Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.10.2025 Справа №607/13652/25 Провадження №2/607/4097/2025

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванка О. М.

за участю секретаря судового засідання Лукачат К. Ю.

учасників справи

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, вселення, встановлення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, вселення, встановлення порядку користування квартирою.

В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що власником 3/4 ідеальної частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , іншим власником являється відповідач. Відповідач не допускає позивача до квартири, чинить перешкоди в користуванні власності та не дає йому ключі від квартири, чим створює перешкоди доступу до квартири.

Також з відповідачем не може дійти згоди щодо порядку користування даною квартирою, оскільки йому чиняться перешкоди у доступі до квартири, відповідач не бажає з ним укладати будь-яких домовленостей щодо порядку користування даною квартирою.

У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та усунути позивачу перешкоди зі сторони ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_2 , шляхом вселення позивача ОСОБА_3 та зобов`язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_3 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 . Також встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_2 : у користування ОСОБА_3 виділити житлову кімнату площею 17,1 кв.м. у користування ОСОБА_2 виділити житлову кімнату площею 11,4 кв.м., кухню, ванну кімнату, туалет, кладову, лоджію та коридор залишити в загальному користуванні та стягнути судові витрати.

Представник позивача у судовому засіданні зміст позовних вимог підтримав з підстав та обґрунтувань, викладених у позові, та просив його задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав та не заперечує проти його задоволення.

Відповідно до статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що є усі законні підстави ухвалити рішення про задоволення позову.

При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права.

Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Суд встановив, що квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_3 в розмірі ідеальної частки, та ОСОБА_2 в розмірі ідеальної частки, що підтверджується інформаційною довідкою № 409247219 від 23.01.2025 та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 01.06.2021, зареєстровано в реєстрі № 2252.

Відповідно до технічного паспорта на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого 06.11.2020 ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», квартира, загальною площею 50,5 кв., житловою 28,5 кв. м., складається з: коридору, площею 8,7 кв. м., кладової, площею 0,5 кв. м., ванної, площею 2,7 кв. м., туалет, площею 1,3 кв. м., кухні, площею 7,3 кв. м.; кімнати, житловою площею 17,1 кв. м.; кімнати, житловою площею 11,4 кв. м.; лоджії, площею 1,5 кв. м.

Судом встановлено, що сторони по справі зареєстровані у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час позивач фактично не проживає у квартирі, через перешкоди, які йому створив відповідач у користуванні житлом шляхом зміни замків у вхідних дверей, внаслідок чого він немає доступу до квартири. У зв`язку з чим він звернувся до поліції, що стверджується реєстрація в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національна поліції України».

Позивач як на підставі заявлених вимог просить позов задовольнити з підстав, наведених в ньому, оскільки відповідач чинить йому перешкоди у користуванні квартирою та з метою уникнення конфліктних ситуацій необхідно встановити порядок користування квартирою, суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі N 338/180/17).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно - правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі N 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі N 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі N 209/3085/20).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі N 753/8671/21 (провадження N 61-550св22).

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі N 925/1265/16, провадження N 12-158гс18).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 30 січня 2019 року у справі N 569/17272/15-ц (провадження N 14-338цс18); від 11 вересня 2019 року у справі N 487/10132/14-ц (провадження N 14-364цс19); від 06 квітня 2021 року у справі N 925/642/19 (провадження N 12-84гс20) та інших)).

Отже, зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

Згідно із статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Із змісту ст. 316 ЦК України вбачається, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317, 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із статтями 80 і 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивач не проживає у спірній квартирі, не має можливості користуватися даною квартирою через відсутність ключів від вхідних дверей до неї, відповідачем не спростовано вказані обставини.

За вказаних підстав, врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд дійшов висновку, що у позивача відсутні ключі від вхідних дверей квартири, він є співвласником даної квартири, що свідчить про створення перешкод у користуванні позивачем своєю власністю, а тому, відповідно до статті 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача були порушенні відповідачем, і вказані порушенні права та інтереси підлягають захисту судом, шляхом усунення ОСОБА_3 перешкоди в користуванні належною йому на праві спільної часткової власності 3/4 частини квартири АДРЕСА_2 , шляхом вселення та зобов`язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_3 комплект діючих ключів від вхідних та інших дверей квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 п. 14 Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»:- квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов».

За правилами ст. 358 ЦК України, співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Аналіз вказаної норми права дає підстави стверджувати, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються встановлення порядку спільного користування ним. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

На підставі вказаного, суд приходить до висновку, що оскільки право на користування позивачем частиною квартири, яка належить йому на праві власності порушується та враховуючи, що спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності, тому наявні правові підстави для встановлення порядку користування квартирою.

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, пояснивши, що у нього з відповідачем будуть виникати конфліктні стосунки, самостійно досягти згоди щодо порядку користування даною квартирою вони не можуть.

Встановивши обставини справи, суд дійшов висновку, що між сторонами дійсно виник спір щодо користування спірним майном і самостійно вони його вирішити не можуть. При встановленні порядку користування квартирою кожному із співвласників передається в користування конкретна частина спірного майна, виходячи із його частки в праві спільної власності.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги інтереси кожного із сторін, враховуючи, що відхилення від ідеальних часток не є значним, а також, те, що дана квартира є двокімнатна, що порядок користування спірною квартирою, який просить встановити позивач не буде суперечити житловим інтересам відповідача, і відповідати частці позивача у спільному майні, суд вважає за необхідне виділити у користування кожному із сторін окрему житлову кімнату із врахуванням їх частки та не позбавляти сторін користування, необхідним в такому випадку, інших приміщень квартири, а тому, вважає про можливість задоволення позовних вимог та встановлення наступного порядку користування квартирою АДРЕСА_2 , загальною площею 50,5 кв., житловою 28,5 кв. м., між співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , наступний: виділити ОСОБА_3 в користування кімнату, житловою площею 17,1 кв. м., яка розташована в квартирі АДРЕСА_2 ; виділити ОСОБА_2 , в користування кімнату, житловою площею 11,4 кв. м., яка розташована в квартирі АДРЕСА_2 ; залишити в спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , коридор, площею 8,7 кв. м., кладова, площею 0,5 кв. м., ванна, площею 2,7 кв. м., туалет, площею 1,3 кв. м., кухня, площею 7,3 кв. м.; лоджія, площею 1,5 кв. м., які розташовані в квартирі АДРЕСА_2 .

Щодо стягнення судових витрат, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 1 статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи, позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір.

За вказаних обставин, зважаючи на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, слід з відповідача на користь позивача стягнути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову та 50 відсотків судового збору повернути позивачу з державного бюджету.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В :

Задовольнити позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, вселення, встановлення порядку користування квартирою.

Усунути ОСОБА_3 перешкоди в користуванні належною йому на праві спільної часткової власності 3/4 частини квартири АДРЕСА_2 , шляхом вселення та зобов`язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_3 комплект діючих ключів від вхідних та інших дверей квартири АДРЕСА_2 .

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , загальною площею 50,5 кв., житловою 28,5 кв. м., між співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , наступний:

виділити ОСОБА_3 в користування кімнату, житловою площею 17,1 кв. м., яка розташована в квартирі АДРЕСА_2 ;

виділити ОСОБА_2 , в користування кімнату, житловою площею 11,4 кв. м., яка розташована в квартирі АДРЕСА_2 ;

залишити в спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , коридор, площею 8,7 кв. м., кладова, площею 0,5 кв. м., ванна, площею 2,7 кв. м., туалет, площею 1,3 кв. м., кухня, площею 7,3 кв. м.; лоджія, площею 1,5 кв. м., які розташовані в квартирі АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Повернути ОСОБА_3 з державного бюджету 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок) судового збору, сплаченого згідно з квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №46 від 17.02.2025, виданої АТ «Ощадбанк».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_3 .

відповідач ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду буде складено та підписано 03 листопада 2025 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко