У Х В А Л А

30 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 344/17333/25

провадження № 61-276вп25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В., розглянувши ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про визначення підсудності у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

29 жовтня 2025 року до Верховного Суду надійшла справа № 344/17333/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу разом

з ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 03 жовтня 2025 року про визначення підсудності.

Ухвала мотивована тим, що ОСОБА_3 є громадянкою України та на даний час проживає у Республіці Німеччина, за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 є громадянином Республіки Білорусь та на даний час проживає у Республіці Німеччина, за адресою: АДРЕСА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є громадянкою України та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_2

є громадянином Республіки Білорусь (дані про його місце реєстрації та проживання відсутні).

До позовної заяви ОСОБА_1 надала документ іноземною мовою з неофіційним перекладом на українську мову «Підтвердження реєстрації на професійний мовний курс».

Інші докази, які б підтверджували факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за межами України, у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до статті 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

Аналіз наведеної норми права свідчить, що підсудність справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами Українивизначається ухвалою Верховного Суду

у тому разі, якщо обидві сторони проживають за межами України.

При дослідженні матеріалів справи, надісланих до Верховного Суду, встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджено копією паспорта та копією довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру, а ОСОБА_2 є громадянином Республіки Білорусь, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Верховний Суд не бере до уваги наявну у матеріалах справи копію «Підтвердження реєстрації на професійний мовний курс», оскільки документ викладений іноземною мовою та не має офіційного перекладу.

Допустимим й достатнім доказом підтвердження місця проживання сторін може вважатися актуальна довідка, видана уповноваженими органами у встановленій формі, яка має пройти легалізацію (проставлення апостиля), якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

У відповідності до статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав

у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Наявні у матеріалах справи докази не підтверджують того, що сторони проживають за межами України, оскільки не надано належних доказів про дійсне (фактичне) місце проживання/перебування сторін із зазначенням їх адрес.

Таким чином, матеріали справи не містять належних доказів, що на цей час обидві сторони спору проживають за межами України.

За відсутності доказів того, що сторони проживають за межами України, відсутні правові підстави, передбачені процесуальним законом, для визначення суддею Верховного Суду підсудності цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відповідно до статті 29 ЦПК України.

Керуючись статтею 29 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У визначенні підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - відмовити.

Матеріали цивільної справи № 344/17333/25 повернути до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню

не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць