Ухвала

Іменем України

22 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 536/2350/24

провадження № 61-12550ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 квітня 2025 року у складі судді Алексашина Н. С., та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 серпня 2025 року у складі колегії суддів: Карпушина Г. Л., Дряниці Ю. В., Обідіної О. І., у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про повернення переплачених коштів у розмірі 3,55 грн, стягнення пені за кожен день прострочення зобов`язання в сумі 37 255,39 грн, стягнення моральної шкоди в сумі 544 000 грн,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про повернення переплачених коштів у розмірі 3,55 грн, стягнення пені за кожен день прострочення зобов`язання в сумі 37 255,39 грн, стягнення моральної шкоди в сумі 544 000,00 грн.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 жовтня 2024 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі пункту 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

позивачем було порушено правила об`єднання позовних вимог.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено;

ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 жовтня 2024 року скасовано;

справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

заявлені позивачем вимоги пов`язані між собою, обґрунтовуються порушенням прав позивача як споживача комунальних послуг та зобов`язанням відповідача відновити порушене право, тому можуть бути об`єднані в одному провадженні. Оскільки суд дійшов помилкового висновку про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, оскаржена ухвала суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.

Оскарженою ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання;

суд першої інстанції виснував, що зміст позовної заяви містить ознаки зловживання правом та має образливий характер, зокрема, щодо відповідача;

суд першої інстанції виходив з того, що позивач, вказуючи на безпідставність зазначеного у рахунку боргу, зазначає, що вказаний борг в розмірі 612 грн. існує «лише в хворій уяві керівництва відповідача». У позовній заяві позивач ОСОБА_1 наводить низку питань до відповідача в порядку частини першої статті 93 ЦПК України, серед яких питання 3 та 4 наступного змісту: «яка саме медична довідка підтверджує розумову відсталість та/або захворювання на дебілізм і т.д. голови правління АТ «Полтаваобленерго» Стройний Р., з якої можна дійти висновку, що дійсно голова правління АТ «Полтаваобленерго» Стройний Р. апріорі не розуміє протягом 2019 року, 2020 року, 2021 року, 2022 року, 2023 року та 2024 року, що красти в хасида наперед переплачені кошти в розмірі 3,55 грн та підробляти документи апріорі не можна»; «яка саме медична довідка підтверджує розумову відсталість та/або захворювання на дебілізм і т.д. фінансового директора АТ «Полтаваобленерго» Наталя Дубініна, з якої можна дійти висновку, що дійсно фінансовий директор АТ «Полтаваобленерго» Наталя Дубініна апріорі не розуміє протягом 2019 року, 2020 року, 2021 року, 2022 року, 2023 року та 2024 року, що красти в хасида наперед переплачені кошти в розмірі 3,55 грн та підробляти документи апріорі не можна». Наведений зміст позовної заяви ОСОБА_1 , на думку суду, має відверто образливий характер щодо відповідача. Використана позивачем у позовній заяві аргументація не відповідає засадам та завданням цивільного судочинства. Подібні висловлювання у позовній заяві є неприпустимими та становлять зловживання процесуальними правами;

повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до пункту 1 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу. Суд врахував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц, згідно яких за змістом частини другої статті 44 ЦПК України перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним;

також суд урахував висновки, висловлені Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 11 січня 2023 року у справі №201/10234/20 про те, що учасник судового процесу має користуватися процесуальними правами саме з метою виконання завдання цивільного судочинства, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Якщо ж такий учасник здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей (образити, принизити учасників справи, суд, суддів, інших посадових осіб, виявити до них і до їхніх дій власні негативні емоції тощо), він виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити учасників судових проваджень та себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами. Відповідні заходи передбачені у частинах третій і четвертій статті 44, частині дев`ятій статті 141, частині першій статті 143, пункті 5 частини першої статті 144, статті 148 ЦПК України;

у процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасник судового процесу має ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, суду та конкретних суддів. Суд не має толерувати використання у процесуальних заявах образливих характеристик (див. аналогічні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц, від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19, від 07 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19, від 07 квітня 2021 року у справі № 9901/23/21, від 08 липня 2021 року у справі № 9901/235/20, від 27 жовтня 2021 року у справі № 9901/598/19). Наявність такої характеристики є достатньою, щоб суд застосував наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України (повернення, залишення без розгляду заяв, скарг, клопотань);

