РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.,

за участю секретаря судового засідання Воловіченко Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просить: розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 ; неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати з нею; стягнути з відповідача аліменти на дочку ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 в розмірі частини від усіх видів заробітку, щомісячно до досягнення ними повноліття, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку; після розірвання шлюбу змінити її прізвище на « ОСОБА_5 ».

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з серпня 2015 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох спільних дітей: дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, неодноразові атаки емоційного насилля з боку відповідача. Позивач зазначає, що шлюбні відносини між ними фактично припинені з 2024 року, вони не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечить її інтересам та інтересам дітей.

Крім того, зазначає, що відповідач добровільно не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дітей, незважаючи на те, що дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

З огляду на викладене, оскільки для забезпечення належного рівня життя дитини потрібна фінансова участь обох батьків, позивач вважає, що відповідач, який є здоровим та працездатним, не має інших осіб на утриманні, тому може сплачувати аліменти на рівні частини з усіх видів заробітку.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 травня 2025 року вказану справу передано судді Ішуніній Л. М.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04 червня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

14 серпня 2025 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що він ніколи не застосовував акти емоційного насилля щодо позивача. Разом з тим, він не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки можливості подальшого спільного проживання з позивачем не вбачає.

Щодо визначеного позивачем розміру аліментів вказує, що такий розмір нічим не мотивований, зокрема, відсутня будь-яка інформація про регулярний достатній заробіток у відповідача для того щоб надавати половину від доходу на утримання дітей, не враховано, що він є внутрішньо переміщеною особою.

Крім того, позивачем не наводиться аргументів, що заявлений нею розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей з урахуванням такого самого обов`язку утримувати дітей і у матері. Так, нею не надано доказів, що діти потребують більше витрат ніж середньостатистична дитина їхнього віку, а також, що їх розмір при розподілі порівну на обох батьків буде приблизно відповідати половині доходу відповідача.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що визначений позивачем розмір аліментів є необґрунтованим, не враховує рівність обов`язків батька та матері в утриманні дітей, суперечить його майновому стану, тому просить встановити аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки не повідомив.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін справи.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом установлено, що 08 серпня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 08 серпня 2015 року, виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції серії НОМЕР_1 , актовий запис № 494.

Після реєстрації шлюбу прізвище позивача « ОСОБА_7 ».

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 10 серпня 2016 року та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 28 грудня 2018 року.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо та не зацікавлені у продовженні сімейного життя, тобто шлюбно-сімейні відносини фактично припинили своє існування.

Згідно зі статтею 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Статтею 112 СК України визначено, що шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, суд вважає, що подальше збереження шлюбних відносин суперечитиме інтересам позивача та відповідача, враховуючи, що жодна зі сторін не зверталася до суду з клопотанням про надання строку для примирення, відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, тобто між подружжям відсутні будь-які намагання спрямовані на відновлення сімейних відносин.

Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Позивач просить відновити їй дошлюбне прізвище - « ОСОБА_5 ».

Крім цього, позивач у справі просила залишити проживати з нею дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно з частинами першою-другою статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Судом установлено, що на момент розгляду справи відсутній спір між батьками щодо місця проживання дитини, як позивач, так і відповідач не заперечує, що діти залишаться проживати з позивачем - ОСОБА_1 .

Варто зазначити, що вказане не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю, оскільки суд лише констатував, з ким залишаються проживати діти після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому їхнього місця проживання, оскільки, як встановлено, після припинення фактичних шлюбних відносин діти проживають разом з матір`ю.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині вимог про розірвання шлюбу та залишення проживання дітей з матір`ю.

Згідно з частиною другою статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Що стосується вимоги позивача про стягнення аліментів на дитину, суд зазначає наступне.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Судом установлено, що діти проживають разом з матір`ю та перебувають на її повному утриманні, що відповідачем не спростовувалося.

Згідно з частинами першою та другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною першою статті 51 Конституції України встановлено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями частин першої та другої статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною другою-третьою статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України).

При цьому, як передбачено частиною другою статті 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 року з 01 січня 2025 року - 3 196 грн (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»).

Згідно з частинами першою-третьою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Суд при визначенні розміру аліментів враховує вік дітей, розмір прожиткового мінімуму для дитини, а також те, що малолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувають на утриманні матері, відповідач є особою працездатного віку та зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя.

Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У зв`язку з вищевикладеним, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення аліментів та їх часткове задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на малолітніх дітей в розмірі 1/3 частки на кожну дитину, оскільки позивачем не доведено необхідність стягнення аліментів саме в розмірі 1/2 частки доходу відповідача, можливість сплати останнім аліментів в такому розміру з урахуванням отримуваних ним доходів.

Будь-яких доказів розміру витрат, які позивач несе на утримання дітей щомісячно, та розрахунку необхідних витрат, позивачем суду надано не було. Також позивачем не надано доказів її матеріального стану.

Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню позову.

Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 133 та частиною другою, шостою статті 141 ЦПК України, судові витрати, що включають судовий збір у розмірі 1 211,20 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а також у розмірі 1 005,30 грн на користь держави.

З огляду на викладене та керуючись статтею 51 Конституції України, статтями 105, 110, 112, 141, 180-184, 191 СК України, статтями 1-23, 76-81, 89, 95, 258-259, 263-265, 273, 280-284, 289, 352, 354, 355 ЦПК, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 08 серпня 2015 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 494.

Після розірвання шлюбу відновити позивачу дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ».

Малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів ОСОБА_2 , щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 23 травня 2025 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 005,30 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Л. М. Ішуніна