто інфляційні втрати. В результаті незаконних звільнень він, відповідно, був позбавлений заробітної плати, яка була для нього єдиним джерелом доходів для існування. Моральна шкода полягає у наступному. Завдана йому моральна шкода полягає для нього у стражданні та приниженні, а саме: біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність. Йому було завдано сильних моральних страждань та нервових стресів. Незважаючи на те, що він в судовому порядку довів свою правоту, але це все одно не може в повній мірі відновити активне громадське та трудове життя, доброзичливе відношення колег по роботі, колег по юриспруденції, друзів, сусідів та інше оточення. Правова основа для відшкодування завданої моральної шкоди: - ст. 55 Конституції України: Права і свободи людини і громадянина захищаються судом ; - ст. 56 Конституції України: Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень; - ст. 237-1 КЗпП України: Відшкодування роботодавцям моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування) , факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя ; - ст. 23 ЦК України: Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи ; - ст. 1166 ЦК України: Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала ; - ч. 1 ст. 1167 ЦК України: Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини ; - п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995: Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, тощо) , яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності . Розрахунок моральної шкоди. Для того, щоб спростувати наклеп та трудове паплюження його професійності з боку роботодавця та відновити свої права йому знадобилося отримати 15 судових рішень. Ці судові рішення ним були отримані за період часу з 25.02.2020 до 10.04.2024. Згідно листу Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019 № 1133/0/206-19 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік , листу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 12.08.2020 № 3501-06/219 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік , листу Міністерства економіки України від 12.08.2021 № 47-03/520 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2022 рік, КЗпП України, за період часу з 25.02.2020 до 10.04.2024 визначено 1024 робочих днів (2020 рік 214 робочих днів, 2021 рік 250 робочих днів, 2022 рік 249 робочих днів, 2023 рік 238 робочих днів, 2024 рік 73 робочих дня) . Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.10.2022 у справі № 480/3607/22, яке набрало законної сили (копія міститься в матеріалах справи) зазначено, що його середньоденна заробітна плата складає 909,51 грн. . Тобто, ця обставина встановлена рішенням суду, тому не підлягає доказуванню. Отже. розмір моральної шкоди складає: 1024 робочих днів (дні сильних душевних хвилювань та нервових стресів) х 909, 51 грн.(середньоденний заробіток) = 931338,24 грн. . Підстави для стягнення моральної шкоди з правонаступника. Виконати судове рішення може лише Головне управління ДПС у Сумській області () , оскільки саме воно є правонаступником Головного управління ДПС у Сумській області () , що підтверджується наступним. На теперішній час у зв`язку з реорганізацією Головне управління ДПС у Сумській області () та перебуванням його в стані припинення, всі його бюджетні рахунки в ГУ ДКСУ в Сумській області закриті, кошторис видатків на 2025 рік по даній установі не затверджувався. Наказом Державної податкової служби України № 643 від 12.11.2020 було затверджено Положення про Головне управління ДПС у Сумській області () (розміщене на офіційному сайті Головного управління ДПС у Сумській області) . Відповідно до п. 1 Положення Головне управління ДПС у Сумській області () є правонаступником прав та обов`язків ГУ ДПС в Сумській області () . Отже, правонаступником Головного управління ДПС у Сумській області () є Головне управління ДПС у Сумській області () та відповідно всі права та обов`язки перешли до нього в частині виплати коштів. Дана обставина визнається відповідачами. Отже, враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 49 ЦПК України, він просив стягнути з Головного управління ДПС у Сумській області () на його користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 931338,24 грн. (вхідний № 33758/25 від 26.08.2025) (т. 2 а. с. 85-88) .

03.10.2025 представник відповідача ОСОБА_3 надіслав на електронну пошту Ковпаківського районного суду м. Суми пояснення, із змісту яких вбачається, що ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.01.2023 у справі № 592/937/23 було відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, сума якої була збільшена позивачем до 1050828,65 грн. (заява від 21.10.2024) . В обґрунтування позовних вимог позивачем було зазначено наявність рішення судів з трудових правовідносин, які нібито підтверджують порушення ГУ ДПС у Сумській області права на працю ОСОБА_1 , що спричинили його моральні страждання. При цьому позовна заява не містить обґрунтування причинно-наслідкового зв`язку між судовими рішенням та нібито моральними стражданнями ОСОБА_1 . Головне управління ДПС у Сумській області не визнає позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. У випадках, передбачених трудовим законодавством, застосовується встановлений ст. 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду, а позивач пов`язує своє право на відшкодування моральної шкоди саме з незаконними діями ГУ ДПС у Сумській області під час проходження державної служби, тобто з порушенням прав у сфері трудових відносин, які були предметом розгляду у справах № 480/1804/20, № 480/2574/20, № № 480/1857/20, 480/6551/20, 480/7533/20, 480/2076/20, 480/6048/21, 480/6127/21, 480/8790/21, 430/6207/21 та 480/3607/22. Відповідно до положень ст. 256 ЦК України право особи на звернення до суду за захистом свого цивільного права або інтересу може бути реалізоване протягом визначеного законом строку (в межах позовної давності) . Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. При цьому, відповідно до ч. 4 такої, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, водночас ч. 5 даної статті передбачено, що, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Так, представником відповідача було подано до суду клопотання про застосування строків позовної давності, в якому він вказав на те, що до вимог позивача підлягає застосуванню тримісячний строк для звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України, а відтак ОСОБА_1 пропустив строк позовної давності. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.09.2023 було відмовлено в задоволенні даного клопотання з підстав передчасності. При цьому позивачем не подавалось жодного клопотання про поновлення строку, а лише заперечення на клопотання про застосування строку позовної давності. У відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України) . Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його печаток (ст. 253 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У постанові від 17.02.2021 у справі № 278/765/18 Верховний Суд підтвердив викладений у постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 у справі № 6-75цс15 правовий висновок про те, що формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав) , а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (ст. ст. 15, 16, 20 ЦК України) , за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача. Аналогічно у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 в справі № 907/50/16, провадження № 12-122гс18 зазначено про те, що суди дійшли правильного висновку, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Зі змісту ч. 1 ст. 9 ЦК України вбачається, що положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин лише у тому випадку, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Так, строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів передбачено ст. 233 КЗпП України. Ч. 1 зазначеної статті Кодексу передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч. 2 цієї статті. При цьому, відповідно до ч. 2 такої, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст. 116) . Аналогічно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 роз`яснено, що до вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством застосовується тримісячний строк позовної давності. Відтак, оскільки позивачем було заявлено вимогу про відшкодування на його користь моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконного звільнення, до такої вимоги, з врахуванням наведених вище положень, застосовуються тримісячний строк для звернення до суду. При цьому оскільки позивач, звертаючись до адміністративного суду з позовом про своє поновлення на посаді та визнання протиправними та скасування наказів, в тому числі наказу про звільнення, вважав своє звільнення незаконним, відтак визначений. ч. 1 ст. 233 КЗпП України, строк слід рахувати саме з дати, коли позивачу стало відомо про його звільнення, а не дати ухвалення судом рішення про визнання вказаного наказу про звільнення незаконним. До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 24.05.2021 у справі № 607/3323/19, в якій позивач також просив стягнути на його користь моральну шкоду, заподіяну внаслідок незаконного звільнення, а факт незаконності звільнення було вже встановлено рішенням суду. Зокрема, Верховній Суд у справі № 697/3323/19 погодився з висновком апеляційного суду про те, що, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення вимог трудового законодавства, суд першої інстанції залишив доза увагою те, що позивачем був пропущений строк звернення до суду в цій категорії справ. Відтак, з вищенаведеного вбачається, що позивач дізнався про порушене право, тобто в кожній судовій справі, де дата отримання наказу про звільнення тобто або іншого наказу, з цієї дати почався перебіг визначеного ст. 233 КЗпП України тримісячного строку на звернення до суду, а отже, станом 24.01.2023 (дата підписання позовної заяви позивачем) такий строк є пропущеним. Відповідно до ст. 234 КзпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні (ст. 116) , минуло не більше одного року. Ст. 234 КЗпП України не визначає переліку причин для поновлення строку та їх поважність має визначаться судом в кожному випадку, залежно від конкретних обставин справи. При цьому, очевидно, що як поважні причини пропуску строку, встановленого в ч. 1 ст. 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали істотні труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. У постанові від 26.05.2021 у справі № 640/18236/17-ц Верховний Суд зазначив про те, що установлені ст. 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський, міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений ст. 233 КЗпП України, пропущений без поважних причин, суд відмовляє в задоволенні позовних, вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Тобто, ст. 234 КЗпП України пов`язує можливість поновлення пропущеного строку звернення із поданням клопотання про поновлення строку на звернення до суду. Слід зауважити на тому, що ч. 1 ст. 233 КЗпП України надано офіційне тлумачення положення в Рішенні Конституційного Суду № 4-рп/2012 від 22.02.2012, згідно якому в аспекті конституційного звернення положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України у зв`язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суд з суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум фактично з ким розрахувався. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним звільненням, відтак такий термін слід рахувати з моменту отримання ним копії наказу про звільнення. Враховуючи вищенаведене, ГУ ДПС у Сумській області наполягає на застосування строків позовної давності під час винесення рішення. Щодо інших процесуальних аспектів справи, які суттєво впливають на вирішення справи по суті та порушують норми процесуального права. Позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, яка має грошовий еквівалент 603914,64 грн. . Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.02.2024 було закрито підготовче провадження у справі та було призначено справу до розгляду по суті. 17.04.2024 позивач подав клопотання до суду про збільшення суми моральної шкоди і визначив суму стягнення 931338,24 грн. (ухвала суду про прийняття, відхилення даного клопотання відсутня) . 21.10.2024 позивач подав клопотання до суду про збільшення суми моральної шкоди і визначив суму стягнення 1050828,65 грн. (ухвала суду про прийняття, відхилення даного клопотанні відсутня) . Згідно ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Вище наведенні клопотання подані позивачем після закінчення процесуальних строків, встановлених ЦПК України для вчинення дій щодо збільшення позовних вимог. Згідно ч. 2 ст. 126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. В матеріалах справи відсутні клопотання про поновлення строку для подачі заяви про збільшення суми позовних вимог і, відповідно, відсутні ухвали про поновлення такого строк. Окрім того, аналізуючи зміст додаткових пояснень, поданих позивачем 26.08.2025, в прохальній частині вказана сума моральної шкоди 931338,24 грн. . Враховуючи вищенаведене, на даний час незрозуміло, яка сума позовних вимог є кінцевою і чи прийнято судом збільшення суми позовних вимог. 26.08.2025 відбулось судове засідання по суті справи. Суд, без заслуховування сторін, перейшов до стадії дослідження доказів і було досліджено наявні докази в матеріалах справи. Судом не було з`ясовано обставини, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не змінював порядок з`ясування обставин та порядок дослідження доказів. Дані обставини не дають в повній мірі визначити яка сума позовних вимог все ж таки заявляється позивачем, якими обставинами (доказами) підтверджується моральна шкода, в чому полягають моральні страждання позивача тощо. У постанові Верховного Суду від 20.01.2021 в справі № 197/1330/14-ц вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок, як умова відповідальності, виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка була завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівні залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких вигадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (постанова Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17) . Враховуючи вищенаведене, сам факт наявності судових рішень, якими встановлено незаконне звільнення позивача чи то невиплата матеріальної допомоги не може підтверджувати наявність моральної шкоди. В додаткових поясненнях позивач навів перелік норм права, які, на його думку, є правовою підставою для відшкодування моральної шкоди, але жодним чином дані норми не пов`язуються з фактичними обставинами справи (з судовими рішеннями) . Окремо він звертає увагу суду на розрахунок моральної шкоди, який проведений позивачем з урахуванням середньоденного заробітку. Застосування середньоденного заробітку для розрахунку моральної шкоди не допускається, тому як моральна шкода полягає у стражданнях або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Середньоденний заробіток в Україні застосовується для оплати відпусток, компенсації за невикористані відпустки, оплати днів відрядження та інших виплат, згідно Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Враховуючи вищенаведене, позивачем безпідставно та необґрунтовано застосовано середньоденний заробіток для розрахунку моральної шкоди. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Постановою № 4 також визначено, що належною особою щодо відшкодування моральної шкоди є роботодавець. Згідно ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем-фізичною особою) , за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець-фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Роботодавець юридична чи фізична особа, яка використовує найману працю. Позивачем не заперечується факт того, що він працевлаштований в ГУ ДПС у Сумській області . В ГУ ДПС у Сумській області позивач не працював жодного дня, а відтак позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставними. Враховуючи вищенаведене, він просив долучити дані пояснення до матеріалів справи та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди в повному обсязі (вхідний № Еп-10502/25 від 03.10.2025) (т. 2 а. с. 96-98) .

03.10.2025 представниця відповідача ОСОБА_4 надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми додаткові пояснення у справі, із змісту яких вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться справа № 592/937/23 за позовом ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 або позивач) до ГУ ДПС у Сумській області про стягнення моральної шкоди. Слід зазначити про те, що ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.01.2023 було відкрито провадження у справі № 592/937/23. Станом на дату подання додаткових пояснень, суд перейшов до дослідження матеріалів справи, обмежившись лише їх оголошенням, без заслуховування правових позицій сторін по справі. Відтак, розгляд судової справи триває вже понад 2,5 роки, при цьому по суті справу фактично не розглядали: сторони не оголошували свої правові позиції, не задавали питання, а, отже, положення ст. ст. 2, 5, 6, 10, 11, 12 ЦПК України не дотримано. Вказане є грубим порушенням норм процесуального права. В матеріалах судової справи наявні додаткові пояснення ОСОБА_1 датовані 26.08.2025. Зі змісту вказаних пояснень вбачається, що позивач в них виклав узагальнюючу позицію по справі, яка полягає в тому, що: 1. ГУ ДПС у Сумській області своїми діями (звільнення з державної служби, невиплата матеріальної допомоги/належної заробітної плати, затримка розрахунку при звільненні, зменшення премії, притягнення до дисциплінарної відповідальності) порушило трудові права ОСОБА_1 , що призвело до: - порушення нормальних життєвих зв`язків з колегами по роботі, адже репутація повністю була заплямована та спаплюжена; - порушення нормальних життєвих зв`язків з колегами по юриспруденції, оскільки у колег склалося враження, що ОСОБА_1 є системним порушником, а не фахівцем в галузі юриспруденції, тому вони уникали спілкування з позивачем, що викликало у нього душевні хвилювання, моральні страждання та відчуття своєї неповноцінності; - порушення нормальних життєвих зв`язків з друзями, адже завжди всі хочуть товаришувати з успішними та перспективними; - порушення нормальних життєвих зв`язків з оточуючими його людьми, зокрема, з сусідами, адже м. Суми маленьке і через звільнення позивача його сусіди почали до нього ставитись недоброзичливо; - порушення нормальних життєвих зв`язків у спортивному середовищі, адже тренер з плавання задає ОСОБА_1 питання з приводу причин звільнення, що викликає в останнього серйозні душевні хвилювання та відчуття неповноцінності; - хвилювання батьків ОСОБА_1 за його майбутню кар`єру та невизначеність майбутнього їх сина; - неможливість працевлаштуватись протягом 3,5 років, у зв`язку з спаплюженою репутацією. ГУ ДПС у Сумській області критично ставиться до вищезазначених тверджень позивача, з огляду на таке. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України) . Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Ст. ст. 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у виді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17, провадження № 12-199гс18. Так, під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У відповідності до ч. ч. 3, 5 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Європейський суд з прав людини вказує на те, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення у справі Станков проти Болгарії від 12.07.2007, заява № 68490/01, § 62) . Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні трансформують шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування обчислює шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20, провадження № 61-1132св22. В ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме: кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази, відповідно до вимог ст. ст. 77-80 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) , яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 686/23731/15-ц було зроблено висновок про те, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять розумність та справедливість при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського суду з прав людини, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої ст. 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях у справах Тома проти Люксембургу , Калок проти Франції (2000) та Недбала проти Польщі , Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. ГУ ДПС у Сумській області акцентує увагу суду на тому, що позивачем не було доведено, що на відновлення отриманих ним моральних страждань необхідно стягнути моральну шкоду саме у розмірі 931338,24 грн. , виходячи з обсягу душевних, емоційних та психологічних страждань, ступеню моральних переживань, яких зазнав ОСОБА_1 у результаті протиправних дій ГУ ДПС у Сумській області. В матеріалах судової справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження позиції позивача, що унеможливлює задоволення судом його позову. Так, позиція позивача базується виключно на припущеннях, міркуваннях та абстрактних судженнях, що не відповідає вимогам вищезазначених норм матеріального права. Щодо методики розрахунку позивачем розміру моральної шкоди вона повідомляє таке. ГУ ДПС у Сумській області не погоджується з розрахунком розміру моральної шкоди, здійсненим позивачем, а саме: виходячи з середньоденного заробітку на державній службі, адже: 1. Чинне законодавство України, зокрема, ст. 237-1 КЗпП України та ст. 23 ЦК України, які регулюють питання відшкодування моральної шкоди, не передбачає використання показника середньоденного заробітку державного службовця, як методики або формули для визначення розміру такої шкоди. Розрахунок середньої заробітної плати, зокрема середньоденного заробітку, застосовується для визначення розміру матеріальних виплат (наприклад, компенсації за вимушений прогул, відпускних, лікарняних) , але не для оцінки немайнових втрат (моральної шкоди) . 2. Моральна шкода полягає у фізичних та душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з порушенням її прав. Вона оцінюється судом, виходячи з характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках. Посилання на суто економічний показник, як-от середньоденний заробіток, не відображає і не може адекватно компенсувати завдану моральну шкоду. 3. Розрахунок позивача передбачає, що його душевні хвилювання та нервові стреси вимірюються певною кількістю одиниць, які потім множаться на 909,51 грн. . Позивач не обґрунтував і не надав жодного доказу, чому саме така кількість одиниць/ днів/періодів була взята для множення. Такий підхід є довільним, суб`єктивним та спекулятивним, оскільки дає змогу позивачу самостійно оцінити свої страждання у будь-якій бажаній кількості, лише для того, щоб вивести необґрунтовано завищену суму. 4. Судова практика, зокрема Верховного Суду, вказує на те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд повинен керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності, а не механічним розрахунком на основі заробітної плати. Фактично, розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом на підставі оцінки доведених позивачем обставин та доказів щодо глибини його страждань. 5. Визначена позивачем сума, отримана шляхом такого механічного множення, не відображає реальної глибини його страждань. Стягнення моральної шкоди у заявленому розмірі є непропорційним наслідкам незаконного звільнення та становитиме незаконне збагачення позивача за рахунок державного бюджету. Щодо тверджень позивача про вплив на відносини з оточенням, вона повідомляє таке. Як було вже зазначено вище, позивач стверджує, що його незаконне звільнення вплинуло на його відносини з колегами, спортсменами, сусідами, друзями та батьками. Проте, зазначені твердження є загальними та неконкретизованими. Для належного обґрунтування моральної шкоди позивач мав би надати, наприклад, письмові свідчення, докази про припинення чи погіршення участі у спортивних заходах, які були спричинені звільненням, або інші об`єктивні дані, що підтверджують зміну його соціального статусу чи звичного способу життя. Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме незаконне звільнення призвело до погіршення його відносин з вказаними особами та що ці гіпотетичні погіршення мають значний та незворотний характер, який вимагає такої високої грошової компенсації. Також, ГУ ДПС у Сумській області вважає, що сам факт поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу вже певною мірою компенсує негативні наслідки, а заявлена позивачем сума стягнення моральної шкоди з органу державної влади під час дії правового режиму воєнного стану на території України є явно завищеною та неспівмірною наслідкам, що наразі позивачем й не доведені. Стосовно комплексу неповноцінності у позивача, слід зазначити, що концепція комплексу неповноцінності була розроблена австрійським психоаналітиком Альфредом Адлером, який вважав, що відчуття неповноцінності є нормальним людським досвідом, що виникає з дитинства. Проте, у дорослому житті, для того, щоб впоратись з відчуттям неповноцінності слід звернутись до фахівців у галузі психічного здоров`я (психолог або психотерапевт) . Позивач не надав до суду доказів звернення до відповідних фахівців, а, отже, наявність у ОСОБА_1 зазначеного комплексу є лише суб`єктивним судженням позивача. Резюмуючи вищезазначене, ГУ ДПС у Сумській області наполягає на тому, що єдиною допустимою підставою для визначення розміру моральної шкоди є оцінка судом характеру, обсягу, тривалості страждань та вимушених змін у житті позивача, підтверджених належними доказами (медичними документами, свідченнями, іншими об`єктивними фактами) . Методика позивача, яка зводиться до механічного множення заявлених емоційних станів на середньоденний заробіток, є хибною, не ґрунтується на законі та не може бути прийнята судом як підстава для задоволення позову у заявленому розмірі (вхідний № 39428/25 від 03.10.2025) (т. 2 а. с. 102-105) .

У відкритому судовому засіданні позивач ОСОБА_1 надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, відповіді на відзив, додаткових поясненнях. Він просив ухвалити судове рішення, яким стягнути з Головного управління ДПС у Сумській області () на його користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 1050828,65 грн. .

У відкритому судовому засідання представники відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну, заяву, письмових поясненнях, додаткових письмових поясненнях. Вони категорично заперечували проти задоволення позову. Просили ухвалити рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області () , Головного управління ДПС у Сумській області () про стягнення моральної шкоди, відмовити.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , пояснення представників відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , пояснення свідка ОСОБА_5 , дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, враховуючи наявність судових рішень, які містяться в Єдиному державному судовому реєстрі в режимі повного доступу, суд дійшов наступного висновку.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.02.2021 у справі № 480/1804/20, провадження № 2а/818/2868/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Сумській області про скасування наказу було задоволено. Було ухвалено скасувати наказ ГУ ДПС в Сумській області № 9-дс від 25.02.2020 Про оголошення зауваження . Було ухвалено стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС в Сумській області (м. Суми, вул. Іллінська, буд. 13, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму судових витрат в розмірі 840,80 грн. . Рішення набрало законної сили 20.05.2021 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/94596096, https://reyestr.court.gov.ua/Review/94869524) (т. 1 а. с. 21-27) .

Постановою Другого адміністративного апеляційного суду від 20.05.2021 у справі № 480/1804/20, провадження № 537/21 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області було залишено без задоволення. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.02.2021 у справі № 480/1804/20 було залишено без змін. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. При цьому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що для накладення дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність протиправної поведінки державного службовця, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними і поведінкою особи, що притягається до відповідальності. Протиправність поведінки полягає у порушенні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених Законом України Про державну службу та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення. Також необхідно враховувати інші обставини, що мають значення: характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що знаходження позивача на лікарняному, а також порушення порядку процедури притягнення до відповідальності позивача, є підставою для визнання оскаржуваного наказу протиправним та, як наслідок, скасування дисциплінарного стягнення (зауваження) , накладеного оскаржуваним наказом відповідача. Ч. 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Постанова набрала законної сили 20.05.2021 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/97040782, https://reyestr.court.gov.ua/Review/97112131) .

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.02.2021 у справі № 480/2574/20, провадження № 2-а/818/2648/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу було задоволено. Було ухвалено скасувати наказ Головного управління ДПС у Сумській області № 21-дс від 27.03.2020 Про оголошення догани . Було ухвалено стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області (40009, м. Суми, вул. Іллінська, буд. 13, ) судовий збір в сумі 840,80 грн. Рішення набрало законної сили 24.05.2021 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/94967398, https://reyestr.court.gov.ua/Review/95236197) (т. 1 а. с. 28-44) .

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2021 у справі № 480/2574/20, провадження № 6066/21 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області було залишено без задоволення. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.02.2021 у справі № 480/2574/20 було залишено без змін. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. Постанова набрала законної сили 24.05.2021 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/97112091, https://reyestr.court.gov.ua/Review/97459282) .

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 у справі № 480/1857/20, провадження № 2-а/818/1921/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області, Головного управління ДПС у Сумській області, як територіального органу, утвореного на правах відокремленого підрозділу про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було задоволено частково. Було ухвалено визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДПС у Сумській області № 62-о від 09.04.2020 Про звільнення ОСОБА_1 . Було ухвалено поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області. Було ухвалено стягнути з Головного управління ДПС у Сумській області (м. Суми, вул. Іллінська, буд. 13, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 147397,25 грн. . В задоволенні інших вимог було ухвалено відмовити. Рішення набрало законної сили 22.02.2022 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/96044040, https://reyestr.court.gov.ua/Review/96335965) (т. 1 а. с. 45-64) .

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2022 у справі № 480/1857/20, провадження № 6966/21 апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Сумській області було залишено без задоволення. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 у справі № 480/1857/20 було залишено без змін. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. Постанова набрала законної сили 02.02.2022 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/103182522, https://reyestr.court.gov.ua/Review/103234896) .

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 у справі № 480/6551/20, провадження № 2-а/818/6709/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області () , Головного управління ДПС у Сумській області (код ЄДРПОУ ВП 43995469) про стягнення матеріальної допомоги було задоволено частково. Було ухвалено зобов`язати Головне управління ДПС у Сумській області (вул. Іллінська, буд. 13, м. Суми, 40009, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань від 03.04.2020 з урахуванням висновків суду У задоволенні інших вимог було відмовлено. Рішення набрало законної сили 27.05.2021 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/96410196, https://reyestr.court.gov.ua/Review/96648496) (т. 1 а. с. 65-67) .

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07.07.2021 у справі № 480/7533/20, провадження № 2-а/818/7711/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії було задоволено частково. Було ухвалено визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Сумській області від 27.03.2020 № 22-ф Про невиплату надбавки ОСОБА_1 та від 25.03.2020 № 19-ф Про преміювання працівників Головного управління ДПС у Сумській області за березень 2020 року в частині зменшення розміру премії за березень 2020 року на 100 % начальнику управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області Іващенку Олександру Миколайовичу. Було ухвалено зобов`язати Головне управління ДПС у Сумській області (м. Суми. вул. Іллінська, буд. 13, ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) надбавку за інтенсивність праці за період часу з 01.03.2020 до 31.03.2020 та 2020 премію за березень 2020 рік. В задоволенні інших вимог було відмовлено. Рішення набрало законної сили 09.08.2021 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/98181620) (т. 1 а. с. 68-70) .

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2021 у справі № 480/2076/20, провадження № 2-а/818/2146/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії було задоволено частково. Було ухвалено визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Сумській області від 26.02.2020 № 13-ф Про невиплату надбавки ОСОБА_1 . Було ухвалено визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Сумській області від 26.02.2020 № 12-ф Про преміювання працівників Головного управління ДПС у Сумській області за січень-лютий 2020 року в частині зменшення премії за лютий 2020 року на 100 % начальнику управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області Іващенку Олександру Миколайовичу. Було ухвалено зобов`язати Головне управління ДПС у Сумській області (м. Суми, вул. Іллінська, буд. 13, ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) надбавку за інтенсивність праці за період часу з 01.02.2020 до 29.02.2020 та премію за лютий 2020 року. У задоволенні інших вимог було відмовлено. Рішення набрало законної сили 26.08.2021 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/98515835) (т. 1 а. с. 71-73) .

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 у справі № 480/6048/21, провадження № 2-а/818/6151/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області, Головного управління ДПС у Сумській області, як територіального органу, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС, про стягнення матеріальної допомоги було задоволено частково. Було ухвалено зобов`язати Головне управління ДПС у Сумській області (вул. Іллінська, 13, м. Суми, Сумська обл. , 40009, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати за 2020 рік. У задоволенні інших вимог було відмовлено. Рішення набрало законної сили 21.02.2022 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/100584693) (т. 1 а. с. 74-76) .

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2022 у справі № 480/6048/21, провадження № 17901/21 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області було залишено без задоволення. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 у справі № 480/6048/21 було залишено без змін. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. При цьому суд апеляційної інстанції в своїй постанов зазначив про те, що за даними Єдиного державного реєстру судових рішень було встановлено, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 у справі № 480/1857/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області, Головного управління ДПС у Сумській області, як територіального органу, утвореного на правах відокремленого підрозділу задоволено частково, а саме: було визнано протиправним та було скасовано наказ ГУ ДПС у Сумській області № 62-о від 09.04.2020 Про звільнення ОСОБА_1 , було поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області, було стягнуто з Головного управління ДПС у Сумській області на користь позивача суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 147397,25 грн. . Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що відмова відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати за 2020 рік з підстав відсутності коштів в бюджеті на виплату такої допомоги є такою, що не відповідає дійсним обставинам справи, суперечить висновкам суду у справі № 480/6551/20 та є протиправною. Постанова набрала законної сили 21.02.2022 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/103461878, https://reyestr.court.gov.ua/Review/104791592) .

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 у справі № 480/6127/21, провадження № 2-а/818/6231/21 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Сумській області (40009, м. Суми, вул. Іллінська, буд. 13, ) , Головного управління ДПС у Сумській області (40009, м. Суми, вул. Іллінська, буд.13, ) про стягнення матеріальної допомоги було задоволено частково. Було ухвалено зобов`язати Головне управління ДПС у Сумській області (40009, м. Суми, вул. Іллінська, буд.13, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати за 2021 рік. У задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено. Рішення набрало законної сили 31.08.2022 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/102116541) (т. 1 а. с. 77-80) .

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 31.08.2022 у справі № 480/6127/21, провадження № 1380/22 було закрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 у справі № 480/6127/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області, Головного управління ДПС у Сумській області про стягнення матеріальної допомоги. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. Ухвала набрала законної сили 31.08.2022 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/105992194) .

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.05.2023 у справі № 480/6127/21, провадження № 7907/22 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області було залишено без задоволення. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 у справі № 480/6127/21 було залишено без змін. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду. Постанова набрала законної сили 10.05.2023 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/110768739) .

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2024 у справі № 480/6127/21, провадження № 12398/23 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області () було залишено без задоволення. Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 06.10.2023 у справі № 480/6127/21 було залишено без змін. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. Постанова набрала законної сили 18.03.2024 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/117764506) .

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2025 у справі № 480/6127/21, провадження № 12398/23 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області було залишено без задоволення. Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 07.02.2025 у справі № 480/6127/21 було залишено без змін. Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню. Постанова набрала законної сили 25.06.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/128429503) .

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 у справі № 480/6127/21, провадження № 2-а/818/6231/21 адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Сумській області (, вул. Іллінська, буд. 13, м. Суми, 40009) , Головного управління ДПС у Сумській області (, вул. Іллінська, буд. 13, м. Суми, 40009) про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку було задоволено частково. Було ухвалено стягнути з Головного управління ДПС у Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 11573 (одинадцять тисяч п`ятсот сімдесят три) грн. . У задоволенні решти позовних вимог вимог було відмовлено. При цьому суд зазначив в рішенні про те, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2021 у справі № 480/2076/20 було визнано протиправним та було скасовано наказ Головного управління ДПС у Сумській області від 26.02.2020 № 13-ф Про невиплату надбавки ОСОБА_1 , було визнано протиправним та було скасовано наказ Головного управління ДПС у Сумській області від 26.02.2020 № 12-ф Про преміювання працівників Головного управління ДПС у Сумській області за січень-лютий 2020 року в частині зменшення премії за лютий 2020 року на 100 % начальнику управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області Іващенку О. М. . Було зобов`язано Головне управління ДПС у Сумській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 надбавку за інтенсивність праці за період часу з 01.02.2020 до 29.02.2020 та премію за лютий 2020 року. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07.07.2021 у справі № 480/7533/20 було визнано протиправним та було скасовано накази Головного управління ДПС у Сумській області від 27.03.2020 № 22-ф Про невиплату надбавки ОСОБА_1 та від 25.03.2020 № 19-ф Про преміювання працівників Головного управління ДПС у Сумській області за березень 2020 року в частині зменшення премії за березень 2020 року на 100 % начальнику управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області Іващенку О. М. . Було зобов`язано Головне управління ДПС у Сумській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 надбавку за інтенсивність праці за період часу з 01.03.2020 до 31.03.2020 та премію за березень 2020 року. При цьому суд дійшов висновку про те, що наведеними вище судовими рішеннями була встановлена протиправність в діях Головного управління ДПС у Сумській області та було підтверджене право позивача на отримання належних йому коштів, то відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, у виді компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, має стягуватися за весь період такого невиконання, тобто з дня, наступного після звільнення і до дня фактичного повного розрахунку 31.08.2021, що становить 346 робочих днів. Рішення набрало законної сили 22.09.2022 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/102458440) (т. 1 а. с. 81-85) .

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2022 у справі № 480/8790/21, провадження № 1954/22 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 у справі № 480/8790/21 було залишено без змін. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. Постанова набрала законної сили 22.09.2022 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/106387875) (а. с. ) .

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 у справі № 480/6207/22, провадження № 2-а/818/6311/21 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Сумській області (40009, м. Суми, вул. Іллінська, буд.13, ) , Головного управління ДПС у Сумській області (40009, м. Суми, вул. Іллінська, буд.13, ) про стягнення грошової допомоги було задоволено частково. Було ухвалено зобов`язати Головне управління ДПС у Сумській області (40009, м. Суми, вул. Іллінська, буд.13, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову допомогу до щорічної основної відпустки у розмірі середньомісячної заробітної плати за робочий період часу з 21.08.2019 до 20.08.2020. У задоволенні інших позовних вимог було відмовлено. Рішення набрало законної сили 12.05.2022 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/103912743) (т. 1 а. с. 86-90) .

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2024 у справі № 480/6207/22, провадження № 12078/23 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області було залишено без задоволення. Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 13.03.2023 у справі № 480/6207/21 залишити без змін. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. Постанова набрала законної сили 31.01.2024 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/116678874, https://reyestr.court.gov.ua/Review/116739497) .

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2025 у справі № 480/6207/22, провадження № 14762/25 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області було залишено без задоволення. Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 у справі № 480/6207/21 було залишено без змін. Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. При цьому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Колегія суддів зауважує, що основним призначенням стадії виконання судового рішення є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена, до отримання судового захисту. Постанова набрала законної сили 29.09.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/130580132, https://reyestr.court.gov.ua/Review/130663067) .

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2023 у справі № 480/7596/21, провадження № 5230/22 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.08.2022 у справі № 480/7596/21 було скасовано. Було прийнято постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Було ухвалено визнати протиправними та скасувати накази Головного управління ДПС у Сумській області () № 41-о від 11.05.2021 Про звільнення та № 42-о від 02.07.2021 Про внесення змін до наказу Головного управління ДПС у Сумській області від 11.05.2021 № 41-о . Було ухвалено поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області () з 10.07.2021. Було ухвалено стягнути з Головного управління ДПС у Сумській області () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 248047 (двісті сорок вісім тисяч сорок сім) грн. 17 коп. . В іншій частині адміністративного позову було відмовлено. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. Постанова набрала законної сили 31.01.2023 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/108721970, https://reyestr.court.gov.ua/Review/108854963) (т. 1 а. с. 148-157) .

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 у справі № 480/4051/23, провадження № 2-а/818/4089/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області, Головного управління ДПС у Сумській області, як відокремлений територіальний підрозділ ДПС про зобов`язання вчинити дії було задоволено частково. Було ухвалено зобов`язати Головне управління ДПС у Сумській області (м. Суми, вул. Іллінська, буд. 13, ) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перерахунок та виплату суми заробітної плати, зокрема, посадового окладу та надбавки за вислугу років за лютий 2023 року та березень 2023 року (із врахуванням розміру посадового окладу в сумі 11980 грн. ) , суми допомоги за час тимчасової непрацездатності позивача за перші п`ять днів непрацездатності з 20.02.2023 до 24.02.2023 включно (із врахуванням того, що ОСОБА_1 має страховий стаж більше ніж 6 місяців) , суми оплати щорічної основної відпустки за 8 календарних днів за період часу з 08.03.2023 до 10.03.2023 та з 13.03.2023 до 17.03.2023 (із врахуванням розміру перерахованої заробітної плати за лютий 2023) , суми компенсації за невикористані 64 календарні дні відпустки під час звільнення з посади (із врахуванням розміру перерахованої заробітної плати за лютий 2023 року та перерахунку допомоги за час тимчасової непрацездатності позивача за перші п`ять днів непрацездатності з 20.02.2023 до 24.02.2023 включно) . У задоволенні інших вимог було відмовлено. Рішення набрало законної сили 04.09.2024 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/114134567) (т. 1 а. с. 208-219) .

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.09.2024 у справі № 480/4051/23, провадження № 13345/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області, як відокремлений територіальний підрозділ Державної податкової служби України, було задоволено частково. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 у справі № 480/4051/23 було змінено, виклавши абзац другий у такій редакції: Зобов`язати Головне управління ДПС у Сумській області (м. Суми, вул. Іллінська, буд. 13, 40009, ) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перерахунок та виплату суми заробітної плати, зокрема, посадового окладу та надбавки за вислугу років за лютий 2023 року та березень 2023 року (із врахуванням розміру посадового окладу в сумі 11980 грн. ) , суми допомоги за час тимчасової непрацездатності позивача за перші п`ять днів непрацездатності з 20.02.2023 до 24.02.2023 включно (із врахуванням того, що ОСОБА_1 має страховий стаж більше ніж 6 місяців) , суми оплати щорічної основної відпустки за 8 календарних днів з 08.03.2023 до 10.03.2023 та з 13.03.2023 до 17.03.2023 (із врахуванням розміру перерахованої заробітної плати за лютий 2023 року) , суми компенсації за невикористані 64 календарні дні відпустки під час звільнення з посади (із врахуванням розміру перерахованої заробітної плати за лютий 2023 року та перерахунку допомоги за час тимчасової непрацездатності позивача за перші п`ять днів непрацездатності з 20.02.2023 до 24.02.2023 включно) . В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 залишити без змін. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. Постанова набрала законної сили 04.09.2024 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/121387238) .

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 у справі № 480/4051/23, провадження № 2-а/818/4089/23 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Сумській області (40009, м. Суми, вул. Іллінська, буд. 13, ) , Головного управління ДПС у Сумській області (40009, м. Суми, вул. Іллінська, буд. 13, ) про зобов`язання вчинити дії було задоволено частково. Було ухвалено зобов`язати Головне управління ДПС у Сумській області (40009, м. Суми, вул. Іллінська, буд. 13, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати до щорічної основної відпустки за робочий період з 21.08.2021 до 20.08.2022. У задоволенні інших вимог було відмовлено. Рішення набрало законної сили 07.03.2024 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/114488181) (т. 1 а. с. 220-223) .

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.09.2024 у справі № 480/4051/23, провадження № 13345/23 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області () було залишено без задоволення. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.10.2023 у справі № 480/4020/23 було залишено без змін. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. Постанова набрала законної сили 07.03.2024 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/117512191) .

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 у справі № 480/4005/23, провадження № 2-а/818/4041/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області () , Головного управління ДПС у Сумській області () про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було задоволено частково. Було ухвалено визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Сумській області () від 29.03.2023 № 3-о Про звільнення . Було ухвалено поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області () з 30.03.2023. Було ухвалено стягнути з Головного управління ДПС у Сумській області (вул. Іллінська, буд. 13, м. Суми, Сумська обл. , 40009, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.03.2023 до 10.04.2024 у розмірі 174860 (сто сімдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят) грн. 10 коп. . Було ухвалено допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області () з 30.03.2023 та стягнення на користь ОСОБА_1 з Головного управління ДПС у Сумській області () середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 8419 (вісім тисяч чотириста дев`ятнадцять) грн. 13 коп. . У задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено. При цьому дійшов висновку про те, що недотримання відповідачем вимог Закону № 889-VIІІ, зокрема ч. 3 ст. 87, що виявилося у невиконанні зобов`язання щодо пропонування позивачу вакантних посад державної служби в державному органі, наявних на момент його звільнення, є істотним порушенням процедури припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення та як наслідок є підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу від 29.03.2023 № 3-о Про звільнення . Отже, рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Рішення набрало законної сили 11.07.2024 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/118270353, https://reyestr.court.gov.ua/Review/118460493) (т. 2 а. с. 7, 17-22) .

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.07.2024 у справі № 480/4005/23, провадження № 6784/24 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області () було залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 у справі № 480/4005/23 було ухвалено змінити, виклавши абзац четвертий резолютивної частині рішення в такій редакції: Стягнути з Головного управління ДПС у Сумській області (вул. Іллінська, буд. 13, м. Суми, Сумська обл. , 40009, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.03.2023 до 10.04.2024 у розмірі 243958,50 грн. . В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 у справі № 480/4005/23 було ухвалено залишити без змін. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. При цьому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що невиконання відповідачем вимог Закону № 889-VIІІ, зокрема ч. 3 ст. 87, що виявилося у невиконанні зобов`язання щодо пропонування позивачу вакантних посад державної служби в державному органі, наявних на момент його звільнення, є істотним порушенням процедури припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення та як наслідок є підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу від 29.03.2023 № 3-о Про звільнення . Постанова набрала законної сили 11.07.2024 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/120347987, https://reyestr.court.gov.ua/Review/120548651) (т. 2 а. с. 32-36) .

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15.08.2024 у справі № 480/6302/23, провадження № 2-а/818/6357/23 адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Сумській області (, вул. Іллінська, буд. 13, м. Суми, 40009), Головного управління ДПС у Сумській області (, вул. Іллінська, буд. 13, м. Суми, 40009) , про стягнення середнього заробітку було задоволено. Було ухвалено стягнути з Головного управління ДПС у Сумській області () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 21678 (двадцять одна тисяча шістсот сімдесят вісім) грн. 24 коп. . Було ухвалено стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Сумській області () на користь ОСОБА_1 1073,60 грн. в рахунок відшкодування судового збору. При цьому суд дійшов висновку про те, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. В ході судового розгляду справи, відповідач не довів правомірності своїх дій, пов`язаних із затримкою розрахунку з позивачем при звільненні, не надав доказів на спростування наведених позивачем розрахунків, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Рішення набрало законної сили 17.09.2024 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/121033330) (т. 2 а. с. 47, 48) .

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.09.2024 у справі № 480/10647/23, провадження № 2-а/818/6357/23 адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного Управління ДПС у Сумській області (, вул. Іллінська, буд. 13, м. Суми, 40009) , Головного управління ДПС у Сумській області (, вул. Іллінська, буд. 13, м. Суми, 40009) , Державної казначейської служби України (, вул. Бастіонна, буд. 6, м. Киїів, 01601) про визнання дій протиправними, стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних було задоволено частково. Було ухвалено стягнути з Головного управління ДПС у Сумській області () на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 32515,74 грн. та три проценти річних в сумі 3342,62 грн. , що в загальному розмірі складає 35858,36 грн. . Було ухвалено стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 6312,51 грн. та три проценти річних в сумі 2660,36 грн. , що в загальному розмірі складає 8972,87 грн. . В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено. Рішення набрало законної сили 14.01.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/121531153) (т. 2 а. с. 49-53) .

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.07.2024 у справі № 480/4005/23, провадження № 6784/24 апеляційну скаргу Державної казначейської служби України було залишено без задоволення. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.09.2024 року у справі № 480/10647/23 було залишено без змін. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. Постанова набрала законної сили 14.01.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/124393512, https://reyestr.court.gov.ua/Review/124644007) .

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обов`язок щодо доказування не є безмежним. Дана стаття встановлює три групи обставин, від доказування яких звільняються сторони та інші особи, які беруть участь у справі. Це обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі (ч. 1) , загальновідомими (ч. 3) та преюдиційними (ч. ч. 4-6) . Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням, вироком, ухвалою чи постановою суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням, вироком, ухвалою чи постановою суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: - обставина встановлена судовим рішення; - судове рішення набрало законної сили; - у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови № 14 від 18.12.2009 наголошує на тому, що особи, які не брали участь у цивільній, господарській чи адміністративній справі, в якій судом ухвалене відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цим судовим рішенням. У такому випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів. Тобто якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається. Тому не можуть мати преюдиційного значення рішення суду в тотожних за фабулою справах, але за позовом іншого позивача або за участю додаткового співвідповідача. Тому, якщо сторона хоче обійти цю норму, вона може це зробити шляхом залучення у процес додаткового відповідача або третьої особи. Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати лише ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які зазначені у резолютивній частині рішення. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Аналіз прецедентної практики Європейського суду з прав людини дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами-учасницями Ради Європи положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу правомірних або законних очікувань та захисту прав людини через призму цього принципу. Зокрема, у справах Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії та Федоренко проти України Європейський суд з прав людини констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути існуючим майном або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні виправданими очікуваннями щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf. , Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20.11.1995, серія А, № 332, с. 21, п. 31; п. 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі Федоренко проти України ) . У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття майно , а саме: в контексті ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як існуюче майно , так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого права власності (п. 74 рішення Європейського суду з прав людини MALTZAN and Others v. Germany від 02.03.2005) . Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися активом , вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону. Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України Про Заяву Верховної Ради України Про відступ України від окремих зобов`язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод № 462-VIII від 21.05.2015 було схвалено Заяву Верховної Ради України про відступ від окремих зобов`язань, визначених п. 3 ст. 2, ст. ст. 9, 12, 14, 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. ст. 5, 6, 8, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме: до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України. Водночас Україна не зробила відступу від Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому Пленум Верховного Суду України наголошує на тому, що ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі щодо законних очікувань стосовно ефективного здійснення свого права власності . Таким чином, ст. 1 зазначеного Першого протоколу слід застосовувати для захисту правомірних (законних) очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому) , оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. Тобто в зазначених рішеннях Європейський суд з прав людини установив, що наявність правомірних (законних) очікувань є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності правомірних очікувань у розумінні практики Європейського суду з прав людини є достатні законні підстави. Інакше кажучи, правомірні (законні) очікування це очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права. Згідно із ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. Про те, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права, йдеться в рішенні Європейського суду з прав людини Брумареску проти Румунії від 28.11.1999 (п. 61) . Принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, в рішенні у справі Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови від 13.12.2001 Європейський суд з прав людини зазначив про те, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (п. 109) . Стабільність правового регулювання проявляється в неприпустимості внесення довільних змін до діючої системи норм і є віддзеркаленням підтримання довіри громадян до законів та дій держави. Збереження розумної стабільності означає, серед іншого, обов`язок законодавця враховувати при зміні умов набуття права на отримання соціальних благ законні очікування, пов`язані із виконанням (повністю або частково) умов набуття такого права. Рівність усіх перед законом, що випливає із ч. 2 ст. 21 Конституції України, впливає на регулювання всіх суспільних відносин. Дотримання цього принципу означає, зокрема, й безпідставну заборону без розумного виправдання запроваджувати різницю в правах осіб, які належать до однієї й тієї ж категорії (заборону відмінного поводження з особами, які знаходяться в однакових чи споріднених ситуаціях) .

Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно із положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) , що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ознаками судових доказів є їх належність, допустимість, достовірність і достатність.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) , який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) .

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (допустимість доказів) .

Достовірність доказів це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять у предмет доказування, а достатність це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу.

Отже, в даному випадку заявлені позивачем вимоги відповідають ефективному способу захисту порушених прав, а їх задоволення призведе до поновлення цих прав.

Згідно абз. 3 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 от 31.03.1995 юридична особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

У відповідності до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 от 31.03.1995 при застосуванні норм Кодексу законів про працю України щодо порядку розгляду трудових спорів у справах про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові у зв`язку з виконанням трудових обов`язків, суди повинні виходити з того, що за змістом ст. 124 Конституції України потерпілий має право звернутися з такими вимогами до суду безпосередньо.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 от 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) , яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя № 9 от 01.11.1996 з урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст. 124 Конституції України) , судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Суд не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви чи скарги лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудовому порядку. Ст. 55 Конституції України кожній людині гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових осіб і службових осіб, а тому суд не повинен відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує.

Таким чином, виходячи із аналізу положень чинного конституційного, цивільного, цивільного процесуального законодавства України, з урахування рекомендацій і роз`яснень Постанов Пленумів Верховного Суду України, суд дійшов до наступного висновку.

Отже, що стосується позовної вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з Головного управління ДПС у Сумській області () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму в розмірі 1050828,65 грн на відшкодування моральної шкоди, то суд дійшов наступного висновку.

При розгляді даної цивільної справи судом також було встановлено, що ОСОБА_1 саме протиправними діями посадових осіб Головного управління ДПС у Сумській області () була заподіяна моральна шкода.

При визначенні розміру моральної (немайнової) шкоди судом було враховане наступне.

Чинники причини. В даному випадку мають місце зміни в емоційному стані ОСОБА_1 , обумовлені дією специфічної причини, якою стало вчинення протиправних дій відповідача, що підтверджено рішеннями Сумського окружного адміністративного суду та Другого апеляційного адміністративного суду. Перенесені моральні страждання спричинили проблематизацію життя ОСОБА_1 , наповнивши його стресогенними факторами в важливих сферах життєдіяльності. Наслідки заподіяння відповідачем моральної шкоди здоров`ю ОСОБА_1 спричинили порушення звично врівноваженого соціального, професійного та життєвого його статусу: фізичний і душевний дискомфорт у зв`язку із протиправними діями відповідача, позбавлення можливості та здатності у виконанні своїх професійних обов`язків, частково втрачені професійні можливості та інше. Це потребувало від позивача додаткових зусиль по організації свого життя.

Чинники умов, що сприяють дії причини по формуванню моральних страждань ОСОБА_1 , а саме: зовнішні та внутрішні такі чинники.

До зовнішніх чинників відносяться наступні: - важкий емоційний стан ОСОБА_1 , що вимагало та вимагає в подальшому значно більш довге відновлення; - теперішній незадовільний емоційний стан ОСОБА_1 ; - вимушене припинення професійної діяльності, яке дає йому відчуття професійної неспроможності та непридатності.

До внутрішніх чинників, що негативно впливали, впливають та посилюють дію причини, відносяться наступні: - виражені дефекти емоційного перенавантаження, які викликають в нього страждання, обмежують його соціальне функціонування, звужують коло спілкування тощо, що призводить до розвитку відчуття неповноцінності та підкріплюється неповажливим, а може й образливим ставленням (відношенням) оточуючих, які, не знаючи причини звільнення ОСОБА_1 , не спілкуються з ним або уникають спілкування з ним, страждання з цього приводу посилюються тим, що ОСОБА_1 є товариською, комунікабельною людиною, полюбляє спілкуватися, але внаслідок протиправних дій відповідача ця потреба блокована; - низький реабілітаційний потенціал ОСОБА_1 , який значно гальмує відновлення життєвого тонусу ОСОБА_1 , не даючи змогу повною мірою відірватися від негативних думок та спогадів, пов`язаних з протиправними діями відповідача, ОСОБА_1 переніс пролонгований дістрес.

Отже, вбачається наявність в психіці ОСОБА_1 негативних змін, обумовлених продуктивною дією причини, в якості якої виступає протиправність дій відповідача. Ця ситуація призвела до проблематизації життя ОСОБА_1 , наповнила його стресогенними чинниками в важливих сферах його життєдіяльності. Вказаний механізм став ведучим у формуванні моральних страждань та розвитку моральної шкоди позивача ОСОБА_1 .

Чинники умов, що сприяють дії причини по формуванню моральних страждань ОСОБА_1 , а саме: - вимушене припинення професійної діяльності; - низький реабілітаційний потенціал ОСОБА_1 ; - порушення активного соціального функціонування особистості носить глобальний, безповоротній характер та не може відновитися у повній мірі.

Крім того, має місце деформація індивідуальних особливостей ОСОБА_1 : - підвищена психологічна напруженість; - значні труднощі адаптації; - ситуативна невпевненість в собі, ситуативна агресія та підвищення збуджуваності, ситуативна закритість в міжособистісних контактах; - підвищена сензитивність (загострена чутливість до впливу середовища) ; - порушення звичайного врівноваженого соціального, професійного та життєвого статусу.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ст. 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. В ст. 1173 ЦК України вищезазначене положення знайшло подальший розвиток. Ст. 1173 ЦК України є спеціальною, тобто в ній передбачені особливості, які відрізняють її від загальних правил деліктної відповідальності. До таких особливостей можна віднести: а) суб`єктний склад завдавачів шкоди. Суб`єктами завдання шкоди є органи державної влади, яка відповідно до ст. 6 Конституції України здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; б) завдання шкоди при здійсненні владно-адміністративних повноважень органів державної влади. Такі діяння можуть мати різноманітні види та форми. Ними можуть бути різні накази, розпорядження, вказівки або інші владні приписи (причому немає значення, зроблені вони в усній чи в письмовій формі) , які підлягають обов`язковому виконанню фізичними та юридичними особами, яким вони адресовані. Поряд із діями, тобто активною поведінкою державних органів, їх посадових та службових осіб, шкода у зазначеній сфері може бути заподіяна і шляхом протиправної бездіяльності, оскільки в області владно-адміністративних відносин вимагається активність, і неприйняття необхідних мір, передбачених законами або іншими правовими актами, може призвести до завдання шкоди. Якщо шкода завдається не в сфері адміністративно-владних відносин, а в сфері господарської або технічної діяльності органів державної влади, вона відшкодовується не за правилами ст. 1173 ЦК України, а на загальних підставах, тобто на підставі ст. 1166 ЦК України; в) завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Незаконними діяннями органів державної влади є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. Суб`єктом відшкодування завданої шкоди є держава. Тобто шкода відшкодовується за рахунок державного бюджет.

Із змісту абз. 3 п. 3, абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 вбачається, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної) , прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків; відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0004700-95#Text) .

Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року) .

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Сумській області () , Головного управління ДПС у Сумській області () про стягнення моральної шкоди, слід задовольнити частково. Слід стягнути з Головного управління ДПС у Сумській області () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму в розмірі 1050828,65 грн. на відшкодування моральної шкоди. Слід стягнути з Головного управління ДПС у Сумській області () на користь держави судовий збір в розмірі 3028,00 грн. .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 268, 272 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Сумській області () , Головного управління ДПС у Сумській області () про стягнення моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління ДПС у Сумській області () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму в розмірі 1050828,65 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Головного управління ДПС у Сумській області () на користь держави судовий збір в розмірі 3028,00 грн. .

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Головуючий: І.Г. Бичков