Провадження № 2/185/7790/25
У Х В А Л А

03 листопада 2025 року суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Головін В.О., ознайомившись із позовною заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди -

В С Т А Н О В И В :

17 вересня 2025 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди.

24 вересня 2025 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею у даній цивільній справі визначено суддю Головіна В.О.

Вища рада правосуддя згідно Рішення № 1589/0/15-25 від 29 липня 2025 року з 4 серпня 2025 року змінила територіальну підсудність судових справ Межівського районного суду Дніпропетровської області шляхом її передачі до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху з наступних підстав.

Позовна заява містить не вірне найменування суду першої інстанції, до якого подається заява (п. 1 ч. 3 ст. 175 ЦПК України).

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, відповідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір».

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою, ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У позовній заяві вказана ціна позову 58 225 грн. 26 коп. та позивачем до заяви додано платіжну інструкцію № 27325 від 27 серпня 2025 р. про сплату судового збору у сумі 3028,00 грн., який було сплачено на рахунок Межівського районного суду Дніпропетровської області.

Позивачу зазначено про необхідність сплати судового збору у сумі 3028,00 грн. на рахунок Павлоградсього міськрайонного суду Дніпропетровської області з наданням суду документу, що підтверджує доплату судового збору та зазначити у позовній заяві найменування суду першої інстанції, до якого подається заява.

Ухвала про залишення позовної заяви без руху від 29 вересня 2025 року направлена позивачу та його представнику в електронний кабінет. Документ був доставлений до електронного кабінету позивача та його представника 01 жовтня 2025 року, відповідно довідки про доставку електронного документу.

На виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху 27 жовтня 2025 року представник позивач надав суду заяву, в якій просить суд відкрити провадження по у даній цивільній справі та в обгрунтування заяви зазначив, що судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом.

Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону України «Про судовий збір»). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про судовий збір» платники судового збору громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом. Держава ставить сплату судового збору як передумову звернення до суду, а тому й судовий збір повинен бути сплачений до подачі позовної заяви в суд.

Позивач (заявник, скаржник) виконує свій обов`язок щодо сплати судового збору в момент зарахування визначеної Законом України «Про судовий збір» суми до спеціального фонду Державного бюджету України.

Співвідношення принципу доступу до правосуддя та обов`язку сплати судового збору під час звернення до суду вимагає від суду тлумачити будь-які обов`язки зі сплати судового збору так, щоб жодним чином не ускладнити їх виконання позивачем (заявником, скаржником).

За загальним правилом позовні заяви подаються за місцем розташування відповідача (стаття 26 ЦПК України). Інші правила територіальної юрисдикції (підсудності) спорів визначаються параграфом третім глави другої розділу першого ЦПК України. За положеннями цих норм первинне визначення територіальної юрисдикції (підсудності) справи здійснюється позивачем самостійно на підставі цих норм закону.

Однак суд може й не погодитись з вибором позивачем підсудності справи, в такому випадку він повинен передати справу на розгляд іншому суду (стаття 31 ЦПК України) та самостійно направити у цей суд матеріали справи. При цьому виправданим є таке направлення до початку здійснення будь-яких інших процесуальних дій, у тому числі в частині перевірки дотримання вимог процесуального закону до форми та змісту позовної заяви та доданих до неї додатків.

Стаття 9 Закону України «Про судовий збір» встановлює, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, а також на забезпечення архітектурної доступності приміщень судів, доступності інформації, що розміщується в суді, для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення.

Зарахування коштів до Державного бюджету України свідчить по те, що з моменту їх зарахування вони стають коштами дохідної частини Державного бюджету України, однак повинні витрачатись на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади. При цьому, виходячи зі змісту зазначеної норми, законодавство не визначає, що кошти державного бюджету, які зараховані до Державного бюджету за розгляд певної справи певним судом, повинні витрачатись лише на функціонування цього суду.

Розміри судового збору, що надійшли за розгляд справ судами України, враховуються по кожному суду, за їх надходження, застосування пільг щодо сплати судового збору та їх використання суди звітують перед Державною судовою адміністрацією України (далі ДСА України), а ДСА України перед Державною службою статистики України (наказ Державної судової адміністрації України від 21 грудня 2012 року № 172 (зі змінами) у редакції наказу ДСА України від 04 листопада 2022 року № 404).

Однак це також не означає, що суди як органи судової влади, що здійснюють функції правосуддя, є автономними у цій своїй діяльності, оскільки кошти судового збору є коштами спеціального фонду Державного бюджету України в цілому та вони не спрямовуються лише на здійснення правосуддя виключно тим судом, що розглядає справу.

Виходячи з термінології Порядку № 787 кошти судового збору, що сплачені позивачем на рахунок певного суду, вважаючи, що справа підсудна саме цьому суду, не відносяться до коштів, які повертаються на підставі цього порядку.

Отже, судовий збір є сплаченим з моменту зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України, і суд, який отримав справу, не має права вимагати повторної сплати судового збору за місцем розгляду справи.

З огляду на вищевикладене МСТБУ вмотивовано переконані що, судовий збір у справі є сплаченим з моменту зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України, незалежно від того, на реквізити якого суду він сплачений, та має право просити суд відкрити провадження по справі.

Таким чином, ухвала про залишення позовної заяви без руху від 29 вересня 2025 року позивачем не виконана.

Суд зазначає, що доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання заявником певного процесуального алгоритму, що в даному випадку передбачений ЦПК України.

Оскільки процесуальним законом чітко встановлені вимоги до оформлення заяви, судом в ухвалі про залишення позову без руху наголошено на необхідності усунення конкретних недоліків заяви, а заявник, отримавши та ознайомившись із такою ухвалою, у наданий судом термін вказані недоліки не усунув, тому позовну заяву суд вимушений вважати неподаною і повернути позивачу, відповідно до вимог ст. 185 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Одночасно із цим суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. ст. 185, 260, 261, 353-355 ЦПК України, суддя -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди - повернути позивачу.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання до Дніпровського апеляційного суду апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвалу не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Ухвала знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Cуддя: В. О. Головін