Ухвала

03 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 203/1995/23

провадження № 61-13265ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу адвоката Кенжиної Олени Олександрівни як представника ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Дніпра від 05 червня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь розраховану за період з лютого 2022 року до травня 2023 року суму неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 138 012,02 грн.

Центральний районний суд м. Дніпра рішенням від 05 червня 2025 року позов задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01 лютого 2022 року до 31 травня 2023 року в сумі 57 916,00 грн. В решті позову відмови. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 24 вересня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кенжиної О. О. залишив без задоволення, а рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 05 червня 2025 року - без змін.

24 жовтня 2025 року адвокат Кенжина О. О. як представник ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Центрального районного суду м. Дніпра від 05 червня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року у цій справі.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028,00 грн.

Ціна позову у цій справі становить 138 012,02 грн, що станом на 01 січня 2025 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).

Представник заявника у касаційній скарзі зазначає, що ця справа має виняткове значення для ОСОБА_1 (підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), оскільки сума стягнутої пені за прострочення сплати аліментів є значною для відповідача, на утриманні якого перебувають ще троє неповнолітніх дітей, двох із яких відповідач виховує без участі їх матері. Особливо, враховуючи відсутність постійного доходу у відповідача та його проживання в країні, де вже багато років йдуть постійні бойові дії (Сирії). Висновки суду щодо наявності підстав для стягнення пені є явно несправедливими, оскільки судами взагалі не врахована необізнаність відповідача із наявністю відкритого виконавчого провадження. В той же час, на наступний день після ознайомлення із даним виконавчим провадження про стягнення аліментів, відповідач добровільно погасив всю наявну заборгованість, внаслідок чого виконавче провадження закрито його повним виконанням. Також, між сторонами вже багато років існує спір про поділ майна подружжя та позивачка намагається штучно, використовуючи спільних дітей, збільшити розмір заборгованості для того, щоб в подальшому перешкоджати відповідачу в реалізації прав власника на частину спільного майна. Таким чином, дана справа надзвичайно важлива для відповідача, в тому числі й тому, що останній намагається не допускати зловживання зі сторони колишньої дружини, щодо використання спільних дітей проти Відповідача.

Оцінка судом «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Аналіз наведених у скарзі доводів не дає підстав для висновку про те, що вказана справа має виняткове значення для ОСОБА_1 , оскільки незгода з оскаржуваними судовими рішеннями не свідчить про винятковість справи для заявника та про обставини дійсної винятковості цієї справи, які б виділяли вимоги заявника у вказаному спорі в якусь особливу категорію спорів. Крім того, незгода з рішеннями судів попередніх інстанцій не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для заявника внаслідок прийняття таких судових рішень.

Інших випадків, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в цій справі, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі не обґрунтовано.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено в справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і вони не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки ухвалені у цій справі судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Кенжиної Олени Олександрівни як представника ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Дніпра від 05 червня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов