Справа № 541/3039/25
Номер провадження 2/541/1508/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 жовтня 2025 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Дністрян О.М.,

при секретарі Докуніній А.С.,

за участю позивача та його представника адвоката Ковердяєвої Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Миргородської міської ради Полтавської області, про визначення місця проживання дітей з батьком, -

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Миргородської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком. Свій позов мотивував тим, що з 13 жовтня 2018 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від вказаного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка - ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_4 . На теперішній час діти проживають з ним і знаходяться на його повному утриманні. 14 травня 2024 року рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області шлюб з відповідачем було розірвано і питання про місце проживання дітей під час розлучення вирішено не було. У січні відповідачка повідомила його про наміри укласти контракт із Збройними Силами України та після цього привезла дітей за місцем його фактичного проживання, а саме: АДРЕСА_1 . Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.07.2025 № 227 солдата ОСОБА_2 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію». Зараз відповідачка несе військову службу у АДРЕСА_2 . Зазначив, що до теперішнього часу не дійшли згоди щодо місця проживання дітей, проте зараз останні проживають із ним. І з самого народження дітей він займається їх вихованням, добре знає як за ними доглядати та має з ними стійкий психологічний зв`язок. У той час, мати дітей весь час змінює місце свого знаходження, не мала постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання їхніх дітей. Також зазначив, що відповідачка не приймає ніякої участі у вихованні та утриманні своїх неповнолітніх дітей, належного спілкування в них немає. Вважає, що в інтересах дітей проживати саме з ним, а не з матір`ю. Він на даний час працює у в/ч НОМЕР_2 , його робочий день триває з 08:00 до 17:00, тому він має час відводити дітей до школи та дитячого садочка, займатися з ними вечорами, гуляти та іншим чином пілкуватися про них. Має стабільний дохід і в повному обсязі може створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Разом із дітьми вони проживають за адресою: АДРЕСА_1 , де створені всі належні умови для проживання дітей. Вважає, що проживання дітей разом з ним відповідає їх інтересам, при цьому він не чинить перешкод для спілкування відповідачки із сином та дочкою, готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб діти через розлучення батьків не були позбавленні піклування матері.

Ухвалою суду від 04.08.2025 провадження у справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 25.09.2025 підготовче провадження закрито та призначено судовий розгляд.

Позивач в судовому засіданні суду пояснив, що він є військовслужбовцем, і коли виконував бойові завдання діти проживали з матір`ю. На даний час діти проживають з ним, мати дітей - відповідачка по справі перебуває в лавах ЗСУ, з 12.07.2025 перебуває за межами м.Миргород. З дітьми спілкується дуже рідко (в телефонному режимі). Він прикладає всіх зусиль щодо виховання дітей. На час хвороби дітей бере відпустки. Просив задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача адвокат Ковердяєва Л.В. в судовому засіданні пояснила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають двоє дітей. Відповідачка по справі повідомила позивача про те, що вона має намір укласти контракт з ЗСУ, і привезла дітей до позивача і залишила їх. Позивач займається вихованням дітей, мати не приймає участі в їх вихованні, не спілкується з ними. Зазначила, що сторони не дійшли згоди про місце проживання дітей. Просила задовольнити позовні вимоги.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечувала.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, при розгляді справи просили врахувати висновок Виконавчого комітету Миргородської міської ради та визначити місце проживання малолітніх дітей разом з батьком за місцем його проживання.

Суд, вислухавши позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 жовтня 2018 року. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області №541/1405/24 від 14 травня 2024 року, яке набрало законної сили 14 червня 2024 року, шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 16).

Сторони мають малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження серія НОМЕР_3 від 07.05.2019 та НОМЕР_4 від 04.08.2022 (а.с.13,15).

Також встановлено, що малолітні діти проживають разом з позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією акту №522/03-24 від 06.07.2025 (а.с.19).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 19.08.2025, затвердженого начальником відділу «Служба у справах дітей», проведеного на підставі заяви ОСОБА_5 , родина проживає в приватній квартирі, що належить батьку заявника. В оселі зроблено сучасний ремонт, кімнати світлі просторі. Для дітей створено необхідні умови для повноцінного життя та розвитку (а.с.63-64).

Сторони по справі перебувають на військовій службі (а.с.17,18).

За змістом частин 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Частиною 1 статті 9 СК України визначено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Згідно з частинами 4-6 статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Виконавчим комітетом Миргородської міської ради Полтавської області як органом опіки та піклування надано висновок про доцільність визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання (а.с.35).

Згідно положень ч.ч.1-3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) вказано, що положення Конвенції про права дитини про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Тобто, вищевказаними положеннями Кодексу передбачено, що тільки у випадку наявності спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини, такий спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Тобто, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання.

При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо саме місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.

Верховний Суд у постанові від 10 липня 2024 року у справі № 127/16211/23 звернув увагу, що «фактично цей спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання... З урахуванням наведеного, суди вірно виходили з того, що позивачем не доведено, що на час звернення до суду батька з позовом про визначення місця проживання дитини разом із ним, яка фактично проживала і проживає разом із ним, порушені права позивача. Зазначення судом фрази «між батьками відсутній спір щодо місця проживання дитини» у цьому випадку свідчить про те, що права позивача не порушені, а не як підстава для закриття провадження у справі».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

У частинах 1 та 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

По справі встановлено, що фактично спір щодо місця проживання дітей був ініційований батьком дитини, з яким діти і так фактично проживають і від якого мати дитини не вимагала та не вимагає зміни їх місця проживання.

Тобто сторони, як це і передбачено ст. 160 СК України, добровільно визначили місце проживання дитини з батьком.

Після звернення батька дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, відповідачка не подала до суду відзив на позовну заяву, у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дітей разом з нею, не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дітей із матір`ю суду не надала, навпаки визнала позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач, повідомив суду, що він не забороняє відповідачці бачитися з дітьми.

За встановлених обставин, у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, які фактично проживають разом з ним, між батьками існував спір саме щодо їх місця проживання, оскільки мати дітей ОСОБА_2 не вимагала від батька дітей змінити їх місце проживання, не порушувала в судовому порядку питання щодо відібрання дітей у позивача, не зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дітей разом з нею.

За відсутності між сторонами відповідного спору суд не має законних підстав вирішувати таке питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи.

Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору) - зокрема, в суді.

Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги про визначення місця проживання дітей заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дітей та принаймні існувати на час вирішення справи в суді, тому вказана позовна вимога задоволенню не підлягає.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст. 180-182 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10,76, 206, 263-265, 280 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Миргородської міської ради Полтавської області, про визначення місця проживання дітей з батьком відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Представник позивача: адвокат Ковердяєва Любов Володимирівна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 03.08.2011 року №4000, видане Донецькою обласною КДКА, адреса: Полтавська область, м.Миргород, вул. Тичини, 61 А.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Відділ «Служба у справах дітей» Миргородської міської ради Полтавської області, , адреса: Полтавська обл., м.Миргород, вул. Сорочинська,14-А.

Суддя: О. М. Дністрян