Провадження № 2-н/591/3654/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2025 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в особі судді Косар А. І. розглянув матеріали заяви ОСОБА_1 у особі представника адвоката Кірілової Юлії Володимирівни про видачу судового наказу про стягнення з Акціонерного товариства «СУМИХІМПРОМ» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні,-

і установив:

У жовтні 2025 року представник заявника подала до Зарічного районного суду м. Суми заяву про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Акціонерного товариства «СУМИХІМПРОМ» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні у розмірі 214 664.75 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000.00 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу в частині стягнення витрат на правову допомогу, з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 160 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК/, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

В порядку пункту 1 частини першої статті 161 ЦПК судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

У частині першій статті 165 ЦПК наданий вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу. Суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:

1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу;

4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;

9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Відповідно до частини третьої статті 165 ЦПК у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Так, представник заявника заявила, серед іншого, вимогу про стягнення з Акціонерного товариства «СУМИХІМПРОМ» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000.00 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, представник заявника посилається на положення статей 137 ЦПК.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 42 ЦПК сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як справа, в якій постановлено оскаржувану ухвалу, розглянута в порядку наказного провадження.

Відповідно до частини другої статті 42 ЦПК у справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник.

Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом II ЦПК, який не містить положень, які б передбачали можливість розподілу витрат на правничу допомогу.

З огляду на викладене, відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження, а у справах наказного провадження, з урахуванням особливостей розгляду цих справ, такі судові витрати не відшкодовуються.

Заявником заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 4 000.00 грн, за якою не може бути видано судовий наказ, оскільки зазначене не входить до переліку, визначеному ч. 1 ст. 161 ЦПК, та вказані витрати входять до предмету доказування по справі, що унеможливлює стягнення їх за правилами наказного провадження, а тому суд, враховуючи права заявника на компенсацію вказаних витрат, вважає за необхідне відмовити у видачі вказаного судового наказу в частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 4 000.00 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу у частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 161, 165, 260, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу в частині вимог про стягнення з Акціонерного товариства «СУМИХІМПРОМ» витрат на правову допомогу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Сумського апеляційного суду. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А. І. Косар