Європейський суд з прав людини, застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див., ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02));

таким чином, суд розцінив дії позивача як прояв неповаги до відповідача та рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом, що є зловживанням з боку позивача його процесуальним правом, невиконанням обов`язку керуватися завданнями цивільного судочинства.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 11 серпня 2025 року:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення;

ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 квітня 2025 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

колегія суддів погодилася з висновками суду першої інстанції про те, що зміст поданої позовної заяви ОСОБА_1 є прояв неповаги до відповідача і суду та порушення принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом, що є зловживанням з боку позивача його процесуальним правом, невиконанням обов`язку керуватися завданнями цивільного судочинства;

виходячи з практики ЄСПЛ, застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. mutatis mutandis ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02)). Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц, від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19;

звертаючись до суду із відповідними процесуальними документами, позивачу хоч і надане право викладати їх на власний розсуд з дотриманням загальних вимог щодо форми та змісту, проте це не дає йому права огульно та свавільно використовувати неоднозначні звертання до учасників процесу, що можуть слугувати виявом неповаги до честі, гідності цих осіб;

апеляційний суд виснував, що зміст позовної заяви ОСОБА_1 містить демонстрацію неповаги до учасників процесу, суду, чинного законодавства, крім того подібні висловлювання в позовній заяві не відповідають завданням цивільного судочинства, оскільки відповідно до вимог ЦПК України повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними принципами цивільного судочинства.

06 жовтня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 квітня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 серпня 2025 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі, ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що повний текст постанови апеляційного суду отримано поштою 05 вересня 2025 року, що підтверджується наданим рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

постановою Полтавського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 жовтня 2024 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Повернення позовної заяви відбулось повторно, тобто з порушенням частини шостої статті 185 ЦПК України, відповідно до якої у разі скасування ухвали про повернення позовної заяви та направлення справи для продовження розгляду суд не має права повторно повертати позовну заяву;

судом було не правильно сприйнято слово «Гой» (Гойім»). Судами порушено частину першу статті 35 Конституції України вільно сповідувати для хасида свою віру, права складати позовну заяву згідно свого віросповідання. Попередня колегія Полтавського апеляційного суду у поситанові від 26 лютого 2025р жодної образи відповідача не встановила, та відповідач не заперечив з огляду на Міцвот з ТОРА права хасида складати позовну заяву згідно віросповідання хасидів;

позивач попросив роз`яснити суперечливу постанову від 11 серпня 2025 року, але чомусь колегія не надіслала вчасно прийнятого рішення по роз`ясненню, так і не роз`яснивши позивачу, який же закон в Україні забороняє хасиду у позовній заяві використовувати слово Гої та пред`являти позов складений згідно віросповідання хасидів, також апеляція і досі не роз`яснила Закон України забороняючий потерпілому хасиду задавати запитання відповідачу для дослідження в суді медичних довідок, закон який дозволяє суду взагалі не враховувати чим саме керувався хасид задаючи запитання, з якою саме метою ставилися ці запитання, для з`ясування чого ставилися ці запитання;

ухвала від 15 квітня 2025 року була незаконно ухвалена на 11-й, а не протягом 5-ти днів як це імперативно визначено частиною п`ятою статті 185 ЦПК України.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідки щодо їх застосування судом. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року в справі № 318/89/18 (провадження № 61-128св19), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 лютого 2021 року в справі № 904/2979/20, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 757/30424/18 (провадження № 61-993св20), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 серпня 2023 року у справі № 932/4154/22 (провадження № 61-10679св22), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2024 року в справі № 686/16569/22 (провадження № 61-1306св23)).

Процесуальному праву притаманний принцип процесуальної доброї совісті (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2024 року в справі № 229/7156/19 (провадження № 61-4283св24)).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша, друга статті 2 ЦПК України).

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частини перша, друга та четверта статті 44 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) зазначено, що:

«учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України). Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України). За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Велика Палата Верховного Суду переконана, що використання одними учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пунктам 2 і 11 частини третьої статті 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга вказаної статті).

З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 9901/23/21 (провадження № 11-64заі21) вказано, що:

«14. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що саме з метою виконання завдання адміністративного судочинства сторона у справі має користуватися процесуальними правами, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Отож, якщо особа здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей (зокрема, образити, принизити учасників судового процесу, їхніх представників, суд, виявити до них і до їхніх дій власні негативні емоції), така особа виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами. Відповідні заходи передбачені у частинах третій і четвертій статті 45, частині восьмій статті 139, частині першій статті 144, пункті 5 частини першої статті 145, статті 149 КАС України.

15. Дії учасників судового процесу та їхніх представників мають не лише за формою, але й за змістом відповідати завданню адміністративного судочинства. Зміст права на справедливий суд несумісний зі свідомим виявом учасником судового процесу чи його представником неповаги до честі, гідності, репутації іншого учасника, представника, суду тощо. Тому суди не повинні розглядати справи, в яких особа, яка ініціювала судовий процес, використовує її процесуальні права на шкоду іншим учасникам судового процесу й інтересам правосуддя.

16. У процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасники судового процесу, їхні представники, інші особи мають ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, їхніх представників, суду, осіб, які не беруть участь у судовому процесі.Суд не повинен толерувати використання нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів, зокрема для надання характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям). Такі слова та символи не можна використовувати ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їхніх представників (див. аналогічні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (пункт 22), від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19, від 7 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19). Їхня наявність є достатньою для того, щоби суд відразу застосував наслідки, передбачені частиною третьою статті 45 КАС України (повернення, залишення без розгляду передбачених § 1 і § 2 глави 1 розділу ІІ КАС України заяв, скарг, клопотань).

17. Позивач неодноразово використав у процесуальних документах (позовній заяві, апеляційній скарзі) принизливі, глумливі, образливі висловлювання щодо відповідача, а також стосовно судді, яка відмовила у відкритті провадження у справі. Такі дії є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб, не спрямовані на ефективний захист прав, свобод та інтересів позивача від імовірних порушень з боку відповідача, а тому суперечать завданню адміністративного судочинства та є зловживанням процесуальними правами. Незважаючи на це, суд першої інстанції відмовив у відкритті провадження у справі, незважаючи на факт зловживання позивачем його правом на звернення до суду».

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

Суди встановили, що: наведений зміст позовної заяви ОСОБА_1 має відверто образливий характер щодо відповідача.

За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про повернення позовної заяви.

Аргумент касаційної скарги про те, що повернення позовної заяви відбулось повторно, тобто з порушенням частини шостої статті 185 ЦПК України, відповідно до якої у разі скасування ухвали про повернення позовної заяви та направлення справи для продовження розгляду суд не має права повторно повертати позовну заяву необґрунтований з наступних підстав. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року в справі № 227/1278/21 (провадження № 61-17622св21) вказано, що: «системне тлумачення частини шостої статті 185 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що у вказаній нормі закріплений імперативний припис, відповідно до якого у разі скасування судом вищої інстанції ухвали про повернення позовної заяви (заяви), остання не може бути повторно повернута з тих самих підстав, які вищестоящим судом вже визнані незаконними, через що перша ухвала про повернення позовної заяви була скасована. Колегія суддів вважає, що посилання заявника на частину шосту статті 185 ЦПК України, є безпідставними, оскільки, як вказувалось вище, вперше апеляційним судом було скасовано ухвалу місцевого суду про повернення зустрічної позовної заяви у зв`язку із неналежним направлення ухвали про залишення позовної заяви без руху від 31 березня 2021 року, вимоги якої виконано не було, проте в подальшому представник заявника отримував ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху від 22 червня 2021 року, від 09 липня 2021 року й не виконав їх вимог, що і стало підставою для повернення зустрічного позову». У цій справі вперше апеляційним судом було скасовано ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви на підставі пункту 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України (порушено правила об`єднання позовних вимог), проте оскарженою ухвалою повернуто позов з інших підстав.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 квітня 2025 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 11 серпня 2025 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 квітня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про повернення переплачених коштів у розмірі 3,55 грн, стягнення пені за кожен день прострочення зобов`язання в сумі 37 255,39 грн, стягнення моральної шкоди в сумі 544 000,00 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков