Справа № 368/169/20
Головуючий у суді першої інстанції: Закаблук О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року Київським апеляційним судом в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 21 квітня 2025 року, ухвалене у складі судді Закаблук О.В., повний текст якого складений 13 травня 2025 року, у справі № 368/169/20 за позовом ОСОБА_2 до Управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: ОСОБА_1 , про скасування державної реєстрації земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: ОСОБА_1 , про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зазначає, що вона є власником земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 16 жовтня 2009 року, виданого на підставі рішення Кагарлицької міської ради № 298 від 23 грудня 2008 року, кадастровий номер 32 222 10100:01:470:0008. ОСОБА_1 є користувачем сусідньої земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Рішенням Кагарлицької міської ради № 145 від 29 грудня 2011 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності та надано у власність ОСОБА_1 земельні ділянки площею 0,1000 га цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд та 0,0681 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих по АДРЕСА_2 , а 28 лютого 2012 року видано їй державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, яка межує із земельною ділянкою позивачки. В червні 2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до неї, Кагарлицької міської Ради, ДП «Центр державного земельного кадастру» про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації та скасування рішення міської ради. Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 27 жовтня 2010 року позов було задоволено. Рішенням апеляційного суду Київської області від 18 січня 2011 року рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 27 жовтня 2010 року було скасовано й ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Оскільки земельна ділянка ОСОБА_1 накладалась на її земельну ділянку, вона змушена була звернутись до суду з позовом про скасування рішення Кагарлицької міської ради від 29.12.2011 року про затвердження технічної документації із землеустрою та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку від 28 лютого 2012 року. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року рішення Кагарлицької міської ради № 145 від 29 грудня 2011 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1000 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд розташованих по АДРЕСА_2 , було скасовано. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №428398, кадастровий номер :01:470:0012, виданий 28 лютого 2012 року на ім`я ОСОБА_1 . За результатами повторних кадастрових зйомок і вимірів, державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у Кагарлицькому районі Київської області встановлено, що зовнішні межі її земельної ділянки перекриваються межами суміжної земельної ділянки ОСОБА_1 , що підтверджується копією листа Держземагенства України від 24 жовтня 2013 року. За результатами експертного земельно-технічного дослідження, проведеного судовим експертом Барановим Ю.Л. вбачається, що земельна ділянка, площею 0,1000 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, що належить ОСОБА_1 та розташована по АДРЕСА_2 , частково накладається на земельну ділянку, яка належить їй на підставі державного акту на право власності на землю, площею 0,0833 га, цільовий призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, та розташована по АДРЕСА_1 . Площа накладання складає 0,0101 га, а технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують права власності ОСОБА_1 на її спірну земельну ділянку не відповідає вимогам чинного на той час законодавства. Відповідно до рішення Апеляційного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року було встановлено, що зовнішні межі її земельної ділянки перекриваються межами суміжної земельної ділянки ОСОБА_1 . Також у додатку до повідомлення про відмову у виправленні помилок від 10.07.2018 року зазначено, що при розгляді її заяви було виявлено перетин її земельної ділянки з сусідніми земельними ділянками з кадастровими номерами :01:470:0012, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 ) та належить ОСОБА_1 (площа перетинання 68,3317%) та :01:470:0009, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_4 ) та належить ОСОБА_3 (площа перетинання 14,1858%). Оскільки рішенням Кагарлицької міської ради було передано вказану ділянку їй у 2008 році, а відповідачка ОСОБА_1 набула право власності на свою земельну ділянку пізніше, у 2016 році, то слід вважати, що саме межі земельної ділянки ОСОБА_1 частково накладаються на її земельну ділянку. Реєстрація земельної ділянки у такому варіанті, який є на сьогодні, позбавляє її можливості зареєструвати її земельну ділянку. Виходячи з цього, державну реєстрацію земельної ділянки ОСОБА_1 необхідно скасувати, оскільки вона була позбавлена права власності на дану земельну ділянку відповідно до рішення Апеляційного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просила скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, розташованих по АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; скасувати запис у поземельній книзі щодо права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, розташованих по АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 у Державному земельному кадастрі.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 21 квітня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням, для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд розташованих по АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Скасовано запис у поземельній книзі щодо права власності на земельну ділянку, - площею 0,1000 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, розташованих по АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 у Державному земельному кадастрі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просила скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 . Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що ОСОБА_2 не було доведено факту порушення її права, обрано неефективний спосіб захисту та остання протягом тривалого часу не вчиняла дій щодо скасування державної реєстрації її права власності, що свідчить про те, що ОСОБА_2 раніше вважала її права непорушеними, а позов було подано з надуманих підстав. Так, ОСОБА_2 сама зазначила, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 29.10.2015 року був скасований державний акт, виданий на ім`я ОСОБА_1 , що в свою чергу було підставою для скасування державної реєстрації права власності. А тому, додаткове скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га з цільовим призначенням, - для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, розташованих по АДРЕСА_2 за нею у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та скасування запису у поземельній книзі щодо права власності на земельну ділянку не є ефективним засобом судового захисту. Окрім того, зазначає, що в дійсності відсутнє накладання її земельної ділянки на земельну ділянку ОСОБА_2 . Виготовлення ПП «Абрис Альфа» технічної документації на земельну ділянку ОСОБА_2 відбулося з грубим порушенням вимог чинного законодавства, під час виготовлення державного акту ОСОБА_2 межі її земельної ділянки в натурі (на місцевості) не встановлювались, через що і відбулося самовільне захоплення позивачкою частини земельної ділянки, яка їй не передавалась.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні адвокат Клапчук Ф.П., який діє в інтересах Воловенко Р.П., Семенченко Я.А., яка діє в інтересах Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_2 та її представник адвокат Філіповська В.В. проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 16 жовтня 2009 року, виданого на підставі рішення Кагарлицької міської ради № 298 від 23 грудня 2008 року, позивачка ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням, - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 32 222 10100:01:470:0008.

ОСОБА_1 є користувачем сусідньої земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

Рішенням Кагарлицької міської ради № 145 від 29 грудня 2011 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності та надано у власність ОСОБА_1 земельні ділянки: площею 0,1000 га, - з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд; площею 0,0681 га, - з цільовим призначенням, - для ведення особистого селянського господарства, розташованих по АДРЕСА_2 .

28 лютого 2012 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, з цільовим призначенням, - для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, яка межує із земельною ділянкою позивачки.

В червні 2010 року ОСОБА_1 в іншому цивільному провадженні звернулась до суду з позовом до позивачки ОСОБА_2 , Кагарлицької міської Ради, ДГТ «Центр державного земельного кадастру», про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації та скасування рішення міської ради.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 27 жовтня 2010 року позов було задоволено. Рішенням апеляційного суду Київської області від 18 січня 2011 року рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 27 жовтня 2010 року було скасовано й ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Оскільки було встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_1 накладалась на земельну ділянку ОСОБА_4 , позивачка звернулася до суду з позовом про скасування рішення Кагарлицької міської ради від 29.12.2011 року про затвердження технічної документації із землеустрою та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку від 28 лютого 2012 року.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року рішення Кагарлицької міської ради № 145 від 29 грудня 2011 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, розташованих по АДРЕСА_2 , було скасовано. Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 428398, кадастровий номер :01:470:0012, виданий 28 лютого 2012 року на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, розташованих по АДРЕСА_2 .

За результатами повторних кадастрових зйомок і вимірів, державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у Кагарлицькому районі Київської області встановлено, що зовнішні межі земельної ділянки позивачки ОСОБА_2 перекриваються межами суміжної земельної ділянки ОСОБА_1 . Вищевказаний факт підтверджується копією листа Держземагенства України від 24 жовтня 2013 року.

Відповідно до висновку за результатами експертного земельно-технічного дослідження, проведеного судовим експертом КНІСЕ Барановим Ю.Л.№ 1-Д/04/15 від 30 квітня 2015 року, вбачається, що земельна ділянка, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням, для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, що належить ОСОБА_5 , та розташована по АДРЕСА_2 , частково накладається на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на землю, площею 0,0833 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, та розташована по АДРЕСА_1 . Площа накладання складає 0,0101 га, а технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують права власності відповідачки ОСОБА_1 , на її спірну земельну ділянку, не відповідає вимогам чинного на той час законодавства, оскільки у ній відсутні обов`язкові документи та матеріали, зокрема: матеріали польових геодезичних робіт; заява ОСОБА_1 про складення державного акту; збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів; відомість обробки теодолітного ходу.

ОСОБА_2 порушила перед судом питання про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, розташованих по АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; та скасування запису у поземельній книзі щодо права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, розташованих по АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 у Державному земельному кадастрі.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Проте, колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами першою та другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

При цьому Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правова позиція Великої Палати верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Належним відповідачем у спорі є та особа, яка є носієм цивільних прав та обов`язків, та до якої має бути звернута відповідна вимога позивача.

Зокрема, належним відповідачем у справі щодо скасування державної реєстрації права є особа, прав та інтересів якої стосується така реєстрація.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, заявляючи вимоги про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, розташованих по АДРЕСА_2 , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 , та скасування запису у поземельній книзі щодо права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, розташованих по АДРЕСА_2 , у Державному земельному кадастрі за ОСОБА_1 , позивачка ОСОБА_2 визначила відповідачамиУправління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області та Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), які не можуть бути самостійними суб`єктами цивільно-правових відносин, та сторонами у спорі, пов`язаному із порушенням права позивачки на земельну ділянку, а відтак, не є належними відповідачами у даній справі.

Оскільки оскаржувані реєстраційні дії стосуються ОСОБА_1 , саме вона мала бути відповідачем у даній справі.

Проте, ОСОБА_2 позовних вимог до ОСОБА_1 не заявляла. ОСОБА_1 була залучена судом до участі у справі як третя особа.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснює лише контролюючі та організаційні функції у сфері реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і не виконує функціональні обов`язки державних реєстраторів. Повноваження стосовно прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень вказаним Законом віднесено до виключної компетенції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідного органу державної реєстрації прав, а не до компетенції територіальних органів Міністерства юстиції України.

Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства. Частиною 1 вказаної статті визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_2 заявлено вимоги до неналежного відповідача, у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення її позову.

Відповідно, рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 21 квітня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові ОСОБА_2 до Управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Згідно з ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2 522,40 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 21 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: ОСОБА_1 , про скасування державної реєстрації земельної ділянки, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 522,40 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 03 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді