КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 2-1695/11 Головуючий у суді першої інстанції -Зінченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Ковальчук Анною Сергіївною на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 11 березня 2025 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви вказував, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12.01.2012 у цивільній справі №2-80/12 за позовом ПАТ «Український Бізнес банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено позовні вимоги.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Український Бізнес банк» заборгованість за кредитним договором, а саме 130200 доларів 32 цента США суми заборгованості за кредитом, 64194 долари 32 центи США суми простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам, 9162 грн 79 коп. суми простроченої заборгованості по нарахованим комісіям, а всього 324595 доларів 10 центів США та 9162 грн 79 коп.

Солідарно стягнуто з відповідачів на користь позивача витрати на сплату судового збору в розмірі 1700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн, а всього 1820 грн.

На підставі вказаного рішення було видано виконавчі листи, які ПАТ «Український Бізнес банк» подало до примусового виконання та за якими 20.03.2017 було відкрито виконавче провадження ВП №53603530.

26.09.2024 постановою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м. Київ) було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі заяви стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра і гарантія» (нове найменування ТОВ «Він фінанс»).

Також заявник вказував, що 08.12.2014 між ПАТ «Український Бізнес банк» та ТОВ «Велес-Д» було укладено договір факторингу №14 про відступлення права вимоги, згідно якого ПАТ «Український Бізнес банк» передало ТОВ «Велес-Д» права вимоги за довгостроковим кредитним договором №80/Ф від 16.02.2009, що був укладений між ПАТ «Український Бізнес банк» та ОСОБА_1 .

У додатку №1 до вказаного договору визначено кредитний договір, договори іпотеки та застави, боржника та поручителя, відносно яких у нового кредитора виникло право вимоги, зокрема, визначена і загальна сума боргу боржника за кредитним договором що є еквівалентною 9 367 239,36 грн.

03.04.2015 ТОВ «Велес-Д» повідомило, що у рахунок погашення заборгованості було реалізоване заставне майно, а саме: три транспортні засоби, а також в рахунок погашення боргу отримані від ОСОБА_1 , будівельні матеріа, що згідно середніх ринкових цін покриває 60% боргу.

Таким, чином ТОВ «Велес-Д» як новий кредитор повідомило про погашення заборгованості за відступлення АК «Український Бізнес банк» вимогою, а також відсутністю претензій до ОСОБА_1 .

Після виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_1 у квітні 2015 року вважається, що зобов`язання було припинено на підставі статей 599-600 ЦК України.

Заявник стверджував, що зобов`язання ОСОБА_1 припинилося поза межами примусового виконання рішення суду, внаслідок виконання, проведеним належним чином, тому стягнення за виконавчим листом №2-80/12 виданим Обухівським районним судом Київської області є безпідставним.

Після виконання зобов`язань перед новим кредитором, АБ «Український Бізнес банк» через два місяці 17.06.2015 повідомив про нікчемність відступлення права вимоги ТОВ «Велес-Д», а також вказало про намір звернення до господарського суду з позовом до ТОВ «Велес-Д» про витребування коштів, отриманих на виконання договорів факторингу від позичальників банку, та відшкодування завданих цим збитків.

Посилаючись на викладене, заявник просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист, виданий 14.12.2012 Обухівським районним судом Київської області на підставі рішення Обухівського районного суду від 12.01.2012 р. по справі №2-80/12.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 11 березня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із такоюухвалоюсуду, ОСОБА_1 подавапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 11 березня 2025 рокускасувати, увалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, щовже після виконання зобов?язань перед новим кредитором, Акціонерний банк «Український Бізнес Банк» через два місяці 17.06.2015 повідомив про нікчемність відступлення права вимоги ТОВ «Велес-Д», а також вказало про намір звернення до господарського суду з позовом до ТОВ «ВЕЛЕС-Д» про витребування коштів, отриманих на виконання договорів факторингу від позичальників банку, та відшкодування завданих цим збитків. Проте, жодних дій з повернення чи витребування предметів застави та будівельних матеріалів, чи їх компенсації ні Акціонерний банк «Український Бізнес Банк», ні ТОВ

«Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (нове найменування - ТОВ «ВІН

ФІНАНС») не вчиняли та не вчиняють, що вказує про заздалегідь сплановану змову щодо подвійного стягнення заборгованості, спочатку, ТОВ «ВЕЛЕС-Д», а тепер ТОВ «ВІН ФІНАНС».

Стверджує, що станом на сьогоднішній день ТОВ «ВЕЛЕС-Д» отримало від боржника у рахунок виконання зобов`язань транспортні засоби та будівельні матеріали, а ТОВ «ВІН ФІНАНС» отримало виконання зобов`язань шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходили.

У судовому засіданні в апеляційному суді взяла участь представниця заявника ОСОБА_2 адвокат Ковальчук А.С., яка підтримала апеляційну скаргу, просила задовольнити її з викладених підстав.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м.Київ) Пилипчук К.С. від 26.09.2024 у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_1 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-80/12 виданого 14.12.2012 Обухівським районним судом Київської області про:

стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Український Бізнес банк» заборгованість за кредитним договором, саме 175 269 доларів США 71 центи суми поточної заборгованості по поточному тілу кредиту, 85 131 доларів США 07 центів суми простроченої заборгованості по тілу кредиту, 59 815 доларів США 12 центів суми заборгованості по простроченим відсоткам, 4781 грн 82 коп. суми простроченої заборгованості по нарахованим комісіям, 4380 грн 97 коп., а всього 324 595 доларів США 10 центів та 9162 грн 79 коп.;

стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Український Бізнес банк» витрат на сплату судового збору в розмірі 1700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн, а всього 1820 грн.,

було повернуто виконавчий лист стягувачу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» правонаступником якого є ТОВ «Він фінанси» на підставі ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Вказано, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлено до виконання в строк до 26.09.2027 (а.с.28).

З постанови Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду №372/3368/17 від 12.11.2020 вбачається, що у листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ПАТ «Український Бізнес банк» про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором №80/Ф від 16.02.2009 та припинення іпотеки згідно Договору іпотеки посвідченого 16.02.2009 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р. за реєстровим №212.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.04.2018 позов було задоволено. Визнано припиненим зобов`язання за кредитним договором №80/Ф від 16.02.2009, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Український Бізнес банк», у зв`язку з належним виконанням зобов`язань. Постановою Київського апеляційного суду від 13.03.2019 апеляційну скаргу ПАТ «Український Бізнес банк» задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено з підстав, що належними та допустимими доказами не підтверджується погашення ОСОБА_1 перед ТОВ «Велес-Д» заборгованості за кредитним договором №80/Ф від 16.02.2009, а наявність такої заборгованості підтверджується довідкою ПАТ «Український Бізнес банк», яка міститься у матеріалах справи, а тому не можна вважати припиненим указаний кредитний договір.

Вказаною постановою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 13.03.2019 залишено без змін.

Також в постанові Верховного Суду у справі №372/3368/17 від 12.11.2020 зазначено, що апеляційним судом було досліджено та встановлено, що у травні 2015 року ОСОБА_1 звертався до суду з позовом про визнання недійсним договору факторингу №14 від 08.12.2014, укладеного між ТОВ «Велес-Д» та ПАТ «Український Бізнес банк», у задоволенні якого рішення Обухівського районного суду Київської області від 21.08.2015 залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 27.10.2015 відмовлено, що ставить під сумнів виконання позивачем зобов`язання у квітні 2015 року.

Разом з тим з долученої в суді апеляційної інстанції наданої Головним сервісним центром МВС України вбачається, що суд встановив, що автомобілі, які начебто були реалізовані ТОВ «Велес-Д» (автомобіль Toyota Prado, рік випуску 2006, колір-сірий; автомобіль Audi Q7, 2008 року випуску, колір синій, автомобіль Hyundai Veracruz рік випуску 2007) ще у 2010 році були зняті з реєстраційного обліку, а потім зареєстровані за іншими третіми фізичними особами та ніколи не реєструвалися за ТОВ «Велес-Д».

Згідно накладної №30 від 03.04.2015 ОСОБА_1 відвантажив менеджеру ТОВ «Велес-Д» 460 м/куб деревини будівельної твердих порід обрізної при вартості 14400 грн за один м/куб, на загальну суму 6 624 000 грн (а.с.118 т.1). Між тим до справи не долучено доказів оприбуткування, отримання товариством на баланс даних будівельних матеріалів(а.с.25-27).

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З наданих заявником копій повідомлень вих.№37.104/10787, вих.№37.104/10788, вих.№37.104/10789 від 10.12.2014 вбачається, що ПАТ «Український Бізнес банк» повідомило ОСОБА_1 про відступлення права грошової вимоги та про відступлення права вимоги за договорами застави транспортних засобів ТОВ «Велес-Д» (а.с.6-8)

03.04.2015 ТОВ «Велес-Д» повідомило ОСОБА_1 про реалізацію заставного майна, транспортних засобів, отримання будівельних матеріалів, що покриває 60% боргу. ТОВ «Велес-Д» повідомило ОСОБА_1 , що заборгованість за договором факторингу №14 від 08.12.2014 ним погашена повністю, претензій по договору не має. (а.с.9)

Листом №3127 від 17.06.2015 ПАТ «Український Бізнес банк» повідомило ОСОБА_1 про нікчемність договору факторингу №14 від 08.12.2014 та необхідність припинення виконання ним грошових зобов`язань за кредитним договором від 16.02.2009 №80/Ф на користь ТОВ «Велес-Д», відомості про вчинення кримінального правопорушення внесено до ЄРДР 09.06.2015 за №0001167 (а.с.10-11)

Крім того, заявник надав суду роздруківку витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000292 від 16.10.2020 про вчинення шахрайських дій відносно ОСОБА_1 , якого визнано потерпілим по даному кримінальному провадженню.

Згідно зі ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

За правилом ч. 3 ст. 431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Відповідно ч. 1 та ч. 2 ст. 432 Цивільного процесуального кодексу України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Матеріально правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про відсутність у боржника матеріально-правового обов`язку повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Однак, з викладених заявником обставин та наданих документів, не встановлено підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки заявником не надано підтвердження того що обов`язок боржника відповідно до рішення Обухівського районного суду Київської області від 12.01.2012, відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За таких обставин, у зв`язку з відсутністю належних та достатніх доказів виконанням боржником зобов`язань, які виникли на підставі рішення суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа виданого 14.12.2012 Обухівським районним судом Київської області на підставі рішення Обухівського районного суду від 12.01.2012 р. по справі №2-80/12 таким, що не підлягає виконанню, слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «Велес-Д» отримало виконання зобов`язання, від ОСОБА_1 , право вимоги за яким було відступлено, тому відсутні підстави для продовження виконання судового рішення на користь АБ «Український Бізнес Банк» чи ТОВ «ВІН ФІНАНС», колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки із наявних у матеріалах справи доказів неможливо достеменно встановити факт виконання зобов`язань у виконавчому провадженні, зокрема, і на користь ТОВ «Велес-Д».

Отже, доводи апеляційної скарги заявника не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині ухвали, та фактично зводяться до його незгоди з висновками суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана адвокатом Ковальчук Анною Сергіївною залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 11 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено29жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома