КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №362/8015/24 Головуючий у І інстанції - Лебідь-Гавенко Г.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2025 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 , стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс», суб`єкт оскарження: Васильківський відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту,-

установив:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Васильківського міськрайонного суду Київської області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту,стягувач: ТОВ «Вердикт Фінанс», суб`єкт оскарження: Васильківський ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ).

Свої вимоги мотивувала тим, що в провадженні Васильківського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області знаходилось виконавче провадження НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа №2/362/136/14 від 21 серпня 2014 року виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з неї на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» боргу в сумі 23406,65 грн.

У даному виконавчому провадженні державним виконавцем 30 квітня 2015 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все нерухоме майно в межах звернення стягнення.

28 травня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

У подальшому, їй стало відомо про наявність обтяження у виді арешту на все нерухоме майно на підставі постанови державного виконавця від 30 квітня 2015 року у виконавчому провадженні НОМЕР_1.

Перевіркою Єдиного реєстру виконавчих проваджень, не встановлено відкритих виконавчих проваджень відносно неї, боржником вона не значиться, стягувачом повторно виконавчий лист до виконавчої служби не пред`являвся, ТОВ «Вердикт Фінанс» визнано банкрутом та як юридичну особу припинено.

Вказувала, що вона звернулася з клопотанням до Васильківського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), щодо зняття арешту з майна, проте виконавчою службою було повідомлено про відсутність правових підстав для зняття арешту з майна.

Зазначала, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника за відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Просила суд, зобов`язати Васильківський ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з її нерухомого майна, який внесено 28 травня 2015 року за реєстраційним номером 9837782 (спеціальний розділ), на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП НОМЕР_1 від 30 квітня 2015 року ВДВС Васильківського міськрайонного управління юстиції, Київська область.

УхвалоюВасильківського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2025 року у задоволенні зазначеної вище скарги відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що згідно Єдиного реєстру боржників відомостей про запис неї, як боржника, інформації не знайдено, матеріальних претензій, як боржнику, їй не пред`являлось, постанова про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_2 та постанова про стягнення виконавчого збору з боржника по зазначеному виконавчому провадженні, згідно вимог законодавства України, вона не отримувала.

Факт накладення арешту на все нерухоме майно на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП НОМЕР_1 від 30 квітня 2015 року Відділу ДВС Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області підтверджено і листом Васильківського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) від 30 вересня 2024 року.

Також, зазначеним листом повідомлено, що 28 травня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державний виконавцем відповідно до цього Закону заходи, щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними).

Інформації, щодо повторного пред`явлення на виконання стягувачом виконавчого листа №2/362/136/14 від 21 серпня 2014 року виданого Васильківським міськрайонним судом про стягнення з неї на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» боргу в сумі 23406,65 грн. лист не містить.

Отже, оскільки стягувач протягом тривалого часу (9 років) повторно не звертав виконавчий лист до виконання, то вона вважає, що останній втратив інтерес у його виконання.

Просила суд, скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги скарги задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що в провадженні ВДВС Васильківського МРУЮ знаходилось виконавче провадження НОМЕР_1 при примусовому виконанні виконавчого листа №2/362/136/14 виданого 21 серпня 2014 року Васильківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» боргу в розмірі 23406,65 грн.

30 квітня 2015 року старшим державним виконавцем ВДВС Васильківського МРУЮ у вказаному виконавчому провадженні винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 25797,31 грн. Заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

28 травня 2015 року виконавчий документ повернуто на адресу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав від 26 серпня 2024 року щодо майна ОСОБА_1 наявне обтяження - накладено арешт на все нерухоме майно в межах суми звернення стягнення 25797,31 грн. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30 квітня 2015 року у виконавчому провадження НОМЕР_1.

Листом від 26 травня 2025 року Васильківський ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) повідомило, що рішення суду згідно виконавчого листа №2/362/136/14 виданого 21 серпня 2014 року Васильківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» боргу в розмірі 23406,65 грн. не виконано, виконавчий збір в розмірі 2340,66 грн. боржником не сплачено.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, щодо не зняття арешту, суд першої інстанції виходив з того, що на момент розгляду вказаної скарги рішення суду виконано боржником не було, а тому, суд першої інстанції дійшов висновку провідсутність підстав для зняття арешту з майна, що було накладено на підставі постанови старшого державного виконавця ВДВС Васильківського МРУЮ від 30 квітня 2015 року в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Отже, для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91, § 40).

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі «Агрокомплекс проти України» від 25 липня 2013 року).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції.

Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Стаття 80 ЦПК України передбачає достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що скарга на дії державного виконавця ґрунтується виключно на поясненнях та припущеннях ОСОБА_1 , щодо необхідності зняття з належного їй майна арешту, накладеного в ході виконавчого провадження, у зв`язку з повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

Крім того, встановлено, що листом від 26 травня 2025 року Васильківський ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) повідомило, що рішення суду згідно виконавчого листа №2/362/136/14 виданого 21 серпня 2014 року Васильківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» боргу в розмірі 23406,65 грн. не виконано, виконавчий збір в розмірі 2340,66 грн. боржником не сплачено

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, не спростованого доводами апеляційної скарги, що скаржником не доведено, та не надано доказів виконання рішення суду та відсутності заборгованості у виконавчому провадженні НОМЕР_1.

Висновок суду по суті скарги на дії державного виконавця є правильним, законним та обґрунтованим, підтверджується матеріалами справи та не спростований ОСОБА_1 належним чином.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу, інформація, щодо повторного пред`явлення на виконання стягувачом виконавчого листа відсутня, а тому, останній втратив інтерес у його виконанні, тому що стягувач протягом тривалого часу (9 років) повторно не звертав виконавчий лист до виконання, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Апеляційний суд звертає увагу, що виконавчий документ було повернуто стягувачу з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV, чинного до 05 січня 2017 року, що відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у вказаній редакції, не позбавляло стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Згідно ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, з огляду на наведені норми Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV, у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, тому на час повернення виконавчого листа стягувачу у державного виконавця були відсутні передбачені законом підстави для зняття арешту з майна боржника.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції невсебічно перевірив всі обставини по справі та застосував норми матеріального та процесуального права, які не підлягали застосуванню до відносин, які склалися між сторонами, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі розглянуто скаргу, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом, оскільки не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 05 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба