ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/4389/25 Головуючий суддя І інстанції Овсянніков В. С.
Провадження № 22-ц/818/5162/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: усиновлення громадянами України, що проживають на території України
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Філатова Павла Аркадійовича на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 05 вересня 2025 року, у справі за заявою окремого провадження ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Служба у справах дітей Дергачівської міської ради Харківського району Харківської області та ОСОБА_2 про усиновлення,-

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про усиновлення дитини.

Свою заяву мотивує тим, що 14.09.2024 він уклав шлюб з ОСОБА_2 який зареєстрований Дергачівським відділом ДРАЦС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції, актовий запис 111.

Заявник зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя ОСОБА_1 народилася спільна дитина - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 06.09.2019.

У сім`ї ОСОБА_1 виховується біологічна дитина його дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій є 16 повних років на момент звернення до суду.

Родина проживає разом за адресою: АДРЕСА_1 , що є постійним місцем проживання батьків та дітей.

Вказує, що у свідоцтві про народження відомості про батька неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , були зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.

За час спільного проживання у заявника склалися добрі, гармонійні відносини з дочкою дружини - ОСОБА_5 . Заявник постійно піклується про її розвиток, займається її вихованням, утримує її разом з дружиною, бажає усиновити ОСОБА_5 . Своєю чергою, ОСОБА_5 ставиться до ОСОБА_8 як до батька, поважає його, завжди прислуховується до його думки, називає його батьком, бажає отримати його прізвище « ІНФОРМАЦІЯ_7 » та по батькові « ІНФОРМАЦІЯ_7 » і не заперечує проти того щоб заявник усиновив її.

Матір ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_2 підтримує бажання своєї доньки мати прізвище « ІНФОРМАЦІЯ_7 », по батькові « ІНФОРМАЦІЯ_7 » та бути усиновленою завником.

На підтвердження свого бажання ОСОБА_2 надала до Служби у справах дітей Дергачівської міської ради заяву від 03.07.2025.

03.07.2025 року Службою у справах дітей Дергачівської міської ради Харківського району Харківської області (надалі за текстом - Служба) було здійснено виїзд за адресою місця проживання родини ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Результати обстеження місця проживання родини було відображено у Висновку про доцільність усиновлення громадянином ОСОБА_1 - ОСОБА_5 від 07.07.2025 року за № 01-17/903.

Службою було зроблено висновок про доцільність усиновлення ОСОБА_1 неповнолітньої ОСОБА_5 .

Згідно висновку про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - дитина здорова.

Починаючи з березня 2022 року ОСОБА_1 проходить військову службу у Силах Оборони України. На даний час заявник проходить військову службу старшим солдатом у військовій частині № НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України. Окрім того, ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 10.05.2023 року.

Заявник має сталий дохід достатній для утримання як неповнолітньої ОСОБА_5 , так і для утримання дружини та сина ОСОБА_4 .

Спиртними напоями або наркотичними засобами ОСОБА_1 не зловживає і на обліку у психоневрологічному або наркологічному диспансері не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягався, ніколи не позбавлявся батьківських прав та не був усиновлювачем іншої дитини.

Просив задовольнити заяву, вважаючи, що для цього існують усі підстави.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 05 вересня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Філатова П.А. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та задовольнити заяву.

Скарга мотивована тим, що під час розгляду справ взагалі не була допитана дитина ОСОБА_5 на предмет її згоди на усиновлення, стосовно її ставлення до заявника ОСОБА_1 та його ставлення до неї, та не були з`ясовані у дитини інші необхідні деталі для оцінки правомірності такого усиновлення.

Суд першої інстанції в рішенні не вказав про те, що на судове засідання прибула дитина, яку бажають усиновити і підстави з яких суд не вислухав її думку.

Вказує, що до заяви було долучено весь перелік необхідних документів, що вказаний у положеннях ст.311 ЦПК України.

Вважає посилання суду першої інстанції на місце реєстрації заявника до 03.07.2025 року не має значення для об`єктивного вирішення справи про усиновлення.

Враховуючи той факт, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції поставив під сумнів прізвище матері дитини та вважав недостатність відомостей у висновку Служби про запис батька дитини згідно ч.1 ст.135 СК України, разом з апеляційною скаргою апелянт додає відповідні документи.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, та не обмежений доводами і вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 5 статті 367 ЦПК України якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяву суд своє рішення мотивував тим, що заявником не в повному обсязі надано документи, які передбачені ст.311-312 ЦПК України, тому не має підстав для задоволення заяви.

При цьому суд вказав на відсутність даних про те, яким чином і на підставі яких документів мати дитини ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_2 , оскільки шлюб вона реєструвала вже саме як ОСОБА_2 , то таких даних матеріали справи не містять.

ОСОБА_1 надано висновок про стан свого здоров`я, який не є повним, оскільки огляд терапевтом зроблено не було.

Нарколог та психіатр зазначили, що ОСОБА_1 на обліку не перебуває.

Такі дані зазначені станом на червень 2025 року амбулаторією загальної практики сімейної медицини м. Дергачі № 2.

Однак ОСОБА_1 зареєстрований в м. Дергачі тільки 03.07.2025 року; до цього часу був зареєстрований (як зазначено у справі) в АДРЕСА_2 .

Довідок стосовно перебування (або не перебування) на обліку ОСОБА_1 у нарколога та психіатра за місцем своєї реєстрації у період до 03.07.2025 року не представлено.

Щодо місця своєї роботи чи проходження військової служби, то ОСОБА_1 надано довідку в/ч НОМЕР_2 , яка видана 05.02.2025 року, що він проходить військову службу за призовом під час мобілізації.

Однак, зазначено, що довідка дійсна до 05.03.2025 року (а.с. 11), хоча заявником і надана довідка про рух коштів по картці з січня по червень 2025 року з зазначенням заробітної плати у в/ч НОМЕР_2 (а.с. 12).

Відсутні дані щодо притягнення або не притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності.

Встановлення цих обставин у відповідності до вимог ст. 212 СК України, яка містить перелік осіб, які не можуть бути усиновлювачами, також є обов`язком суду.

Посилання ОСОБА_1 , що відомості про батька дитини зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України також нічим не підтверджено.

Зазначення про це у висновку Дергачівської міської військової адміністрації не позбавляє заявника обов`язку надати відповідні докази.

У відповідності до вимог ст. 312 ч. 2, 3 ЦПК України орган опіки та піклування повинен подати до суду висновок про доцільність усиновлення та відповідність його інтересам дитини, до якого мають бути додані, окрім іншого, і акт обстеження умов життя заявника, складений за місцем його проживання.

Такий акт в матеріалах справи відсутній.

Посилання на таке обстеження у висновку органу опіки та піклування не виключає необхідності його надання.

Стосовно висновку про стан здоров`я дитини, то суд звертає увагу, що при її обстеженні психіатром зазначено тільки нечитаємі цифри без зазначення будь-яких інших даних (а. с. 10).

За таких обставин підстав для задоволення заяви суд не вбачає.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна.

Відповідно до частини першої статті 293, що у розділі ІV «Окреме провадження» ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 4 частини 2 цієї статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про усиновлення.

За правилами статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійснення та охороні гарантованих Конституцією України і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд у такій категорії справ може за власною ініціативною витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

За статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як визначено у статтях 77-80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту дійсного наміру усиновлення, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції на вказану норму ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України не звернув уваги та не врахував, що визначена цією нормою процесуальна активність суду передбачена зокрема при розгляді справ у порядку окремого провадження, ст. 294 ЦПК України, в якому принцип змагальності поступається принципу судового керівництва, який передбачає процесуальну активність суду з метою забезпечення пріоритетного виконання завдання цивільного судочинства, визначеного у ст. 2 ЦПК України.

Так, особливості розгляду справ про усиновлення, визначені главою 5 розділу ІV (статті 310-314) Цивільного процесуального кодексу України.

Так, відповідно до статей 3, 4, 5, 7 Сімейного Кодексу України кожна особа має право на проживання в сім`ї. Сім`я створюється, в тому числі, і на підставі усиновлення. Держава створює пріоритет сімейного виховання дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

Усиновленою може бути дитина (ч. 1 ст. 208 СК України). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з положеннями статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 211 СК України усиновлювачем може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини. Усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років.

Згідно з положеннями статті 217 СК України усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків. Згода батьків на усиновлення дитини має бути безумовною. Угода про надання усиновлювачем плати за згоду на усиновлення дитини батькам, опікунам чи іншим особам, з якими вона проживає, є нікчемною. Згода батьків на усиновлення може бути дана ними лише після досягнення дитиною двомісячного віку. Якщо мати чи батько дитини є неповнолітніми, крім їхньої згоди на усиновлення потрібна згода їхніх батьків. Письмова згода матері на усиновлення засвідчується нотаріусом. Мати, батько дитини мають право відкликати свою згоду на усиновлення до набрання чинності рішенням суду про усиновлення.

Статтею 218 СК України передбачено, що для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові та стану здоров`я. Дитина має бути проінформована про правові наслідки усиновлення. Усиновлення провадиться без згоди дитини, якщо вона у зв`язку з віком або станом здоров`я не усвідомлює факту усиновлення. Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім`ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що вирішуючи заяву по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона необхідна); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги частин 1 - 3 статті 218 СК щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам.

Статтею 223 СК України встановлено, що особа, яка бажає усиновити дитину, подає до суду заяву про усиновлення. Подання такої заяви через представника не допускається. Заява про усиновлення може бути відкликана до набрання чинності рішенням суду про усиновлення.

Відповідно до положень статті 224 СК України суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; особу дитини та стан її здоров`я; ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити.

Статтею 207 СК України визначено, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Згідно зі статтею 8 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ETS N58), прийнятої 24 квітня 1967 року в Страсбурзі, і яка, відповідно до статті 9 Конституції України, є складовою частиною національного законодавства України, компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише тоді, коли впевниться, що воно здійснюється в інтересах дитини. Кожного разу компетентний орган звертає особливу увагу на те, щоб це усиновлення забезпечило дитині стабільні та гармонійні домашні умови.

Частиною першою статті 21 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що держави-учасниці, які визнають і/чи дозволяють існування системи усиновлення, забезпечують, щоб найкращі інтереси дитини враховувалися в першочерговому порядку.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Суд, постановляючи рішення про усиновлення неповнолітньої особи, враховує мотиви, на підставі яких особи бажають усиновлення, можливість їхнього спільного проживання, їхній сімейний стан та стан здоров`я, а також інші обставини, що мають істотне значення.

При дотриманні всіх умов, встановлених СК України, здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини суд постановляє рішення, яким оголошує цю особу усиновлювачем дитини.

Судом було встановлено, що згідно повторного свідоцтва про народження ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 ; Її батьками зазначені: батько - ОСОБА_12 , мати - ОСОБА_2 .

Свідоцтво видано 10 вересня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дергачівського районного управління юстиції Харківської області серія НОМЕР_4 (а.с. 8).

Заявник ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 14 вересня 2024 року, що вбачається з ксерокопії свідоцтва про шлюб, виданого Дергачівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 14 вересня 2024 року серія НОМЕР_5 (а.с. 6).

Окрім цього, матеріали справи містять копію свідоцтва про шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрований 15 березня 2019 року серія НОМЕР_6 . (а.с.66).

Всупереч вказаної норми ст. 89 ЦПК України суд не надав оцінки вказаним документам, з яких вбачається, що ОСОБА_1 вперше уклав шлюб з ОСОБА_5 15 березня 2019 року, після чого його дружина змінила своє прізвище на прізвище свого чоловіка - заявника ОСОБА_1 , і тому при другій реєстрації шлюбу 14 вересня 2024 року між ними після розлучення мати дитини ОСОБА_5 мала вже прізвище ОСОБА_1 .

Визначальним для правильного вирішення даної справи є з`ясування питання про те, чи провадиться усиновлення дитини у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Тому усі вищевказані сумніви, які виникли у суду, та суперечності у документах, суд першої інстанції мав усунути та з`ясувати під час розгляду справи та викласти свої висновки у рішення по суті заяви, діючи відповідно до положень ч. 5 ст. 12 ЦПК України, в якій передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно ст. 312 ЦПК України суддя під час підготовки справи про усиновлення дитини до розгляду вирішує питання про участь у ній як заінтересованих осіб відповідного органу опіки та піклування, а у справах, провадження в яких відкрито за заявами іноземних громадян, - уповноваженого органу виконавчої влади.

Орган опіки та піклування повинен подати суду висновок про доцільність усиновлення та відповідність його інтересам дитини.

До висновку органу опіки та піклування мають бути додані:

1) акт обстеження умов життя заявника, складений за місцем його проживання;

2) свідоцтво про народження дитини;

3) медичний висновок про стан здоров`я дитини, про її фізичний і розумовий розвиток;

4) у випадках, встановлених законом, згода батьків, опікуна, піклувальника дитини, закладу охорони здоров`я або навчального закладу, а також самої дитини на усиновлення.

Суд у разі необхідності може вимагати подання інших документів.

Суд першої інстанції всупереч вказаних норм ст.ст. 12, 312 ЦПК України не забезпечив наявність у справі всіх необхідних для ухвалення рішення щодо усиновлення документів, внаслідок чого помилково відмовив у задоволенні заяви.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи, дитина, яку бажає усиновити заявник - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , має вік - повних шістнадцять років. Вона проживає в сім`ї заявника.

Свою письмову згоду на усиновлення, згідно положень частини 1 статті 218 СК України, дитина надала (а.с.17).

Разом з тим, всупереч ч. 1 ст. 313 ЦПК України суд розглянув справу про усиновлення дитини за відсутності дитини, яка за своїм віком і станом здоров`я усвідомлює факт усиновлення.

В результаті опитування дитини ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції було встановлено, що вона бажає бути донькою заявника, що між ними у їх сім`ї склались фактично відносини теплі відносини з заявником, як з рідним батьком, та вона давно мріяла взяти прізвище та по-батькові заявника, це для неї дуже важливо.

Відомості про батька дитини ОСОБА_5 записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, про що свідчить Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, в такому разі, за правилами статті 219 СК України усиновлення дитини провадиться без згоди батьків, якщо вони невідомі.

Згідно висновку Дергачівської міської військової адміністрації Харківського району Харківської області про доцільність усиновлення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідність усиновлення інтересам дитини від 07 липня 2025 року , є доцільним усиновлення ОСОБА_5 громадянином України ОСОБА_1 , що відповідає інтересам дитини.

Відповідно до частини 1 статті 220 СК України на усиновлення дитини одним із подружжя потрібна письмова згода другого з подружжя, засвідчена нотаріально, матір дитини надала нотаріально завірену згоду на усиновлення її доньки ОСОБА_5 її чоловіком - ОСОБА_1 , яку також підтвердила особисто в своїх поясненнях в суді апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка є матір`ю ОСОБА_5 , перебувають у шлюбі з 15 березня 2019 року та мають одну спільну дитину, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно копії витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 не притягувався до кримінальної відповідальності.

Згідно акту обстеження умов проживання від 03 липня 2025 року по АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 . Зазначено, що ОСОБА_1 усвідомлює відповідальність, яку буде покладено на нього після усиновлення дитини ОСОБА_5 . За результатами бесіди з членами родини та дівчини служба у справах дітей вважає, що усиновлення дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 є доцільним та таким, що відповідатиме інтересам дитини.

Наведене свідчить, що дитина ОСОБА_5 дійсно значний проміжок часу перебуває на утриманні заявника, та вважає ОСОБА_1 своїм батьком.

Тож, усі вищевказані обставини існували ще з 2019 року, до оголошення в Україні мобілізації та воєнного стану, та існують на час звернення заявника до суду. Обґрунтованих відомостей про те, що заявник зловживає своїх правом з протиправною метою - в матеріалах справи немає.

Враховуючи вік, стан здоров`я та матеріальне становище усиновлювача, апеляційний суд встановив, що будь-якої корисливої або іншої зацікавленості в усиновленні з боку заявника немає, його намір відповідає вимогам законодавства та моральним засадам суспільства; заявник є здоровою людиною, має стійке бажання виховувати та утримувати дитину, усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов життя.

Також встановлено, що заявник раніше не судимий, на обліку нарколога та психіатра не перебуває, веде здоровий спосіб життя, хронічних захворювань та протипоказань щодо усиновлення дитини не має. Окрім цього, ОСОБА_1 є військовослужбовцем, бере безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, має стабільний дохід, житло та належні житлові умови для проживання дитини.

Відповідно до статі 232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

У відповідності до статті 229 СК України особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини або повнолітньої особи. Якщо усиновлюється дитина, яка досягла семи років, то для запису усиновлювача матір`ю, батьком потрібна згода дитини, крім випадку, передбаченого частиною четвертою статті 218 цього Кодексу. Суд задовольняє таку заяву усиновлювача у рішенні про усиновлення, якщо це відповідає інтересам дитини.

За правилами статті 231 СК України якщо усиновлювачами є одночасно жінка та чоловік і якщо вони записуються батьками дитини, відповідно змінюються прізвище та по батькові дитини. За заявою усиновлювачів може бути змінено ім`я дитини. Для такої зміни потрібна згода дитини. Така згода не вимагається, якщо дитина живе в сім`ї усиновлювачів і звикла до нового імені. Якщо усиновлювач записується батьком дитини, відповідно змінюється по батькові дитини. Якщо усиновлюється повнолітня особа, її прізвище, ім`я та по батькові можуть бути змінені у зв`язку з усиновленням за заявою усиновлювача та усиновленої особи. Про зміни, передбачені у цій статті, суд зазначає у рішенні про усиновлення.

На підставі рішення суду про усиновлення в актовий запис про народження дитини або повнолітньої особи, складений органами державної реєстрації актів цивільного стану України, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни і видає нове Свідоцтво про народження з урахуванням цих змін. Свідоцтво про народження, що було видане раніше, скасовується (стаття 233 СК України).

Відповідно до підпункту 20 пункту 1 Розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з пунктом 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Відповідно до статті 228 СК України особи, яким у зв`язку з виконанням службових обов`язків доступна інформація щодо усиновлення (перебування осіб, які бажають усиновити дитину, на обліку, пошук ними дитини для усиновлення, подання заяви про усиновлення, розгляд справи про усиновлення, здійснення нагляду за дотриманням прав усиновленої дитини тощо), а також інші особи, яким став відомий факт усиновлення, зобов`язані не розголошувати її, зокрема і тоді, коли усиновлення для самої дитини не є таємним (частина 1). Відомості про усиновлення видаються судом лише за згодою усиновлювача, крім випадків, коли такі відомості потрібні правоохоронним органам, суду у зв`язку з цивільною справою чи кримінальним провадженням (частина 2). Таємниця усиновлення забезпечується також відповідно до статей 229-231 цього Кодексу (частина 3). Особи, які розголосили таємницю усиновлення, несуть відповідальність, встановлену законом (частина 4).

Згідно зі статтею 314 ЦПК України за результатами розгляду заяви про усиновлення суд ухвалює рішення. У разі задоволення заяви суд зазначає у резолютивній частині рішення про усиновлення дитини або повнолітньої особи заявником (заявниками). За клопотанням заявника (заявників) суд вирішує питання про зміну імені, прізвища та по батькові, дати і місця народження усиновленої дитини, про зміну імені, прізвища, по батькові усиновленої повнолітньої особи, про запис усиновлювачів батьками. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про усиновлення, відносяться на рахунок заявника (заявників). Усиновлення вважається здійсненим із дня набрання законної сили рішенням суду. Для внесення змін до актового запису про народження усиновленої дитини або повнолітньої особи копія рішення суду надсилається до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення, а у справах про усиновлення дітей іноземцями - також до уповноваженого органу виконавчої влади.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.(частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Водночас, закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту дійсного добросовісного наміру усиновлення, а тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Встановивши наведені фактичні обставини у цій справі, від яких залежить правильне вирішення спору, застосовуючи положення вищенаведених норм права апеляційний суд вважає, що заявник виконав всі умови, встановлені законодавством для усиновлення, він має здібності особи, яка бажає усиновити дитину, може забезпечити стабільні та гармонійні умови життя дитини, тому є всі підстави для задоволення заяви про усиновлення дитини, яке провадиться у її найвищих інтересах.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав неповну оцінку, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, суд першої інстанції всупереч п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, при цьому порушив вказані норми цивільного процесуального права, внаслідок чого не встановив дійсні обставини справи, дійшов до помилкових висновків та ухвалив помилкове рішення, не застосував відповідні норми матеріального права, які підлягали застосуванню, тому суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасовує із ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про усиновлення.

За положенням частини четвертої статті 314 України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про усиновлення, відносяться на рахунок заявника (заявників).

Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Філатова Павла Аркадійовича - задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 05 вересня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Служба у справах дітей Дергачівської міської ради Харківського району Харківської області та ОСОБА_2 про усиновлення - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , рнокпп НОМЕР_7 ) усиновлювачем ОСОБА_5 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , рнокпп НОМЕР_8 ).

Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки м.Дергачі, Дергачівського району, Харківської області, №93 від 10 червня 2009 року, здійснений Відділом реєстрації актів цивільного стану Дергачівського районного управління юстиції Харківської області, в частині відомостей про прізвище змінити з « ОСОБА_5 » змінити на « ІНФОРМАЦІЯ_7 », в частині відомостей по батькові у графі «по батькові» змінити з « ОСОБА_5 » на « ІНФОРМАЦІЯ_7 »; в графі «батько» змінити з « ОСОБА_12 Громадянин України» на: « ОСОБА_1 , Громадянин України», решту даних залишити без змін.

Усиновлення вважається здійсненим у день набрання чинності судовим рішенням про усиновлення.

Особи, яким у зв`язку з виконанням службових обов`язків доступна інформація щодо усиновлення (перебування осіб, які бажають усиновити дитину, на обліку, пошук ними дитини для усиновлення, подання заяви про усиновлення, розгляд справи про усиновлення, здійснення нагляду за дотриманням прав усиновленої дитини тощо), а також інші особи, яким став відомий факт усиновлення, зобов`язані не розголошувати її, зокрема і тоді, коли усиновлення для самої дитини не є таємним.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про усиновлення, віднести на рахунок заявника.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 03 листопада 2025 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді колегії Ю.М.Мальований.

Н.П.Пилипчук.