УХВАЛА

22 жовтня 2025 року

м. Київ

Справа № 175/7672/23

Провадження № 14-118зц25

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Мартєва С. Ю.,

суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Губської О. А., Дашутіна І. В., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Пількова К. М., Погрібного С. О., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Шевцової Н. В.,

перевірила клопотання ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 про передачу справи № 175/7672/23 за позовом ОСОБА_1 до Могилівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, Комунального позашкільного навчального закладу «Дитячо-юнацький клуб фізичної підготовки» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, вихідної допомоги на розгляд Великої Палати Верховного Суду та перегляд питання відмови у відкритті провадження,

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила: вважати днем її звільнення 31 серпня 2021 року у зв`язку з закінченням 2020-2021 навчального року на підставі заяви від 31 липня 2023 року за власним бажанням внаслідок порушення власником або уповноваженим їм органом законодавства про працю; зобов`язати Комунальний позашкільний навчальний заклад дитячо-юнацький клуб фізичної підготовки Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (далі - навчальний заклад) звільнити її з 31 серпня 2021 року за власним бажанням внаслідок порушення власником або уповноваженим їм органом законодавства про працю, на підставі позовної заяви від 17 жовтня 2023 року та заяви від 31 липня 2023 року до Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області; стягнути із навчального закладу середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати станом на 31 серпня 2021 року за вісім місяців з 01 січня 2021 року в розмірі 145 821,12 грн; виплатити вихідну допомогу за три місяці з рахунку 18 227,64 грн на місяць, усього станом на 31 серпня 2021 року - 54 682,92 грн.

Рішенням від 03 грудня 2024 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області позов задовольнив.

Зобов`язав Могилівську сільську раду Дніпровського району Дніпропетровської області звільнити ОСОБА_1 , надати копію наказу про звільнення та внести запис до трудової книжки.

У решті позову відмовив.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Постановою від 17 червня 2025 року Дніпровський апеляційний суд апеляційну скаргу Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області задовольнив.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року в частині задоволених позовних вимог та щодо стягнення судового збору скасував, ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Решту судового рішення залишив без змін.

У липні 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2025 року, в якій просив їх скасувати, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою від 15 серпня 2025 рокуВерховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Могилівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, навчального закладу про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, вихідної допомоги.

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку надіслали до Великої Палати Верховного Суду клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду та перегляд питання відмови у відкритті провадження.

Клопотання мотивували тим, що справа має виключне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а тому судові рішення у цій справі підлягають касаційному оскарженню.

Велика Палата Верхового Суду вважає, що у прийнятті клопотання необхідно відмовити з огляду на таке.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Sokurenko and Strygun v. Ukraine), заяви № 29458/04 і № 29465/04, § 24).

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Конституції України).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Чинний процесуальний закон не передбачає інституту перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень після їх перегляду у касаційному порядку, як це було визначено у розділі V глави 3 ЦПК України у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року.

Вичерпний перелік підстав для передання справи до Великої Палати Верховного Суду встановлює стаття 403 ЦПК України. Питання про таке передання згідно зі статтями 403 і 404 цього Кодексу вирішує тільки Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду.

За відсутності юридичної підстави для розгляду клопотання ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2., у його прийнятті слід відмовити та повернути заявникам.

За усталеною практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

Між тим, «право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

Згідно із практикою ЄСПЛ юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи.

Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (див. mutatis mutandis рішення від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, § 53).

Звернення до Великої Палати Верховного Суду із проханням про перегляд судового рішення суду тієї ж інстанції фактично спрямоване на проведення нового розгляду справи за відсутності для цього визначеної процесуальним законом підстави.

Цей перегляд є неможливим, оскільки ставить під сумнів гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції принцип остаточності судового рішення (res judicata).

Керуючись статтями 388, 403, 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

У прийнятті до розгляду Великою Палатою Верховного Суду клопотання ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 про передачу справи № 175/7672/23 за позовом ОСОБА_1 до Могилівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, Комунального позашкільного навчального закладу «Дитячо-юнацький клуб фізичної підготовки» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області, про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, вихідної допомоги на розгляд Великої Палати Верховного Суду та перегляд питання відмови у відкритті провадження - відмовити та повернути його заявникам разом з доданими матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С. Ю. Мартєв

Судді О. О. Банасько О. В. Кривенда

О. Л. Булейко К. М. Пільков

І. А. Воробйова С. О. Погрібний

О. А. Губська О. В. Ступак

І. В. Дашутін І. В. Ткач

А. А. Ємець О. С. Ткачук

Л. Ю. Кишакевич В. Ю. Уркевич

С. І. Кравченко Н. В. Шевцова