Справа № 362/8410/24
Головуючий у суді першої інстанції: Попович О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 травня 2025 року, повний текст якого складено 09 травня 2025 року, та додаткове рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області 23 травня 2025 року, повний текст якого складено 23 травня 2025 року, ухвалені у м. Василькові, у складі судді Поповича О.В., у справі № 362/8410/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди.Зазначала, що 07 жовтня 2024 року о 10 год. 50 хв. в м. Боярка по вул. Білогородська, 27, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , помітивши перешкоду в русі не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та здійснив об`їзд перешкоди, що було небезпечним для інших учасників дорожнього руху, а саме здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Audi», д.н.з. НОМЕР_2 , під її керуванням. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені вказаної ДТП. Згідно звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 202-2024 від 08 листопада 2024 року, вартість завданого їй матеріального збитку становить 1 128 946,32 грн. 22 листопада 2024 року ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» їй було виплачено страхове відшкодування в розмірі 156 800,00 грн. Вказана сума є максимальною із розрахунку ліміту виплат страхової компанії та не покриває завданого матеріального збитку. Таким чином залишається невідшкодованою сума матеріального збитку у розмірі 972 146,32 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Крім того, позивач зазначала, що їй було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 100 000,00 грн. З урахуванням викладеного та заяви про зменшення позовних вимог, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь матеріальний збиток у розмірі 762 046,32 грн., а також моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 травня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальний збиток у розмірі 762 046,32 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн., всього 772 046,32 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, а саме витрати на залучення експерта в розмірі 8 000,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн., всього 23 000,00 грн.

05 травня 2025 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на її користь судового збору в сумі 10 932,66 грн. та додаткових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 96 205,00 грн.

Додатковим рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області 23 травня 2025 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 932,66 грн.

Заяву ОСОБА_2 в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду та додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати рішення суду та додаткове рішення судупершої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що згідно звіту №202-2024 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, вартість матеріального збитку складає 1 128 946,32 грн. При визначені вартості матеріального збитку, експерт виходив із ринкової вартості автомобіля «Audi», д.н.з. НОМЕР_2 . Крім того, експертом встановлено, що відновлювальний ремонт автомобіля перевищує ринкову вартість автомобіля. Тобто автомобіль «Audi», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП вважається фізично знищеним. А тому, позивачка мала право на відшкодування шкоди у вигляді різниці між вартістю цього автомобіля до та після ДТП, та повинна була довести належними доказами зазначені суми. Проте, позивачкою не надано суду доказів щодо залишкової вартості транспортного засобу після ДТП. В судовому засіданні сторона позивача заявила, що автомобіль був відчужений за договором купівлі-продажу, проте жодних доказів на підтвердження цього суду надано не було. Також, вважає, що, ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. За умови неможливості передачі автомобіля відповідачу, суд мав би відмовити у позові. Також суд дійшов помилкового висновку про стягнення з нього витрат в розмірі 8 000,00 грн., понесених позивачкою за проведення експертного дослідження, оскільки надана суду копія рахунку фактури не є підтвердженням понесених витрат. Крім того, судом першої інстанції стягнуто з нього судовий збір у більшому розмірі ніж передбачено Законом України «Про судовий збір». В процесі судового розгляду позивачка зменшила розмір позовних вимог, а відтак і розмір судового збору мав бути зменшений відповідно до суми зменшених позовних вимог.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Охман О.В. апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 07 жовтня 2024 року о 10 год. 50 хв. в м. Боярка по вул. Білогородська, 27, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , помітивши перешкоду в русі, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та здійснив об`їзд перешкоди, що було небезпечним для інших учасників дорожнього руху, а саме здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Audi», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Власником транспортного засобу «Audi», д.н.з. НОМЕР_2 , станом на момент ДТП була ОСОБА_3 , при цьому ОСОБА_2 мала право експлуатувати та розпоряджатися від імені ОСОБА_3 належним їй транспортним засобом марки «Audi» д.н.з. НОМЕР_2 , на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області (а.с. 51-52).

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року у справі № 369/17554/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні вищезазначеної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 8).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , на момент вказаної ДТП була застрахована у ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-221794668 (а.с. 44).

Відповідно до звіту № 202-2024 від 08 листопада 2024 року про оцінку колісного транспортного засобу вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Audi», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження в ДТП становить 1 128 946,32 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу, складає 968 533,54 грн. (а.с. 11-15).

22 листопада 2024 року ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» було прийнято рішення про виплату та виплачено страхове відшкодування позивачці в розмірі 156 800,00 грн.

08 квітня 2025 року між ТОВ «АВТО ТОП 104» та ОСОБА_3 , від імені якої діяла ОСОБА_2 , було укладено договір комісії №8833/25/1/001603 на реалізацію пошкодженого в ДТП автомобіля «Audi», д.н.з. НОМЕР_2 . Вартість продажу автомобіля за договором комісії була узгоджена сторонами не нижче 210 100,00 грн. (а.с. 144-145).

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , стягнувши з відповідача на користь останньої матеріальний збиток у розмірі 762 046,32 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вартість майнового збитку, завданого позивачці пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачці розмір страхового відшкодування, на користь позивачки підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням.

Колегія суддів не може погодитися з таким рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним Законом у даних правовідносинах.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п.п. 30.1., 30.2. ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 204/5314/18 (провадження № 61-17280св20), від 02 грудня 2021 року у справі № 753/17190/18 (провадження № 61-4879св21). Тому до спірних відносин підлягає застосуванню стаття 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на підставі статті 8 ЦК України (аналогія закону).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому правом на відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження майна наділений власник такого мана або його законний володілець у разі відсутності на те заперечень з боку власника.

Таке право володільця майна обґрунтоване можливістю відновлення ним пошкодженого майна, яке перебуває у його володінні, та обов`язку повернути передане йому майно в тому ж стані, в якому воно було йому передане.

Водночас, як було встановлено, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Audi», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, яка мала місце 07 жовтня 2024 року в м. Боярка по вул. Білогородська, 27, перевищила його ринкову вартість. Предметом позовних вимог в даній справі було не відшкодування вартості відновлювального ремонту, а відшкодування ринкової вартості вказаного транспортного засобу за вирахуванням виплаченого страхового відшкодування та визначеної позивачкою вартості транспортного засобу після ДТП, тобто, його залишків.

Відшкодування шкоди у розмірі вартості транспортного засобу не пов`язане із наступним його відновленням. Тому, правом на відшкодування шкоди у визначений спосіб наділений саме власник такого транспортного засобу, а не його користувач або володілець.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 20 січня 2024 року на момент ДТП власником транспортного засобу «Audi», д.н.з. НОМЕР_2 , який зазнав пошкоджень у результаті вищевказаної ДТП, була ОСОБА_3 .

Тому, саме ОСОБА_3 , мала право на звернення до суду з даним позовом, як власник транспортного засобу «Audi», д.н.з. НОМЕР_2 , на момент ДТП.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 надала копію довіреності від 10 жовтня 2024 року, посвідченої приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Варламовим О.В.

Відповідно до вказаної довіреності ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_4 , ОСОБА_2 експлуатувати та розпоряджатися від її імені (продавати, обміняти, передати в заставу, здати в оренду) належним їй на праві підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 20 січня 2024 року транспортним засобом марки «Audi», д.н.з. НОМЕР_2 , для чого надано право представляти її інтереси в будь-яких підприємствах, установах і організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форм власності з усіх без винятку питань, пов`язаних з експлуатацією транспортним засобом, в тому числі отримувати страхові відшкодування, у випадку участі транспортного засобу у ДТП - представляти її інтереси в суді та державній виконавчій службі, подавати та отримувати від її імені необхідні документи тощо. Тобто, ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на вчиненні від її імені та в її інтересах певних дій, пов`язаних з експлуатацією вказаного транспортного засобу та розпорядженням ним (а.с. 51-52).

Водночас, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про відшкодування майнової шкоди у вигляді вартості транспортного засобу «Audi», д.н.з. НОМЕР_2 , від свого імені та в своїх інтересах.

Також, в суді було з`ясовано, що на момент розгляду справи колишня власниця транспортного засобу «Audi», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 після ДТП продала його іншій особі.

Внаслідок відчуження ОСОБА_3 транспортного засобу «Audi», д.н.з. НОМЕР_2 , позивачка ОСОБА_2 втратила право на володіння вказаним транспортним засобом, а відповідно, і право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок його пошкодження.

Статтею ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

З урахуванням викладеного, у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позивних вимог ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 762 046,32 грн.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити, що ОСОБА_3 , як бувший власник транспортного засобу «Audi», д.н.з. НОМЕР_2 , зберігає за собою право на звернення до суду із позовом про відшкодування майнової шкоди.

Разом з тим, помилковість висновків суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди не виключають наявності підстав для задоволення вимог останньої про відшкодування моральної шкоди, яка мотивована перенесеними позивачкою моральними стражданнями та нервовим стресом в результаті ДТП за її участі, втратою душевного спокою. Родина позивачки була позбавлена можливості використовувати автомобіль «Audi», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті чого було порушено звичний уклад життя позивачки та її родини, в зв`язку з пошкодженням автомобіля були змінені плани позивачки щодо запланованих поїздок, що завдало моральних страждань.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 не просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, та не наводив обґрунтування на спростування підстав і розміру стягнутої судом моральної шкоди, а відтак, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.

Враховуючи викладене, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 травня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріального збитку у розмірі 762 046,32 грн. та в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування матеріального збитку.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріального збитку у розмірі 762 046,32 грн., відсутні підстави для відшкодування останній витрат у розмірі 8 000,00 грн. за складання звіту № 202-2024 від 08 листопада 2024 року про оцінку колісного транспортного засобу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції підлягають відшкодування пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи предмет спору, колегія вважає за можливе стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 1 000,00 грн., що відповідає критерію реальності та розумності, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт і наданих адвокатських послуг та є співмірними пропорційно до задоволених вимог.

Також, підлягає зміні додаткове рішення суду першої інстанції і в частині визначення розміру судового збору, який підлягає відшкодуванню позивачці. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 103,44 грн. судового збору, сплаченого в суді першої інстанції, а зОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 11 430,69 грн. сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 травня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріального збитку у розмірі 762 046,32 грн., витрат на залучення експерта в розмірі 8 000,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн. та додаткове рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області 23 травня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат, а саме витрат по сплаті судового збору у розмірі 10 932,66 грн., та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріального збитку у розмірі 762 046,32 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 103,44 грн. судового збору, сплаченого в суді першої інстанції.

В частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11 430,69 грн. судового збору, сплаченого в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 03 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді