Єдиний унікальний номер 205/5803/25
Номер провадження2/205/3288/25
10 вересня 2025 року м. Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В.
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області, про визнання права власності,-
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі Позивачі) звернулися до суду з позовом до Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області, про визнання права власності.
В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що квартира АДРЕСА_1 належить, на праві спільній сумісній власності, на підставі свідоцтва про право власності від 12.12.2001 року, виданого Управлінням економіки Першотравневої райдержадміністрації, згідно з розпорядженням (наказом) від 12.12.2001 року за № 226. Право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано за позивачами Управлінням економіки Першотравневої райдержадміністрації на підставі свідоцтва про право власності та записано у реєстрову книгу за № 771 від 12.12.2001 року.
Далі позивачі зазначають, що 29.08.2024 року з метою реєстрації права власності у Державному реєстрі на нерухоме майно звернулись до державного реєстратора, проте, у здійсненні реєстрації права власності було відмовлено. Згідно рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Духновської Олесі Анатоліївни № 76246856 від 23.11.2024 року, щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , відмовлено у реєстрації права власності у зв`язку із тим, що зазначений населений пункт, а саме, квартира знаходиться на тимчасово окупованій території. Таким чином, неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстроване право.
Узв`язку з вищевикладеним, позивачі змушені звернутися до суду та просити суд визнати за ними, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав.
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивачі подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. У такій заяві позивачі зазначають про повне підтримання своїх позовних вимог та просять здійснити розгляд справи за їх відсутності.
Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 30.04.2025 року у задоволенні клопотання позивача про проведення відкритого судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області, про визнання права власності, вирішено відмовити.
Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.
Представник відповідача у відкрите судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань від такого учасника справи до суду не надходило.
У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення з огляду на наступне.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судовим розглядом встановлено, щоОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 12.12.2001 року, виданого Управлінням економіки Першотравневої райдержадміністрації, згідно з розпорядженням (наказом) від 12.12.2001 року за № 226. Право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано за позивачами Управлінням економіки Першотравневої райдержадміністрації на підставі свідоцтва про право власності та записано у реєстрову книгу за № 771 від 12.12.2001 року.
Матеріалами справи підтверджено, що право власності позивачами набувалося до введення в дію Державного реєстру речових прав, реєстру прав власності на нерухоме майно, воно не зареєстровано в цьому реєстру, про що свідчить інформація з цих реєстрів від 07 жовтня 2025 року.
Відповідно до відомостей з технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , складеного 12.12.2001 року, 3-х кімнатна квартира знаходиться на 4 поверсі 5 поверхового житлового будинку. Квартира має загальну площу 75,1 кв м, яка складається з 3-х кімнат, у тому числі 1-ї кімнати- 18,0 кв. м, 2-ї кімнати -11,7 кв.м., 3-ї кімнати 11, 5 кв.м., кухні 8,6 кв.м., ванної кімнати 2,7 кв.м., вбиральні 1,0 кв.м., коридору, лоджії та балкону.
Зважаючи на те, що право власності позивачами набувалося до введення в дію Державного реєстру речових прав, реєстру прав власності на нерухоме майно, воно не зареєстровано в цьому реєстру, про що свідчить інформація з цих реєстрів від 07 жовтня 2025 року.
Матеріалами справи підтверджено, що 29 серпня 2024 року позивачі звернулися до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Київ з заявою про реєстрацію прав власності на квартиру.
Матеріалами справи також підтверджено, що 23 листопада 2024 року отримали рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 76246856, мотивоване тим, що інформація про реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутня. Направлено запит до Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області, яка повідомила, що зазначений населений пункт, а саме, квартира за адресою: АДРЕСА_3 - знаходиться на тимчасово окупованій території. Таким чином, неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстроване право. Відповідно до ч. 8 ст. 18 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майнові об`єкти нерухомості та їх обтяжень, за умови їх відповідності законодавству і поданим / отриманим документам.
Через військову агресію Російської Федерації, започаткування режиму воєнного стану, активну фазу бойових дій у м. Маріуполь Донецької області, позивачі вимушені була покинути місце свого проживання, що призвело до неможливості отримання відомостей про право власності в іншій спосіб.
Необхідність визнання за позивачами права власності на вищезазначену квартиру зумовлена можливістю розпоряджатися своїм майном відповідно до п. 41 Конституції України.
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту, передбаченого ст.16 ЦК України.
Серед способів захисту цивільних прав та інтересів згідно із ч.2 ст.16 ЦК України передбачено визнання права.
За приписами ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Згідно із ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Згідно із ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках визначених ст.28 цього Закону.
Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності у разі , якщо це право не визнається іншою особою, втрачено або відсутній правовстановлюючий документ.
Таким чином, суд доходить висновку що позивачі у відповідності до норм законодавства України набули право спільної сумісної власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , з наступним здійсненням державної реєстрації такого речового права за позивачами.
Отже, позивачі є власниками квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 75,1 кв.м., право спільної сумісної власності було у свій час зареєстровано належним чином згідно законодавства та ніким не оспорювалось, але на даний час склалася така ситуація, що через російську агресію проти України позивачі не можуть реалізувати свої права як власники, оскільки не можуть отримати юридичний документ щодо свого приміщення, а значить не можуть оформити відповідні документи належним чином.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованою законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Враховуючи, що доводи позивачів знайшли підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі.
Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явився, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Також, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, на виконання вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів необхідно стягнути пропорційно витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 1 211 грн. 20 коп., по 403 грн. 73 коп. на кожного позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.12,13,76,77,81,82,89,259,263,264,265 ЦПК України, суд, -
ВСТАНОВИВ:
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області, про визнання права власності,- задовольнити в повному обсязі.
2. Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 75,1 кв.м.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Мовчан Д.В.