Справа 206/2804/25
Провадження 2/206/1761/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 року м. Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Малихіної В.В.,

за участю секретаря Тимченко Ю.А.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_3 звернувся до Самарського районного суду міста Дніпра із позовом до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 01 липня 2023 року позивач став учасником дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідачки, а саме о 21 год. 30 хв. того дня відповідачка, керуючи технічно справним автомобілем «Богдан 2110» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належав ОСОБА_5 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, перед зміною напрямку руху вліво, не переконалась що це буде безпечно і не створить перешкоди або не безпеки іншим учасник дорожнього руху, в районі перехрестя з вул. Ладозька та Іларіонова в Самарському районі м. Дніпро, виконуючи маневр повороту вліво, виїхала на смугу зустрічного напрямку руху, де скоїла зіткнення з електроскутером «LIKE. BIKE MAXI (black)» під керуванням позивача, який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної події позивачеві, спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітини зліва, лівостороннього пневмотораксу, масивної рваної рани правого плеча з дефектом м`яких тканин, шкіряних покривів, ушкодженням головної латеральної вени плеча, поверхневої вени передпліччя, ушкодженням м`язів плеча, та передпліччя, відкритого перелому обох кісток правого передпліччя у верхній третині, рваної рани тильної поверхні правого променево-запясного суглобу з ушкодженням сухожилків розгинів 2,3,4 пальців правої кисті, черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, чисельних забійно-рваних ран голови, правого плеча та передпліччя, правого ліктьового згину, задньо-внутрішньої поверхні лівого стегна. За своїм характером отримані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя, згідно п.2.1.3.м «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджені наказом МОЗ України від 17.01.1995p. № 6. 28.02.2024 Самарський суд міста Дніпропетровська ухвалив обвинувальний вирок по справі № 206/4112/23 відносно відповідачки та визнав її винною у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Внаслідок ДТП позивач отримав тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, зокрема множинні ушкодження, які потребували хірургічного втручання. Позивача було введено у стан медикаментозної коми для збереження життя. Після виходу з коми розпочався тривалий та болісний період лікування та реабілітації. Після ДТП позивач був змушений тривалий час проходити лікування, реабілітацію, та надалі періодично звертатися за медичною допомогою. Наразі, одна рука позивача частково втратила працездатність, і на теперішній час має обмеження у функціонуванні. Це серйозно вплинуло на повсякденне життя та професійну діяльність позивача. Окрім фізичних страждань, позивач зазнав значних моральних переживань, які позначилися на всіх аспектах його життя. До дорожньо-транспортної пригоди позивач вів активне трудове життя, особисто збудував станцію технічного обслуговування (СТО), на якій повноцінно працював та виконував значну частину професійних обовязків. Позивач, також здійснював волонтерську діяльність безоплатно ремонтував транспортні засоби, що обслуговували українських військових у зоні АТО. Після аварії позивач втратив можливість виконувати більшість робіт через фізичні обмеження, біль та психологічну нестабільність, частину робіт так і не завершив. Також протягом тривалого часу позивач не міг керувати власним автомобілем, що значно ускладнило його пересування, унеможливило виїзди на об`єкти, особисті справи, обмежило його незалежність та соціальні зв`язки. Для позивача, як для автослюсаря і власника СТО це було додатковим глибоким моральним ударом. Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_4 на його користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень.

Ухвалою суду від 28.05.2025 року провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні визнавав позовні вимоги в частині 15000 грн, пояснив, що відповідач компенсувала позивачу всі витрати, сама є тимчасово переміщеною собою, матір`ю трьох дітей, тому сума у розмірі 250000 грн є значно завищеною.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вироку Самарського районного суду міста Дніпра від 28.02.2024 року, по справі № 206/4112/23 ОСОБА_4 було визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Внаслідок дорожньо-транспортної події позивачеві, спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітини зліва, лівостороннього пневмотораксу, масивної рваної рани правого плеча з дефектом м`яких тканин, шкіряних покривів, ушкодженням головної латеральної вени плеча, поверхневої вени передпліччя, ушкодженням м`язів плеча, та передпліччя, відкритого перелому обох кісток правого передпліччя у верхній третині, рваної рани тильної поверхні правого променево запясного суглобу з ушкодженням сухожилків розгинів 2,3,4 пальців правої кисті, черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, чисельних забійно-рваних ран голови, правого плеча та передпліччя, правого ліктьового згину, задньо - внутрішньої поверхні лівого стегна. За своїм характером отримані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя, згідно п.2.1.3.м «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджені наказом МОЗ України від 17.01.1995p. № 6.

Так позивач посилається на ті обставини, що до дорожньо - транспортної пригоди позивач вів активне трудове життя, особисто збудував станцію технічного обслуговування (СТО), на якій повноцінно працював та виконував значну частину професійних обовязків. Позивач також здійснював волонтерську діяльність безоплатно ремонтував транспортні засоби, що обслуговували українських військових у зоні АТО. Після аварії позивач втратив можливість виконувати більшість робіт через фізичні обмеження, біль та психологічну нестабільність, частину робіт так і не завершив. Також, протягом тривалого часу позивач не міг керувати власним автомобілем, що значно ускладнило його пересування, унеможливило виїзди на об`єкти, особисті справи, обмежило його незалежність та соціальні зв`язки, таким чином йому була нанесена глибока моральна шкода.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст.12, та 81 ЦПК України.

Позивач в обґрунтування завдання моральної шкоди в позовній заяві зазначив, що в результаті дій відповідача, йому було завдано моральну шкоду, яке виразилася у фізичному болі та тривалому лікуванні, психологічній травмі, втрати можливості працювати повноцінно, почутті безпорадності та втрати гідності, соціальної ізоляції та емоційної відчуженості, порушенні життєвих планів і цінностей тощо.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

При наявності встановленого факту порушення прав позивача моральна шкода наявна та констатується судом.

Суд приймає до уваги доводи позивача про завдання йому моральної шкоди та ступінь їх глибини, оскільки вина відповідача в заподіяні факту шкоди повністю підтверджується матеріалами справи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Між тим розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 250 000 грн., на думку суду достатніми доказами не обґрунтований та не відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що вказана позовна вимога підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача, як заподіювача шкоди підлягає стягненню 15 000 грн. моральної шкоди на користь позивача, яка, на думку суду, буде достатньою компенсацією завданих душевних страждань.

Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, а також судовий збір відповідно до задоволених вимог у розмірі 3028,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.1167, ст.1168 ЦК України, ст. ст.5, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 223, 259, 263 - 265, 268, 353, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 15000,00 грн.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.В. Малихіна