ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6616/25 Справа № 204/3274/24 Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А. І. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І МЕ Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2025 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М.

за участю секретаря Триполець В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Дніпропетровської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області, третя особа: Державна казначейська служба України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої діями органів досудового розслідування та прокуратури, стягнення витрат на правову допомогу під час досудового слідства та судового розгляду кримінальної справи, стягнення втраченої (упущеної) вигоди

за апеляційними скаргами Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області та Дніпропетровської обласної прокуратури

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

03 квітня 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Держави Україна в особі Дніпропетровської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області, визначивши третьою особою Державну казначейську службу України, із вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої діями органів досудового розслідування та прокуратури, стягнення витрат на правову допомогу під час досудового слідства та судового розгляду кримінальної справи, стягнення втраченої (упущеної) вигоди (том 1, а. с. 1-87, том 9, а. с. 55-57).

В обґрунтування позовної заяви, з урахуванням її уточнення від 24 червня 2024 року, зазначено, що 01 жовтня 2014 року їй було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені 28 липня 2014 року за № 0000523. Вказано, що досудове розслідування зазначеного кримінального провадження здійснювалося, відповідно до Постанови начальника слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області радника юстиції Білого В.Г. про визначення групи слідчих для проведення досудового розслідування від 29 вересня 2014 року, а нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, відповідно до Постанови першого заступника прокурора Дніпропетровської області старшого радника юстиції Гладких О.В. про призначення прокурора у кримінальному провадженні від 28 липня 2014 року, при цьому, нагляд та моніторинг застосування електронного засобу контролю під час домашнього арешту позивачки здійснювався Дніпропетровським міським управлінням Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області. 29 січня 2015 року відносно позивачки був затверджений обвинувальний акт за ч. 3 ст. 368 КК України, який скерований на розгляд до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. Державне обвинувачення в суді першої інстанції відповідно до постанов прокуратури Дніпропетровської області підтримували прокурори. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_43 , ОСОБА_52 , ОСОБА_44 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 . Вказано, що 01 листопада 2023 року ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 204/505/15-к (провадження № 1-кп/204/10/23) кримінальне провадження № 0000523 від 28 липня 2014 року за обвинуваченням позивачки, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України було закрито на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. Таким чином, дане кримінальне провадження, з моменту повідомлення про підозру до винесення ухвали про його закриття, тривало більше дев`яти років, а саме 3319 діб. Позивачка стверджує, що вищевказаними діями їй завдано матеріальну та моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню в порядку визначеному нормами ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР.

Так, в обґрунтування майнової шкоди у сумі 1 704 184 гривні 12 копійок, позивачка посилається на те, що: по-перше, вона понесла витрати на оплату медичного забезпечення у сумі 192464 гривні 34 копійки; по-друге, в межах кримінального провадження в неї було вилучено майно грошові кошти у сумі 7141 гривня, з яких 7000 гривень вона мала намір покласти на депозитний рахунок у банку, де б за 9 років її депозит склав би 63000 гривень, тому вважає, що їй повинні поверну кошти у сумі 70141 гривня; по-третє, їй підлягає відшкодуванню заробітна плата за 6 місяців її відсторонення від виконання повноважень за посадою на підставі рішень Жовтневого та Красногвардійського районних судів м. Дніпропетровська у сумі 247163 гривні 58 копійок, виходячи із розрахунку. ((26929,92+59476,8)/43*123, де (26929,92+59476,8) заробітна плата за два наступні місяці після закриття кримінального провадження у 2023 році, 43- кількість робочих днів за 2 місяці 2023 року, а 123 це кількість днів її відсторонення. Разом з цим, позивачка прохає суд стягнути з відповідачів витрати на недоотримання нею щомісячних пенсійних виплат по досягненню пенсійного віку у сумі 1194415 гривень 20 копійок. Так, в обґрунтування вказаної вимоги вона посилається на те, що вона могла і повинна була обіймати інші, вищі за рангом, посади ніж її, з відповідною оплатою, але які вона не мала права обіймати через кримінальне провадження. Тому, її зарплата за 9 років становила б 5269558 гривень, а не 2205318 гривень, а відтак, були б і інші відрахування до пенсійного фонду й, відповідно, інша пенсія. Вказує, що різниця між пенсійними виплатами складає 4 976 гривень 73 копійки. Стверджує, що втрачені та недоотримані доходи, у зв`язку з кримінальним провадженням відносно неї та, отримання протягом 9 років меншої заробітної плати ніж та, яку б вона отримувала за звичайних умов, та менші відрахування до пенсійного фонду, позбавили її можливості отримання більш високу пенсії в подальшому, а тому прохає суд стягнути з відповідачів вказану різницю, виходячи із розрахунку (20*12)*4976,73, де, 20 роки середнього розрахунку виплат за віком до уходу людини, 12 - кількість місяців у році, 240 кількість місяців до уходу людини в середньому, 4 976,73 грн. - різниця між фактичними та недоотриманими пенсійними виплатами в подальшому).

В огрунтування моральної шкоди у сумі 35 593 993 гривні 84 копійки позивачка зазначає, що за весь час кримінального переслідування, вона перенесла великі моральні страждання, почувала страх, пригніченість, оскільки більше дев`яти років відстоювала свою невинуватість під час досудового розслідування та в суді, витрачала час на участь у слідчих діях та в чисельних судових засіданнях (115), більша частина яких не відбувалися, саме з вини державного обвинувачення. Вказує на те, що вона більше 9 років перебувала під кримінальним переслідуванням без відповідної правової підстави, була обмежена у вільному виборі місця знаходження та поведінки, оскільки відносно неї було застосовано домашній арешт із носінням електронного засобу контролю (з 13.10.2014 р. по 31.01.2014 р., з 05.02.15 по 05.04.15 року та з 13.05.15 р. по 10.07.15 р.). Крім того, вона зазнала душевних переживань і моральних страждань; значно погіршився стан її фізичного та психічного здоров`я, у зв`язку з чим на його відновлення потрібний тривалий час. Також, зазначає про те, що вона була обмежена у вільному виборі місця роботи та втратила, на певний час, свій авторитет серед свого професійного оточення на роботі та в суспільному житті; більш того, вона тривалий час, на підставі відповідних клопотань органу досудового розслідування та прокурора, була відсторонена від посади та, в результаті цих неправомірних дій, могла втратити свою роботу в центральному органі виконавчої влади Міністерстві культури України, не отримала підвищень, тощо.

Разом з цим, позивачка стверджує про те, що вона зазнала надзвичайного впливу держави в особі органів досудового слідства та прокуратури на свою особистість як людина та громадянка; прокурори весь час судового розгляду справи, незважаючи на її не винуватість та відсутність доказів її вини у вчинені кримінального правопорушення, фактично намагалися через суд позбавити її волі на тривалий строк, що беззаперечно призвело до глобальної зміни її життєвого укладу та завдало їй значних моральних страждань.

Вказує, що досудове розслідування відносно неї було розпочато як відносно співробітника правоохоронного органу, яким вона не являлась, що в свою чергу порушило підслідність кримінального провадження відносно неї. Крім того, вказує на те, що під час її затримання, було порушено її право на повагу до гідності, оскільки затримували її 01 жовтня 2014 року біля будівлі 3-ої міської дитячої лікарні імені професора М.Ф. Руднєва (за адресою. пр. Пушкіна, 26, м. Дніпропетровськ), разом з малолітньою дитиною інвалідом-дитинства ОСОБА_59 , 2005 року народження, що в свою чергу, також призвело до моральних та душевних страждань. Зазначила, що під час її затримання з восьмирічною дитиною, вона намагалась відвернути увагу останньої від негативних емоції, вибирала слова та акцентувала увагу на тому, що все це кіно в якому вони лиш актори, при цьому, намагалася забезпечити сину комфорт та знизити його напруженість. Стверджує, що натомість, прояв байдужості до емоцій її дитини, відсутність співчуття та розуміння до них, самі негативні емоції працівників прокуратури та правоохоронного органу, підвищували напругу під час затримання, яку спостерігати сторонні люди на вулиці та медична сестра дитячої клінічної лікарні імені професора М.Ф. Руднєва ОСОБА_60 . При цьому, стверджує, що перенесений нею страх за свою дитину, відчуття непередбачуваності наслідків затримання, невизначеності та можливих наслідків події, свавілля працівників прокуратури, в подальшому негативно вплинуло на стан її здоров`я, фізичне та психологічне благополуччя її дитини. Разом з цим, вказує на те, що затримання її з дитиною-інвалідом було незаконним, без жодної ухвали суду чи постанови прокуратури та без складання відповідного протоколу, а відтак вона має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування у розмірі 5000 Євро.

Також, вказує на те, що 01 жовтня 2014 року, без відповідної ухвали суду, відносно неї було проведено незаконний особистий обшук про що складений відповідний протокол та, незаконно отримано змиви з її рук для проведення судової експертизи спеціальних хімічних речовин, вилучено її банківські картки, службове посвідчення та особисті грошові кошти у сумі 7141 гривень (отриманого нею боргу та заробітної плати). Стверджує, що надана їй слідчим ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2014 року, надавала слідчим право на проведення особистого обшуку ОСОБА_61 , а не її, про що вона зазначила слідчому, однак останній проігнорував її зауваження та продовжив слідчу дію, що в свою чергу, в подальшому, мало серйозні негативні наслідки для її здоров`я та здоров`я її малолітнього сина, благополуччя її родини. Так, психічний стрес, який призвів до різноманітних психосоматичних розладів та вплинув на загальний стан її емоційного благополуччя; фізичні проблеми сприяли розвитку хронічних захворювань, а також погіршенню стану її імунітету; втрата довіри та відчуття безпеки порушили взаємовідносини та втрату безпеки в суспільстві, що призвело до її соціальної ізоляції, погіршення психічного стану; а зниження якості життя вплинуло на загальний рівень комфорту та життя її та її родини, зменшивши можливість насолоджуватися повсякденними аспектами. Позивачка стверджує про те, що постійний стрес та тривале зловживання в подальшому вплинуло на її фізичне здоров`я, сприяло розвитку серцево-судинних захворювань та інших медичних проблем. Тому прохає суд відшкодувати їй завдану її незаконним обшуком моральну шкоду у сумі 3000 Євро та, за незаконне отриманням зразків у сумі 2000 Євро.

Крім того, зазначає, що за результатами висновку судової експертизи спеціальних хімічних речовин та речовин хімічних виробництв від 24 листопада 2014 року № 70/12-2805 Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровської області встановлено що кошти, які передав позивачці ОСОБА_62 помічені барвником «Промінь 1», а на досліджених ватних тампонах зі змивами з її рук слідів речовини з люмінесценцією жовтого кольору в УФ променях не виявлено, таким чином грошові кошти, які повернув ОСОБА_62 , помічались спеціальною хімічною речовиною з люмінесценцією жовтого кольору в УФ променях після вилучення їх, під час несанкціонованого її особистого обшуку, що в свою чергу, підтверджується відеозаписом її несанкціонованого особистого обшуку з якого вбачається, що вона, на прохання слідчого, перерахувала отриманий від ОСОБА_63 борг.

Позивачка стверджує, що такі дії слідчого (нанесення невідомої речовини для проведення в подальшому хімічної експертизи) суттєво вплинули на її фізичне та психічне становище, оскільки дані дії викликали в неї стрес, тривогу та невпевненість щодо її здоров`я в подальшому, а також вплинуло на її здатність виконання щоденних обов`язків.

Разом з цим, позивачка зазначає про те, що вилучення у неї банківських карток та грошей суттєво обмежило її здатність здійснювати покупки в магазині та купувати необхідні ліки в аптеці, призвело до відчуття великої несправедливості, створило серйозні труднощі і суттєво порушило її право на доступ до основних засобів існування. Враховуючи важливість цих потреб для її фізичного та психологічного благополуччя такі дії порушили її права. Також через вилучення значної суми грошей, яку вона планувала покласти на депозит у банку для подальшого забезпечення її дитини, вона (за 9 років) понесла значні збитки. Тому прохає суд відшкодувати їй завдану в наслідок незаконного вилучення майна моральну шкоду у розмірі 912 258 гривень 06 копійок, виходячи із розрахунку (8000*1)*114-(8000*1).31*1.

Більш того, вказує на те, що після її незаконного особистого обшуку, вилучення особистого майна та отримання змивів з рук, без відповідної ухвали суду та засобів фіксації, за відсутності її захисника та без роз`яснення права на захист, працівниками прокуратури Дніпропетровської області, було проведено обшук домоволодіння її матері за адресою. АДРЕСА_1 , при тому, що ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2014 року була надана на проведення обшуку домоволодіння « ОСОБА_64 » та за адресою. АДРЕСА_2 , яке позивачка продала ще у 2003 році ОСОБА_65 . Разом з цим, позивачка стверджує про те, що слідчий, коли з`ясував дійсну адресу домоволодіння не зупинив проведення незаконних слідчих дій щодо неї та помешкання ОСОБА_66 , а продовжив незаконний обшук, а не знайшовши нічого - знищив протокол цього обшуку. Таким чином, обшук домоволодіння за місцем її мешкання проводився працівниками правоохоронних органів та прокуратури без дотримання принципів пропорційності та законності, що привело до порушень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод. Більш того, порушення приватності її особистого простору та простору її родини створило додатковий психологічний стрес, відчуття страху та невпевненість у своєму захисті від незаконних втручань у своє приватне життя. На підставі безпідставних противоправних дій щодо приватності її матері, вона з родиною втратили довіру до влади та інших інституцій. Тому прохає суд стягнути з відповідача завдану вказаними діями моральну шкоду у розмірі 5000 Євро.

У той же час, позивачка стверджує про те, що 01 жовтня 2014 року близько 20 години її привезли до приміщення слідчого відділу прокуратури, де посеред ночі нібито було проведено її допит, без роз`яснення її прав та залучення захисника, чим порушено її право кваліфіковану правову допомогу. Позивачка зазначає, що як такого допиту не було, бо текст протоколу допиту та її покази слідчі склали самостійно, без її участі, а їй лише було вказано на необхідність його підпису. На її заперечення та зауваження слідчий не реагував, заносити їх до протоколу відмовився, при цьому вказав на те, що якщо вона відмовиться підписувати протокол, то її буде офіційно за протоколом затримано та відправлено на три доби до Ізолятора тимчасового тримання затриманих осіб. Більш того, слідчий пропонував їй написати заяву на звільнення з займаної посади та за 50000 доларів США закрити справу. Таким чином вважає, що слідчим на неї було здійснено психологічний тиск з метою схилення її до самообмови у вчиненні кримінального правопорушення, якого вона не вчиняла. Більш того, вважає, що такі неправомірні дії слідчого, які до того ж відбувалися в нічний час, не лише порушили її права, а й суттєво поглибили негативний вплив на її психічне та емоційне благополуччя, спричинили серйозний стрес та моральне страждання, відбиваючись на її загальному становищі і якості здоров`я та психологічному здоров`ї її родини. З цих підстав прохає суд стягнути з відповідача завдану внаслідок нічного допиту моральну шкоду у розмірі 200 000 гривень та, моральну шкоду завдану порушенням її права на кваліфіковану правову допомогу у розмірі 10 000 Євро.

Також, зазначено про те, що 01 жовтня 2014 року у приміщенні відділу кадрів Міністерства культури України слідчим було незаконно вилучено оригінал її особової справи, яка є документом з обмеженим доступом, який, в свою чергу, повинен зберігатися 75 років, після звільнення працівника. Натомість, вказує на те, що по-перше, дана особова справа була вилучена слідчим без відповідної ухвали суду, а по-друге, вона підшита до матеріалів кримінального провадження та, до цих пір, після його закриття, не повернута до Міністерства культури України. Позивачка стверджує, що незаконне вилучення її особової справи без ухвали суду мало серйозні наслідки для неї, які призвели до приниження її авторитету серед колег, створили недовіру керівників та посіяли сумніви в її чесності та бездоганності. Психоемоційний стрес, який виник внаслідок цього, дуже важко відновити, адже він впливає на її загальне самопочуття та взаємовідносини в робочому середовищі. Тому прохає суд стягнути з відповідачів завдану їй цими діями моральну шкоду у розмірі 912 258 гривень 06 копійок, виходячи із розрахунку (8000*1)*114+(8000*1).31*1.

02 жовтня 2014 року о 02 годині 30 хвили у приміщенні слідчого відділу прокуратури Дніпропетровської області за її участі проводились слідчі дії, зокрема, їй було повідомлено про підозру. При цьому, позивачка запевняє, що така підозра була їй вручена з порушенням вимог ч. 4 ст. 223 та ст. 278 КПК України та, із висловленням їй повідомлення-погрози. буду дергаться будут рыть и посадят, буду себя хорошо вести согласятся на угоду за 50 тыс.$. Крім того, зазначає, що під психологічним тиском та на вимогу слідчого вона була вимушена поставити час і дату отримання такої підозри, як 19.10 год. 1.10.2014 року, що не відповідало дійсності і про що свідчать сфальсифіковані протокол про роз`яснення права на захист з нібито відмовою від захисника та пам`ятка про процесуальні права та обов`язки підозрюваного від 02 жовтня 2014 року.

31 жовтня 2014 року слідчим, у присутності захисника Погосяна В.Є., їй було вручено другу підозру з тексту якої вилучено фразу про те, що обов`язковою умовою відповідальності за одержання неправомірної вигоди відповідно до ст. 368 КК України є одержання хабара службовою особою за виконання (невиконання) будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища. При цьому, зазначає, що обов`язок забезпечення підготовки та подання на підпис керівництву документів, щодо погодження розміщення реклами на пам`ятках нерухомої культурної спадщини національного значення та в зонах їх охорони, в історичних ареалах населених місць відповідно до Положення про управління нерухомої культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України від 26.12.2011 року №716/0/17-11, покладено саме на це управління, натомість вона, на той час, я була працівником іншого структурного підрозділу Мінкультури. В той же час, вказує на те, що слідчим в підозрі про вчинення злочину від 31 жовтня 2014 року не було деталізовано, яку саме Інструкцію нею було порушено, оскільки відсутнє посилання на назву, дату прийняття та затвердження посадової інструкції, але не зважаючи на вказане, відповідно до вимог ч. 5 ст. 65-1 Закону України «Про запобігання корупції», з вини працівників прокуратури Дніпропетровської області її було відсторонено від виконання повноважень за посадою. Більш того, стверджує про те, що через такі дії прокуратури, вона протягом 9-ти років не мала права приймати участь у конкурсах на заняття вакантних посад відповідно до своєї кваліфікації та досвіду. З цих підстав, прохає суд стягнути з відповідачів завдану їй цими діями моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень.

Вказує, що висновком експерта Дніпровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 3116/3117-19 від 23вересня 2019 року за результатами проведення судової почеркознавчої та технічної експертизи документів встановлено фальсифікацію слідчими документів. Так, зокрема те, що підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Підозрювана» в «Протоколі роз`яснення права на захист від 01.10.2014» - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням її справжнього підпису. Крім того, на шостому аркуші «Пам`ятки про процесуальні права та обов`язки підозрюваного від «_».10.2014» в графі дати її складання, в рукописний запис дати вносились зміни. При цьому, першочерговий рукописний запис «2» октября 2014», розташований на шостому аркуші «Пам`ятки про процесуальні права та обов`язки підозрюваного від «_».10.2014» в графі дати її складання піддавався змінам, а саме дописці цифри «0» та виправленню цифри «2» на цифру «1». Первинним рукописним записом розташованим на шостому аркуші «Пам`ятки про процесуальні права та обов`язки підозрюваного від «_».10.2014» в графі дати її складання,- був рукописний запис «2» октября 2014». Позивачка вважає, що фальсифікація цих документів, була спрямована для здійснення на неї психічного та фізичного тиску, що, в свою чергу, не лише порушило закон і Конституцію України, але завдало їй значної моральної шкоди, оскільки такі дії підсилили її страждання та погіршили її психологічний стан, що відобразилося на загальному самопочутті та моральному благополуччі. Такий контекст глибше підкреслив важливість захисту від моральної травми та виставив наростаючу важливість визнання шкоди, заподіяної нелегітимними діями, для забезпечення повного та ефективного правового захисту.

Позивачка стверджує, що також слідчими незаконно було отримано інформацію стосовно її майнового стану (24 вересня 2014 року) та стану її здоров`я (12 листопада 2014 року), бо жодних дозволів їх отримання вона не надавала. Більш того, зазначає, що така інформація, в подальшому, була долучена слідчим до матеріалів її кримінального провадження, до якого неодноразово мали доступ працівники прокуратури та суду, що, в свою чергу, не відповідало спеціальному режиму збирання, зберігання, використання та поширення інформації про стан психічного здоров`я особи, передбаченому відповідно до статті 32 Конституції України та статті 6 Закону України «Про захист персональних даних», а відтак є втручанням у її права, гарантовані статтею 8 Конвенції (права на конфіденційність). Позивачка стверджує, що такі незаконні дії привели до приниження її особистої гідності та створили недовіру до влади та правоохоронних органів. Більш того, позивачка вважає, що такі недопустимі втручання порушують основні принципи приватності та підштовхують її до сумнівів щодо етичності та законності дій компетентних органів, що унеможливлює відновлення її довіри до влади та правоохоронних структур. Тому прохає суд стягнути з відповідачів на її користь завдану їй цими діями моральну шкоду у сумі 100 000 гривень.

Разом з цим, позивачка зазначає про те, що відносно неї 13 жовтня 2014 року, 11 грудня 2014 року та 05 лютого 2015 року незаконно було застосовано запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю та із покладенням на неї додаткових обов`язків, зокрема, прибувати до слідчого, прокурора або суду в провадженні яких перебуває кримінальне провадження за їх вимогою; з 19 до 07 години не залишати місце постійного проживання ( АДРЕСА_1 ) без дозволу слідчого, прокурора чи суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд залежно від стадії кримінального провадження про зміну місця свого проживання. Позивачка стверджує про те, що такими рішеннями було порушено її право на доступ до медичної допомоги, оскільки наприкінці березня 2015 року, під час гіпертонічної кризи, вона більше двох годин не мала змоги отримати медичну допомогу у лікарнях міста Дніпропетровська, бо її не хотіли приймати через носіння електронного засобу контролю та постійне його спрацювання, що в свою чергу, призвело до порушення її права на невідкладну медичну допомогу, становило загрозу для її життя та благополуччя. Позивачка стверджує, що несвоєчасне отримання медичної допомоги при запамороченні та високому тиску призвело до загострення її стану, серйозних ускладнень та навіть загрози її життю.

Крім того, зазначає, що 13 травня 2015 року їй знову було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 19 до 07 години до 10 липня 2015 року на два місяці, а відтак вважає, що вона незаконно перебувала під домашнім арештом 199 діб. Більш того, стверджує, що перебування під домашнім арештом в супроводі постійного психологічного тиску на неї та її сім`ю, постійне спрацювання електронного засобу контролю, створило для неї невербальне обмеження її свободи та можливостей, обмежено можливість вільного пересування, змоги приділяти своїй родині достатньо уваги, особливо дітям. Вказує, неможливість участі в розвитку та вихованні дітей, внаслідок обмеженого доступу до зовнішнього середовища, що суттєво вплинуло на психоемоційний стан кожного члена її сім`ї. Стверджує, що неможливість проводити час з дітьми за межами власного будинку, обтяжувало розвиток їх соціальних навичок та культури спілкування, внаслідок цього, у неї та її дітей, яких у неї четверо, та молодша з яких має інвалідність з дитинства, сформувався високий рівень стресу та відчуття відчуження від зовнішнього середовища. Також зазначає про те, що суттєво вплинуло на її здоров`я та психоемоційне здоров`я її молодшої дитини з інвалідністю, постійне спрацювання електронного засобу контролю, що виражається в серйозних труднощах у встановленні та утриманні родинних відносин, емоційному виснаженні та втраті нормального соціального функціонування. З цих підстав, прохає суду стягнути з відповідача на її користь завдано їй моральну шкоду у розмірі 1 435 392 гривні, виходячи із розрахунку (226*24+130*24)*48*3,5.

Також, позивачка зазначає про те, що її незаконно було відсторонено від посади (13 жовтня 2014 року, 01 грудня 2014 року та 13 травня 2015 року), що позбавило її можливості працювати й отримувати заробітну плату, утримувати дітей, купувати продукти, ліки тощо. Позивачка вважає, що ці дії були вчинені для приниження її гідності, застосування психічного та психологічного впливу на її свідомість. Водночас, відсторонення її від виконання повноважень за посадою призвело до порушення робочого процесу, втрати довіри колег та мистецтвознавців, більш того вказане, мало негативний вплив на її професійну репутацію. Тому прохає суд стягнути з відповідача на її користь завдану їй незаконним відстороненням від займаної посади моральну шкоду у розмірі 354 240 гривень, виходячи із розрахунку (8000*7,38)*6.

Водночас, позивачка в обґрунтування завданої їй моральної шкоди посилається на те, що інформація в обвинувальному акті у кримінальному провадженні відносно неї, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 00523 від 28 липня 2014 року за складом злочину передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, містить сліди перекручування слідчими у кримінальному провадженні та прокурором Ботнарем А.В. істини в офіційних документах та у видачі неправдивих офіційних документів, зокрема обвинувального акту щодо неї, шляхом використання для цього свого службового становища. Крім того, вказує на те, що з 28 липня по 01 жовтня 2014 року слідчими незаконно було проведено відносно неї негласні слідчі дії, що є втручанням в її приватне спілкування. Більш того, вона зазнала катувань. Так, зокрема зазначає про те, що 01 жовтня 2014 року її було допитано в нічний час разом з малолітньою дитиною інвалідом, під час святкування дня народження прокурора процесуального керівника ОСОБА_2 , а з 01 грудня по 11 грудня 2014 року до неї, з порушенням норм КПК України, було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з носінням ЕЗК, який порушував нормальний склад її життя та життя її родини, а також її сусідів, оскільки він спрацьовував цілодобово. З цих підстав, прохає суд стягнути з відповідача на її користь завдану їй вказаними діями моральну шкоду у розмірі 10 000 Євро.

Крім того, вказує на те, що 17 лютого 2015 року за результатами підготовчого провадження суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська в порушення вимог ч. 6 ст. 107, ст. ст. 314, 315, 342- 345, ч. 1 ст. 370, п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України виніс завідомо злочинну та незаконну ухвалу від 05 лютого 2015 року без наявності будь-яких письмових клопотань про обрання, зміну чи скасування запобіжного заходу, без будь-яких підстав доказів в обґрунтування цього клопотання призначивши справу до розгляду незаконно, та обрав їй з 05 лютого 2015 року по 05 квітня 2015 року запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання із обов`язковим носінням електронного браслету. Вважає, що вказаний запобіжний захід до неї судом було застосовано протиправно, чим їй завдано моральну шкоду у розмірі 3000 Євро.

Разом з цим, позивачка вказує на тривалий (затягнутий) розгляд справи (більше дев`яти років) саме з вини державних органів (органів прокуратури), що на її думку, є надмірною і такою, що не відповідає вимозі розумного строку. Вказує, що слідчими прокуратури Дніпропетровської області та прокурором у кримінальному провадженні Ботнаром А.В. були штучно створенні процесуальні перешкоди, спрямовані на порушення її права на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки належним та неупередженим судом. Стверджує, що такі дії порушують мораль суспільства і, її моральні принципи, чим їй завдано душевних страждань, яких публічна особа, науковець високо рівня та поважаюча себе людина зазнає у зв`язку із довготривалим перебуванням під незаконним слідством і судом по обвинуваченню у злочині, якого не вчиняла; шкода честі та ділової репутації через протиправне оприлюднення імені обвинуваченого у хабарництві до набрання законної сили обвинувальним вироком та в наслідок публічних, принизливих і провокаційних образ та неправдивих звинувачень. Тому прохає суд стягнути з відповідача завдану їй вказаними діями моральну шкоду у розмірі 4 500 Євро.

Вказує, що навіть після закриття кримінального провадження, вона не реабілітована, оскільки за місцем її роботи та до МВС України не направлені відповідні відомості. Вказує, що станом на 29 грудня 2023 року, незнятої чи непогашеної судимості вона не має, в розшуку не перебуває, разом з тим вона є особою, яку 01 жовтня 2014 року прокуратурою Дніпропетровської області повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 статтею 368 КК України, кримінальне провадження № 000523 від 28.07.2014.Справу направлено до суду з обвинувальним актом 30.01.2015 року. Стверджує, що через це, вона не тільки протягом 9 років не мала права обіймати вищі за рангом посади, недоотримує відповідні пенсійні виплати в подальшому, і досі не реабілітована в очах колег та керівництва центрального органу виконавчої влади та не може претендувати на зайняття наступних за рангом вакантних посад, у зв`язку з неподанням інформації про закриття кримінального провадження відносно неї до МВС України, чим порушено Конвенцію з прав людини та основоположних свобод, нанесено їй суттєву душевну травму, що вимагає компенсації моральної шкоди у розмірі 2000 Євро.

Також вказує на те, що протягом 9 років з вини працівників прокуратури Дніпропетровської області вона була позбавлена права повноцінно займатися вихованням та культурним розвитком своїх дітей, чим були обмежені їх права та можливості повного соціального життя і досягнення особистого розвитку, оскільки працівниками прокуратури жодного разу не було вжито необхідних заходів сприяння спілкуванню та духовному розвитку її дітей, що звичайно вимагались за конкретних обставин її справи. У цьому контексті, відповідність дій або заходів при вирішенні питання розрахунку моральної шкоди має бути оцінено за швидкістю їх виконання, оскільки сплинув час для виправлення цієї шкоди, яка не має зворотної дії для відновлення втраченого часу, у зв`язку з чим прохає суд стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду в цій частині у сумі 4000 Євро або 18667 гривень за кожен рік.

Також вказує, що за дев`ять років кримінального провадження (досудового слідства та судового розгляду моєї справи) вона отримала низку хвороб, які неможливо виправити, а саме: гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, артеріальна гіпертензія І ступеня, ексцентрична гіпертрофія лівого шлунку (ГЛШ виступає предиктором раптової зупинки серця в осіб зі зніженою функцією лівого шлунку, що супроводжується більш вираженими несприятливими змінами серця та, відповідно, гіршим прогнозом перебігу сердечно судинних захворювань), значна недостатність артеріального клапану 3 степеню, високий кардіоваскуляторний ризик, СН стадія С, 2 ФК, неможно виключити організований тромб в ділянці верхівки лівого шлунку серця за даними ЕхоКГ від 04.02.2024 року (який за признаками має двух місячну давність, тобто 1-4 листопада 2023 року), дифузно-вузлову гіперплазію щитоподібної залози, жовчокам`яну хворобу, аксіальну грижу страховидного отвору діафрагми, астенічний синдром.

Разом з цим, стверджує про те, що незаконні дії вчинені відносно неї вплинули на здоров`я її малолітнього (на той час) сина, ІНФОРМАЦІЯ_1 інваліда дитинства (дитячий церебральний параліч, правосторонній спастичний геміпарез обтяжений судорожною готовністю до епілепсії), який був поруч з нею під час незаконного затримання, незаконного особистого обшуку та незаконного обшуку домоволодіння, знаходився вдома та бачив і чув весь час застосованого щодо неї цілодобового спрацювання електронного засобу контролю. Бачив неодноразово як її забирали до лікарні машини швидкої допомоги, бачив озброєних працівників правоохоронного органу вночі під час коли її родина намагалася трохи відпочити від свавілля працівників прокуратури та правоохоронних органів. Так, протягом тривалого психічного навантаження на неї, її родину та молодшу дитину з вини працівників прокуратури Дніпропетровської області, його самопочуття погіршилося, та при наступному обстежені йому було поставлено діагноз спастичний три парез зі стійкими руховими розладами. Тому, протягом 2015-2019 років її син потребував та отримував якісне лікування та проходив довготривалу реабілітацію. Вважає, що завдану її здоров`ю та здоров`ю її сину шкоду повинен відшкодувати відповідач.

Вважає, що зазначені обставини завдання їй моральної шкоди, свідчать про те, що по відношенню до неї мали місце тривалі незаконні дії, які завдали їй моральної шкоди, внаслідок психічного впливу, позбавлення можливостей реалізації своїх цілей і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, що призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків та вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, негативно вплинули на стан її здоров`я, привели до інших негативних наслідків морального характеру. Тому вважає, що належною буде сума компенсації завданої їй моральної шкоди за час перебування під слідством та судом, негативних наслідків, які продовжуються після закриття кримінального провадження у сумі 29 518 110,72 гривень 72 копійки.

В обґрунтування процесуальних витрат у сумі 530 430 гривень 31 копійка зазначає, що адвокат Токарєв В.В., надавав їй правову допомоги у суді першої інстанцій під час розгляду кримінальної справи і факт надання ним правової допомоги підтверджено договором про надання правової допомоги та додаткової угоди до нього, наявними в матеріалах справи ухвалами Красногвардійського районного суду м. Дніпро за період з 05 лютого 2015 року по 01 листопада 2023 року, копіями журналів судового розгляду за цей період (відбулося 115 судових засідань) тощо. Також нею враховано складність кримінальної справи, значення кримінальної справи, в тому числі, впливом вирішення справи на її репутацію, що свідчить про співмірність, розумність та обґрунтованість таких витрат на надану їй правову допомогу. Стверджує, що вона взяла на себе фінансові зобов`язання - оплату правової допомоги під час досудового слідства та судового розгляду кримінальної справи, в результаті чого має право на відшкодування цих витрат. Керуючись принципом реальності, співмірності та розумності, вважає, що має бути відшкодовано. витрати на правничу допомогу у кримінальному провадженні у розмірі 329 900,00 гривень; витрати на прибуття до суду протягом більше 9 років (в більшості випадків з місця роботи у м. Київ до Красногвардійського районного суду у м. Дніпро потягом або власним авто. квітки на потяг, купівля пального тощо всього на загальну суму 176 284 гривні 51 копійка; витрати на придбання спеціальної літератури. два томи Кримінального процесуального кодексу України та два томи Кримінального кодексу України 800,00 гривень; витрати пов`язані із зберіганням і пересиланням речей і документів тощо всього на загальну суму 23 445 гривень 80 копійок.

В обґрунтування втраченої (упущеної) вигоди у сумі 3 064 240 гривень зазначає, що вона є фахівцем зі значним фаховим досвідом, який має п`ять освіт, три з яких вищі, однак протягом 9 років, з вини працівників прокуратури Дніпропетровської області, вона не мала права займати керівні посади державної служби, та досі обіймаю посаду головного спеціаліста Міністерства культури та інформаційної політики України. Вказує на те, що через кримінальне провадження, вона не мала права займати посади фахівців з питань реформ (державні експерти Міністерства культури та інформаційної політики України), які отримували більш високу заробітну плату (40-80 тисяч гривень на місяць). Також, вона не мала права фахово займатися мистецтвом, справою для души, для якої так довго навчалася та отримувала практичний досвід у найкращих фахівців своєї справи в Україні. Стверджує, що в її плани мої плани входило здати іспит на судового експерта мистецтвознавчої експертизи для внесення у Державний реєстр атестованих судових експертів України, однак працівники прокуратури Дніпропетровської області своїми незаконними діями завдали не тільки їй моральну та матеріальну шкоду, а й шкоду Державі, бо фахівець своєї справи протягом тривалого часу повинен був доказувати свою невинуватість у суді. Вказує, що заробітна плата за 2015 2023 роки керівних посад державних службовців Мінкульта України склала в середньому 5 269 558 гривень, натомість її заробітна плата за цей же час склала 2 205 318 гривень, а отже вона понесла втрати у вигляді втраченої (упущеної) вигоди, які б вона могла одержати за звичайних обставин, якби її права не були порушені кримінальним провадженням, у сумі 3 064 240 гривень. Тому прохає суд стягнути з відповідача завдані їх збитки втраченою вигодою у сумі 3 064 240 гривень.

З огляду на викладене, прохає суд стягнути з Держави на її користь завдану їй матеріальну шкоду у розмірі.1 704 184 гривні 12 копійок; понесені нею процесуальні витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу під час кримінального провадження у сумі 530 430 гривень 31 копійка; моральну шкоду у розмірі 35 593 993 гривні 84 копійки; втрачену (упущену) вигоду у сумі 3 064 240 гривень, а всього 40 892 848 гривень 27 копійок.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Дніпропетровської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області, третя особа: Державна казначейська служба України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої діями органів досудового розслідування та прокуратури, стягнення витрат на правову допомогу під час досудового слідства та судового розгляду кримінальної справи, стягнення втраченої (упущеної) вигоди - задоволенні частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у сумі 28 104 (двадцять вісім тисяч сто чотири) гривні 26 (двадцять шість) копійок.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 процесуальні витрати у сумі 318 000 (триста вісімнадцять тисяч) гривень.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 7 303 000 (сім мільйонів триста три тисячі) гривень.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення (том 10 а.с.34-73).

Не погодившись з рішення суду, Дніпропетровська обласна прокуратура звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, фактично просила, рішення суду 1 інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог, відмовивши у задоволенні позову в повному обсязі (том 11 а.с. 1-8).

Не погодившись з рішення суду, Головне управління Національної поліції України в Дніпропетровській області звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, фактично просила, рішення суду 1 інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог, відмовивши у задоволенні позову в повному обсязі (том 11 а.с. 34-37).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що апелянти фактично в своїх апеляційних скаргах просять скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного рішення суду першої інстанції в цих межах. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду в оскарженій частині без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що Наказом Міністерства культури України № 27/0/17-12 Чимбар Т.Ф. призначено з 17 січня 2012 року на посаду головного спеціаліста відділу територіального представництва управління регіональних представників та питань охорони культурної спадщини та переміщення культурних цінностей Департаменту культурної спадщини та культурних цінностей, як таку, що пройшла за конкурсом, з випробувальним терміном 2 місяці (том 2, а. с. 134).

Наказом Міністерства культури України № 249/0/17-14 від 15 травня 2014 року, ОСОБА_1 переведено з 12 травня 2014 року з посади головного спеціаліста відділу територіального представництва управління регіональних представників з питань охорони культурної спадщини та переміщення культурних цінностей Департаменту культурної спадщини та культурних цінностей на посаду головного спеціаліста відділу територіального представництва управління контролю за переміщенням культурних цінностей та охорони культурної спадщини з посадовим окладом згідно штатного розпису (том 2, а. с. 219).

28 липня 2014 року старшим слідчим Толкушкіною К.В. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження № 0000532, відносно ОСОБА_1 , за правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 368 КК України, органом досудове розслідування якого є прокуратура Дніпропетровської області (том -2, а. с. 16-17).

28 липня 2014 року начальником СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області Білим В.Г. надано слідчому в ОВС СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області Чернороту А.Ю. доручення про проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0000523 від 28 липня 2024 року (том 2, а. с. 19).

28 липня 2014 року слідчим в ОВС СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області Черноротом А.Ю. направлено повідомлення заступнику прокурора Дніпропетровської області Трускавецькому С.М. про початок досудового розслідування кримінального провадження № 0000523 від 28 липня 2024 року (том 2, а. с. 18).

28 липня 2014 року першим заступником прокурора Дніпропетровської області Гладкіх О.В. винесено постанову про призначення прокурором, який здійснюватиме процесуальне керівництво кримінального провадження № 0000523 від 28 липня 2024 року старшого прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні кримінальні правопорушення прокурора прокуратури області Ботнара А.В. (том 2, а. с. 20).

20 серпня 2014 року оперуповноваженим СДСБЗ індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Покусом О.В. складено протокол про результати аудіо-, відео контролю місця (том 3, а. с. 152-154 та на звороті).

22 серпня 2014 року слідчим в ОВС СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області Черноротом А.Ю. проведено огляд грошових коштів (том -3, а. с. 138-139).

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2014 року дозволено слідчому в ОВС СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області Чернороту А.Ю., проведення особистого обшуку ОСОБА_67 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення (том 2, а. с. 24).

29 вересня 2014 року начальником СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області винесено постанову про визначення групи слідчих для проведення досудового розслідування (том 2, а. с. 21-22).

01 жовтня 2014 року оперуповноваженим в ОВС ДДСБЕЗ МВС України Величком В.В., на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2014 року, вилучено в Міністерстві культури України оригінал особової справи ОСОБА_1 (том -2, а. с. 141-142, 143-194).

01 жовтня 2014 року старшим слідчим СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області Толкушкіною К.В., на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2014 року, проведено особистий обшук ОСОБА_1 (том 2, а. с. 25-29).

01 жовтня 2014 року оперуповноваженим УДСБЕЗ ГУМВС України в Дніпропетровській області Сисолятіним В.В. проведено допит свідка ОСОБА_68 (том 3, а. с. 119-123), яка пояснила, що надала ОСОБА_1 «таксу» - грошові кошти у сумі 2400 гривень за тримання дозволів на зовнішню рекламу ФОП « ОСОБА_69 » та ФОП « ОСОБА_70 », які заздалегідь були від копійовані та передані їй оперативними співробітниками УДСБЕЗ ГУМВС України в Дніпропетровській області, до яких вона звернулася, підозрюючи, що ОСОБА_1 , прохає її надати їй неправомірну вимогу.

ФОП « ОСОБА_71 » та ФОП « ОСОБА_72 » звернулися до начальника ГУМВС України в Дніпропетровській області Глуховері В.А. із заявами про вчинення злочину представником Департаменту культурної спадщини та культурних цінностей Міністерства культури України (том 3, а. с. 132-133, 135-136).

Разом з цим, суд зазначає, що вказані заяви не містять ані дати їх складання, ані даних про представника Департаменту культурної спадщини та культурних цінностей Міністерства культури України.

01 жовтня 2014 року старшим слідчим СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області Толкушкіною К.В., за участю власника (користувача) ОСОБА_1 проведено огляд приміщення квартири АДРЕСА_3 (том - 2, а. с. 65-67).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 27225153 від 24 вересня 2014 року (том 2, а. с. 63-64) вбачається, що ОСОБА_1 на підстав права власності належить квартира АДРЕСА_4 .

01 жовтня 2014 року слідчим в ОВС Прокуратури Дніпропетровської області Черноротом А.Ю. винесено постанову про повідомлення ОСОБА_1 про підозру (том 2, а. с. 96-99).

01 жовтня 2014 року ОСОБА_1 роз`яснено її право на захист (том 2, а. с. 89) та видано Пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного (а. с. 90-95).

01 жовтня 2014 року слідчим в ОВС Прокуратури Дніпропетровської області Черноротом А.Ю., за участю старшого прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області Ботнара А.В. проведено допит підозрюваної ОСОБА_1 (том 2, а. с. 68-71).

01 жовтня 2014 року слідчим в ОВС Прокуратури Дніпропетровської області Черноротом А.Ю., проведено огляд грошових коштів (том 3, а. с. 128-129).

02 жовтня 2014 року слідчим в ОВС СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області Черноротом А.Ю. проведено допит свідків ОСОБА_73 та ОСОБА_74 (том 2, а. с. 233-237, 251-255), які засвідчили, що під час затримання ОСОБА_1 , у неї були вилучені грошові кошти у сумі 5000 гривень, які, як вона пояснила отримала від ОСОБА_63 , як повернутий їй борг. При цьому, зазначили, що під час просвічування грошових коштів та долонь ОСОБА_1 , останні світилися салатовим кольором.

ОСОБА_75 складено розписку про отримання на відповідальне зберігання грошових коштів у сумі 5000 гривень до завершення розгляду справи (том. 3, а. с. 140).

13 жовтня 2014 року слідчим суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання слідчого ОВС СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області Чернорота А.Ю., погоджене старшим прокурором прокурату Дніпропетровської області Ботнарем А.В., про застосування до підозрюваної ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Застосовано до підозрюваної ОСОБА_76 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 13 грудня 2014 року (том 2, а. с. 203).

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2014 року задоволено клопотання слідчого ОВС СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області Чернорота А.Ю., погоджене старшим прокурором прокурату Дніпропетровської області Ботнарем А.В., про застосування заходу безпеки кримінального провадження у вигляді відсторонення ОСОБА_1 від посади. Відсторонено ОСОБА_1 від посади головного спеціаліста відділу територіального представництва управління регіональних представників з питань охорони культурної спадщини та переміщення культурних цінностей Департаменту культурної спадщини та культурних цінностей Міністерства культури України строком до 13 грудня 2014 року (том 2, а. с. 212).

Вказана ухвала слідчого судді направлена слідчим ОВС СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області Черноротом А.Ю. заступнику Міністра культури України керівнику апарата Мазур Т.В., для виконання (том 2, а. с. 210).

17 жовтня 2014 року ОСОБА_1 з адвокатом Погасяном В.Е. уклала договір про надання правової допомоги (том 8, а. с. 207 та на звороті).

Постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 22 жовтня 2014 року ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2014 року скасовано. Постановлено нову ухвалу апеляційного суду, якою клопотання слідчого задоволено частково застосовано до підозрюваної ОСОБА_1 захід забезпечення кримінального провадження у вигляді відсторонення від посади строком до 01 грудня 2014 року (том 2, а. с. 213-216).

23 жовтня 2014 року старшим інспектором СВ Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Дрижилом Д.М. оголошено ОСОБА_1 ухвалу слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу та вручено її копію; роз`яснено її обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України; роз`яснено їй правила користування електронними засобами контролю, про що складені відповідні протоколи та вручено пам`ятку з експлуатації електронних засобів контролю (том 4, а. с. 3-9).

Листом від 10 листопада 2014 року заступник Міністра культури України керівник апарату Мазур Т.В. повідомив слідчому ОВС СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області Чернороту А.Ю. про те, що на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2014 року, наказом Міністерства від 10 листопада 2014 року № 767/0/17-14 відсторонено ОСОБА_1 від виконання повноважень за посадою (том 2, а. с. 211, 217, том 6, а. с. 233).

Постановою старшого слідчого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області Толкушкіною К.В. від 17 жовтня 2014 року (том 2, а. с. 195), вилучені в ході тимчасового доступу оригінал особової справи головного спеціаліста відділу територіального представництва Міністерства культури України Чимбар Т.Ф., оригінали документів щодо надання ОСОБА_77 дозволів на встановлення рекламних конструкцій визнано речовими доказами в кримінальному провадженні № 0000523. Крім того, вказаною постановою слідчого вирішено дані речові докази зберігати при матеріалах кримінального провадження.

20 жовтня 2014 року слідчим ОВС СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області Черноротом А.Ю. складено протокол про результати контролю за вчиненням злочину ( том 3, а. с. 130-131).

31 жовтня 2014 року слідчим в ОВС Прокуратури Дніпропетровської області Черноротом А.Ю. повідомлено ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (том 2, а. с. 100-104).

Постановою старшого слідчого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області Толкушкіною К.В. від 31 жовтня 2014 року, вилучені в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_1 від 01 жовтня 2014 року на тротуарі біля будинку АДРЕСА_5 , з-поміж іншого, зокрема, посвідчення № 49 головного спеціаліста відділу територіального представництва управління регіональних представників з питань охорони культурної спадщини та переміщення культурних цінностей Департаменту культурної спадщини та культурних цінностей, видане ОСОБА_1 13 січня 2012 року визнано речовим доказом у справі та вирішено його зберігати при матеріалах кримінального провадження (том 2, а. с. 60-62).

Постановою старшого слідчого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області Толкушкіною К.В. від 31 жовтня 2014 року, вилучені в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_1 від 01 жовтня 2014 року на тротуарі біля будинку АДРЕСА_5 , грошові кошти у сумі 5000 гривень, а також грошові кошти у сумі 2141 гривня, а всього загальною сумою 7141 гривня, а також опечатаний пакет зі змивами з лівої руки ОСОБА_1 , опечатаний поліетиленовий пакет зі змивами з правої руки ОСОБА_1 , опечатаний поліетиленовий пакет «Зразок речовини «Промінь-1», диск з відеозаписом особистого обшуку ОСОБА_1 , визнано речовими доказами в кримінальному провадженні № 0000523 (том -2, а. с. 39-43).

13 листопада 2014 року старша слідча СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області Толкушкіна К.В., за своїми запитами, отримала від КЗ «ДНД» ДОР відомості щодо стану здоров`я ОСОБА_1 (том 2, а. с. 200-202).

З висновку судового експерта № 70/06-756 від 14 листопада 2014 року НДЕКЦ ГУ МВС у Дніпропетровській області Івашиної О.О. (том 2, а. с. 50-57) вбачається, що надані купюри з конкретними номіналами та серіями відповідають за своїми характеристиками грошовим знакам НБУ аналогічних номіналів, які знаходяться в офіційному обігу.

Згідно висновку судового експерта № 70/12-2805 від 24 листопада 2014 року НДЕКЦ ГУ МВС у Дніпропетровській області Мокрицького П.В. (том 2, а. с. 30-36), на представлених на дослідження ватних тампонах зі змивами рук ОСОБА_1 , слідів речовин з люмінесценцією жовтого кольору в УФ променях, не виявлено, натомість на представлених на дослідження банкнотах з конкретними серійними номерами виявлені сліди спеціальних хімічних речовин з люмінесценцією жовтого кольору в УФ променях. Крім того, встановлено, що виявлені сліди спеціальних хімічних речовин з люмінесценцією жовтого кольору в УФ променях на банкнотах з конкретними серійними номерами на аркуші паперу зі зразком люмінесцентної речовини, мають між собою спільну родову приналежність.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2014 року у справі № 201/15356/14-к (том -2, а. с. 220-221) ОСОБА_1 продовжено строк застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді відсторонення від посади строком на два місяці до 30 січня 2015 року.

11 грудня 2014 року слідчим суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Брагою А.В. частково задоволено СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області Толкушкіної К.В., погоджене старшим прокурором прокурату Дніпропетровської області Ботнарем А.В., про продовження застосування до підозрюваної ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Продовжено строк тримання під домашнім арештом ОСОБА_1 до 01 лютого 2015 року (том 2, а. с. 204-206; том 4, а. с.13-14, том 4, а. с. 13-14).

30 грудня 2014 року старшим інспектором СВ Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Дрижилом Д.М. оголошено ОСОБА_1 ухвалу слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу та вручено її копію; роз`яснено її обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України; роз`яснено їй правила користування електронними засобами контролю, про що складені відповідні протоколи та вручено пам`ятку з експлуатації електронних засобів контролю (том 4, а. с. 15).

ОСОБА_1 зверталася до начальника Красногвардійського РВ ВС ГУМВС України в Дніпропетровській області (том 4, а. с. 16), першого заступника прокурора Дніпропетровської області (том 4, а. с. 17-18) та Генерального прокурора України (том 4, а. с. 19-20), із клопотаннями про вжиття заходів до електронного засобу контролю щодо його постійного безпідставного спрацювання.

Наказом Міністерства культури України від 16 грудня 2014 року № 887/0/17-14 (том 2, а. с. 229, том 7, а. с. 234) продовжено ОСОБА_1 термін відсторонення від виконання повноважень за посадою головного спеціаліста відділу територіального представництва управління контролю за переміщенням культурних цінностей та охорони культурної спадщини до 30 січня 2015 року .

З відповіді Міністерства культури України від 06 січня 2015 року № 30/10-2/13-15 (том 2, а. с. 107) вбачається, що підготовка відповідей щодо надання дозволів на розміщення рекламних засобів в центральному історичному ареалі міста Дніпропетровська не входить до компетенції головного спеціаліста відділу територіального представництва управління контролю за переміщенням культурних цінностей та охорони культурної спадщини Міністерства культури України Чимбар Т.Ф.

19 січня 2015 року ОСОБА_78 написала розписку про отримання коштів у сумі 2141 гривня на відповідальне зберігання до закінчення розгляду кримінального провадження (том 3, а. с. 127).

Відповідно до висновку судового експерта № 70/06-32 від 22 січня 2015 року НДЕКЦ ГУ МВС у Дніпропетровській області Чепової О.О. (том 2, а. с. 44-49), десять банкнот номіналом по 500 гривень з конкретними серійними номерами, вилучені 01 жовтня 2014 року у ОСОБА_1 відповідають за своїми характеристиками грошовим ознакам НБУ аналогічного номіналу, які знаходяться в офіційному обігу.

29 січня 2015 року слідчим в ОВС СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області Черноротом А.Ю. та старшим прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області Ботнарем А.В. у кримінальному проваджені відносно ОСОБА_1 , внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000532 складено обвинувальний акт (том 2, а. с. 12-15).

В обґрунтування обвинувачення зазначено, що на підставі наказу Міністра культури України № 2149/0/17-14 від 12 травня 2014 року ОСОБА_1 переведена на посаду головного спеціаліста відділу територіального представництва управління контролю за переміщенням та охорони культурної спадщини Міністерства культури України, а відтак є службовою особою, яка відповідно до п. 2 примітки ст. 368 КК України, займає відповідне становище. 23 липня 20104 року, близько 14 години, ОСОБА_1 зустрілася з ОСОБА_75 , за адресою. м. Дніпропетровськ, пр. К. Маркса, біля ТЦ «Гран Плаза», попередньо домовившись про зустріч по мобільному зв`язку. Піч час розмови ОСОБА_62 повідомив їй, що йому необхідно оформити дозвільні документи на рекламні конструкції, за адресами. АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 . В ході розмови, з метою незаконного збагачення, вона висунула вимогу ОСОБА_77 про передачу їй грошових коштів у розмірі 800 доларів США, як неправомірну вигоду за підготовку нею позитивної відповіді щодо дозволу на розміщення вказаних рекламних конструкцій, які вона подала на підпис першому заступнику Міністра, з резолюцією про погодження. Потім під час подальших розмов ОСОБА_1 повідомила ОСОБА_77 про передачу їй грошових коштів у розмірі 5000 гривень. 01 жовтня 2014 року, приблизно о 15 годині 30 хвилин. вона перебуваючи біля будинку АДРЕСА_5 в автомобілі марки «Опель Астра», дн НОМЕР_1 , за попередньою домовленістю, отримала від ОСОБА_79 . Неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у розмірі 5000 гривень, за що вона віддала йому лист щодо погодження розміщення рекламних засобів по АДРЕСА_9 та дозвільні документи на ці об`єкти. Також вона повідомила йому, що дозвільні документи за адресою. АДРЕСА_8 , вона передасть йому пізніше. Продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на отримання від ОСОБА_68 неправомірної вигоди, 12 вересня 2014 року, близько 12 години, ОСОБА_1 зустрілась з ОСОБА_80 , за адресою. АДРЕСА_5 , попередньо домовившись про зустріч по мобільному зв`язку. Під час розмови ОСОБА_78 повідомила їй, що необхідно оформити дозвільні документи на рекламні конструкції, за адресами. АДРЕСА_10 ; АДРЕСА_11 та АДРЕСА_12 (всього 3 (три) пакета документів). Під час бесіди ОСОБА_1 переглянула надані ОСОБА_80 документи та з метою незаконного збагачення, вона висунула вимогу ОСОБА_81 про передачу їй грошових коштів у розмірі 2400 грн. (вісімсот гривень за один об`єкт), як неправомірну вигоду за підготовку нею позитивної відповіді щодо дозволу на розміщення вказаних рекламних конструкцій, які вона подала на підпис першому заступнику Міністра, з резолюцією про погодження. 01 жовтня 2014 року, приблизно о 12 годині 30 хвилин, вона перебуваючи на перехресті вул. Філософська та пр. Пушкіна у м. Дніпропетровську біля пам`ятника «Железнодорожников», за попередньою домовленістю, ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_68 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у розмірі 2400 гривень за подальше погодження дозвільних документів на рекламні конструкції, розташовані за адресами. м. Дніпропетровськ, площа Островського, 1; АДРЕСА_11 та АДРЕСА_12 . Також ОСОБА_1 повідомила, що дозвільні документи вона передасть їй пізніше, після отримання від неї первинних документів на вказані об`єкти. Цього ж дня, в ході санкціонованого Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська особистого обшуку ОСОБА_1 , біля будинку АДРЕСА_5 проведеного співробітниками прокуратури Дніпропетровської області в присутності двох понятих вона добровільно надала грошові кошти у розмірі 5000 гривень, які передав їй ОСОБА_62 у вигляді неправомірної вигоди за підготовку позитивної відповіді щодо дозволу на розміщення рекламних об`єктів та, 2141 гривню, які передала їй ОСОБА_78 у вигляді неправомірної вигоди за підготовку позитивної відповіді щодо дозволу на розміщення рекламних об`єктів, які вона подала на підпис першому заступнику Міністра, з резолюцією про погодження.

05 лютого 2015 року ОСОБА_1 уклала договір з адвокатом Токарєвим В.В. про надання правової допомоги захисником у кримінальному провадженні (том 8, а. с. 210 та на звроті).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2015 року у справі № 204/505/15-к (том 2, а. с. 206-207; том 4, а. с. 21-22), призначено відкритий судовий розгляд обвинувального акту в кримінальному провадженні № 0000523 за обвинуваченням ОСОБА_1 , в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Разом з цим, застосовано до обвинуваченої ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до 05 квітня 2015 року, за місцем проживання, з обов`язковим застосуванням електронного засобу контролю.

05 лютого 2015 року старшим інспектором СВ Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Дрижилом Д.М. оголошено ОСОБА_1 ухвалу слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу та вручення її копії; роз`яснено її обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України; роз`яснено правила користування електронними засобами контролю, про що складені відповідні протоколи (том 4, а. с. 23, 24, 25-26) та, та вручено пам`ятку з експлуатації електронних засобів контролю (том 4, а. с. 27).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2015 року у задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід судді Красногвардійського районного суду м, Дніпропетровська Дружиніна К.М. відмовлено (том 3, а. с. 156-157).

19 лютого 2015 року ОСОБА_1 з адвокатом Токарєвим В.В. уклала додаткову угоду до договору про надання правової допомоги захисником у кримінальному провадженні від 05 лютого 2015 року (том 8, а. с. 215).

Ухвалою судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід прокурора Ботнара А.В. відмовлено (том 3, а. с. 158).

23 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернулася до в. о. начальника Красногвардійського РВ ВС ГУ МВС України в Дніпропетровській області із запитом про надання інформації щодо виявлених порушень за період носіння електронного засобу контролю (том 4, а. с. 53).

26 лютого 2015 року на вказаний запит Дніпровським МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області надано ОСОБА_1 відповідь № 42/Ч-5 (том 4, а. с. 54), зі змісту якої вбачається, що за період носіння останньою електронного засобу контролю з 30 жовтня 2014 року по 30 грудня 2014 року та з 19 лютого 2015 року та станом на дату надання відповіді виявлених порушень не було, так само як і не було виявлено порушень покладених на неї обов`язків.

26 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із клопотанням про зміну запобіжного заходу під час судового розгляду (том 4, а. с. 30-34).

Ухвалою судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2015 року відмовлено у задоволенні клопотання обвинувачено про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту, з обов`язковим застосуванням електронного засобу контролю на особисте зобов`язання. Міру запобіжного заходу до обвинуваченої ОСОБА_1 залишено без змін у вигляді домашнього арешту, згідно ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2015 року (том 4, а. с. 28-29).

17 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу під час судового розгляду (том 4, а. с. 39-43).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2015 року у справі № 204/505/15-к (том 4, а. с. 38), відмовлено у задоволенні клопотання обвинувачено про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту, з обов`язковим застосуванням електронного засобу контролю на особисте зобов`язання.

25 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням про призначення технічної експертизи електронного засобу контролю (том 4, а. с. 45-47).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року у справі № 204/505/15-к (том 4, а. с. 44), у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення технічної експертизи електронного засобу контролю відмовлено.

З 31 березня 2015 року по 10 квітня 2015 року ОСОБА_1 перебувала на лікарняному за загальним захворюванням, що підтверджується листком непрацездатності серії АГХ № 728739 (том 7, а. с. 113).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2015 року у справі № 204/505/15-к (том 2, а. с. 208-209), застосовано до обвинуваченої ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді (нічного) домашнього арешту до 10 липня 2015 року, за місцем проживання.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2015 року у справі № 204/505/15-к (том 2, а. с. 230-231), відсторонено ОСОБА_1 від посади головного спеціаліста відділу територіального представництва управління контролю за переміщенням культурних цінностей та охорони культурної спадщини Міністерства культури України, строком на два місяці, тобто до 10 липня 2015 року.

Наказом Міністерства культури України від 19 травня 2015 року № 357/0/17-15 (том 2, а. с. 232, том 7, а. с. 235) продовжено ОСОБА_1 термін відсторонення від виконання повноважень за посадою головного спеціаліста відділу територіального представництва управління контролю за переміщенням культурних цінностей та охорони культурної спадщини з 13 травня 2015 року до 10 липня 2015 року.

21 травня 2015 року старшим прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області Ботнаром А. повідомлено листом ОСОБА_1 про проведення відносно неї негласних слідчих (розшукових) дій (том 3, а. с. 141).

10 липня 2015 року наказом Міністерства культури України № 521/0/17-15 позивачку, за її заявою, з 10 липня 2015 року переведено на посаду головного спеціаліста відділу з питань діяльності музеїв та забезпечення реалізації музейної політики управління музейної справи та культурних цінностей (том 7, а. с. 65).

Постановою заступника прокурора Дніпропетровської області Бачища А.В. від 29 липня 2015 року змінено групу прокурорів, які підтримують державне обвинувачення в суді у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 (том 3, а. с. 110 та на звороті).

Постановою заступника прокурора Дніпропетровської області Черкашина Ю.О. від 03 вересня 2015 року визначено групу прокурорів, які здійснюватимуть нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 (том 3, а. с. 111 та на звороті).

07 листопада 2016 року ОСОБА_1 разом з ОСОБА_82 звернулася до судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з клопотанням про припинення перегляду відеоматеріалів втручання у приватне спілкування ОСОБА_1 (том 3, а. с. 142-144).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2016 року у задоволенні вищевказаного клопотання відмовлено (том 3, а. с.148-149).

06 грудня 2016 року ОСОБА_1 разом із ОСОБА_82 звернулися до суду із клопотанням про визнання заяви від імені ОСОБА_63 недопустимим доказом (том 3, а. с. 159-161).

Ухвалою судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2017 року у задоволенні вищевказаного клопотання відмовлено (том -3, а. с. 162).

17 березня 2017 року ОСОБА_1 разом із ОСОБА_82 звернулися до суду із клопотанням про визнання протоколу огляду грошових кошті від 22 серпня 2014 року недопустимими доказами (том 3, а. с. 163-165).

Ухвалою судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2017 року у задоволенні даного клопотання відмовлено (том -3, а. с. 162).

28 березня 2017 року ОСОБА_1 разом із ОСОБА_82 звернулися до суду із клопотанням про визнання протоколу огляду грошових кошті від 01 жовтня 2014 року недопустимими доказами (том 3, а. с. 167-169).

Ухвалою судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2017 року у задоволенні цього клопотання відмовлено (том -3, а. с. 170).

Наказом Міністерства культури України від 10 травня 2017 року № 358/0/17-17 (том 7, а. с. 66), за заявою ОСОБА_1 , з 10 травня 2017 року останню переведено на посаду головного спеціаліста сектору організації державних подій.

29 червня 2017 року ОСОБА_1 разом із ОСОБА_82 звернулися до суду із клопотанням про визнання заяви від імені ОСОБА_69 та доручення від імені ОСОБА_69 від 15 серпня 2014 року на ім`я ОСОБА_68 недопустимими доказами (том 3, а. с. 175-178).

19 вересня 2017 року ОСОБА_1 разом із ОСОБА_82 звернулися до суду із клопотанням про визнання протоколу допиту свідка ОСОБА_63 від 28 липня 2014 року (том - 3, а. с. 179-180).

Постановою заступника прокурора Дніпропетровської області Черкашина Ю.О. від 01 лютого 2018 року змінено групу прокурорів (процесуальних керівників) у вищевказаному кримінальному провадженні (том 3, а. с. 112 та на звороті).

19 лютого 2018 року наказом Міністерства культури України, за заявою ОСОБА_1 , винесено наказ № 131/0/17-18 про її переведення на посаду головного спеціаліста сектору з питань кіно управління сценічного і театрального мистецтва (том 7, а. с. 67).

Наказом Міністерства культури України від 13 серпня 2018 року № 767/0/17-18, за заявою ОСОБА_1 , з 13 серпня 2018 року її переведено на посаду головного спеціаліста відділу з питань кіно управління сценічного і візуального мистецтва (том 7, а. с. 69-70).

19 червня 2019 року, ОСОБА_1 разом із своїм захисником адвокатом Токарєвим В.В. звернулася до суду у справі № 204/505/15-к із клопотанням про проведення судової почеркознавчої експертизи її підписів у протоколі про роз`яснення права на захист від 01 жовтня 2014 року, пам`ятці про процесуальні права та обов`язки підозрюваного (том 2, а. с. 72-73).

02 вересня 2019 року ОСОБА_1 , за її заявою, переведено на посаду головного спеціаліста відділу з питань кіно головного управління мистецтв Директорату мистецтв (том 7, а. с. 71).

З висновку експертів ДНДІСЕ № 3116/3117-19 від 23 вересня 2019 року (том 2, а. с. 74-88), вбачається, що підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Підозрювана» «Протоколу роз`яснення права на захист від 01.10.2014» - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням справжнього її підпису. Крім того, встановлено, що на шостому аркуші «Пам`ятки про процесуальні права та обов`язки підозрюваного від « ».10.2014» в графі дати її складання, в рукописний запис дати вносились зміни. Першочерговий рукописний запис « «2» октября 2014», розташований на шостому аркуші «Пам`ятки про процесуальні права та обов`язки підозрюваного від « ».10.2014» в графі дати її складання піддавався змінам, а саме дописі цифри «0» та виправленню цифри «2» на цифру «1». Разом ц цим, вказано на те, що первинний рукописним записом, розташованому на шостому аркуші «Пам`ятки про процесуальні права та обов`язки підозрюваного від « ».10.2014» в графі дати її складання був рукописний запис « «2» октября 2014».

24 грудня 2019 року наказом Міністерства культури України № 1187/0/17-19, за заявою ОСОБА_1 , її звільнено з посади головного спеціаліста відділу з питань кіно головного управління мистецтв Директорату мистецтв 31 грудня 2019 року в порядку переведення для подальшої роботи в апараті Міністерства культури, молоді та спорту України (том 7, а. с. 72).

Постановою заступника прокурора Дніпропетровської області Біжко С.В. від 29 травня 2020 року визначено групу прокурорів процесуальних керівників) у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 (том 3, а. с. 113 -114).

03 серпня 2020 року Міністерством культури та інформаційної політики, за заявою ОСОБА_1 , винесено наказ № 454-к про її переведення на посаду головного спеціаліста експертної групи з кіно Директорату кіно та креативних індустрій (том 7, а. с. 86).

Постановою виконувача обов`язків прокурора Дніпропетровської області Біжка С.В. від 11 серпня 2020 року визначено (змінено) групу прокурорів (процесуальних керівників) у вищезазначеному кримінальному проваджені (том 3, а. с. 114 на звороті 115 на звороті).

28 серпня 2020 року, за заявою ОСОБА_1 , наказом Міністерства культури та інформаційної політики України № 558-к, її переведено на посаду головного спеціаліста відділу кіно експертної групи з кіно Директорату культури мистецтв з 01 вересня 2020 року (том 7. А. с. 87).

09 квітня 2021 року Наказом Міністерства культури та інформаційної політики України № 145-к, ОСОБА_1 , за її заявою, переведено на посаду головного спеціаліста експертної групи з кіно Директорату мистецтв та мистецької освіти (том 7, а. с. 88).

Постановою заступника керівника обласної прокуратури Вахітова Р.Ф. від 05 травня 2021 року визначено (змінено) групу прокурорів (процесуальних керівників) у вищезазначеному кримінальному проваджені (том 3, а. с. 116-117).

Постановою заступника керівника обласної прокуратури Вахітова Р.Ф. від 05 травня 2021 року визначено (змінено) групу прокурорів (процесуальних керівників) у вищезазначеному кримінальному проваджені (том 3, а. с. 117 на звороті 118 на звороті).

13 грудня 2022 року наказом Міністерства культури та інформаційної політики України № 499-к, за заявою ОСОБА_1 , останню переведено на посаду головного спеціаліста Директорату культури та мистецтв, на посаду головного спеціаліста експертної групи з питань розвитку мистецтв та мистецької освіти Директорату культури та мистецтв (том 7, а. с. 90).

Крім того, наказом Міністерства культури та інформаційної політики від 14 червня 2023 року № 235-к, ОСОБА_1 , за її заявою, з 16 червня 2023 року переведено на посаду головного спеціаліста відділу мистецької освіти управління формування державної політики у сфері мистецтв, мистецької освіти та креативних індустрій (том 7, а. с. 91).

За час перебування на тих чи інших посадах, позивачці надавалися відпустки, як навчальні так і основні (том 7, а. с. 55-64, 86-112).

З рапортів працівників поліції, висновків перевірок ЕЗК та письмових пояснень позивачки вбачається, що електронний засіб контролю Чимбар Т.Ф. спрацьовував. 30.10.2014 12:36:24, 14.49.05, 23:43; 31.10.2014 року 2:25, 05:12, 14:13, 23:45; 01.11.2014 02:26, 04:23, 10:52; 02.11.2014 23:04; 03.11.2014 03:03, 03:11, 03:46, 05:12; 04.11.2014 05:35, 08:05, 12:38; 05.11.2014 06:30; 06.11.2014 05:28, 06:48, 08:23, 21:05; 07.11.2014 03:54; 08.11.2014 00:47, 05:47, 08:22, 21:10; 09.11.2014 18:45, 20:45; 10.11.2014 16:07; 11.11.2014 08:45; 12.11.2014 17:25; 13.11.2014 16:30; 14.11.2014 01:19, 16:01, 16:11, 21:40; 15.11.2014 00:40, 04:30, 04:54, 18:17, 21:40; 16.11.2014 05:25, 07:39, 07:55, 08:57, 11:35, 12:03, 20:00, 23:32; 17.11.2014 00:23, 01:06, 01:26, 02:33, 04:05, 05:16; 05:35; 18.11.2014 02:03, 04:12, 04:42, 05:10, 05:24, 12:03, 13:50, 20:15, 23:11, 24:12; 19.11.2014 03:08, 15:01, 15:15; 20.11.2014 01:58, 02:17, 06:52, 07:30, 18:45; 21.11.2014 06:50, 07:05, 16:10, 16:54, 22:45; 22.11.2014 01:01, 04:28, 16:08; 23.11.2014 03:31; 24.11.2014 03:21, 03:35, 06:16, 08:30, 21:40; 25.11.2014 13:38, 21:48; 26.11.2014 12:25; 27.11.2014 00:03, 02:14, 23:40; 28.11.2014 01:17, 21:05, 23:00, 23:32; 29.11.2014 00:43, 17:06, 23:27; 30.11.2014 03:25, 05:07, 07:55; 01.12.2014 01:00, 02:00, 04:23; 02.12.2014 01:37, 02:00, 02:57, 04:07, 13:00, 15:10, 07:32; 03.12.2014 05:05, 17:10; 05.12.2014 17:27; 06.12.2014 03:04, 07:20, 15:15, 22:48; 07.12.2014 00:50, 01:52, 04:25, 14:40, 17:30, 21:54; 08.12.2014 21:51; 09.12.2014 02:50, 05:32, 06:07, 14:30, 15:05, 19:29, 00:15; 10.12.2014 02:50, 03:45, 05:32; 11.12.2014 03:45, 05:32, 16:40, 19:00, 20:05, 21:10, 22:40; 12.12.2014 16:10, 22:40; 13.12.2014 08:50, 12:24, 16:30, 22:40; 14.12.2014 03:57, 04:42, 15:50, 16:10, 16:26; 15.12.2014 03:57, 05:00, 07:50, 15:40, 18:06, 21:59; 17.12.2014 04:34, 19:10, 21:00, 21:00, 23:15, 23:45; 18.12.2014 16:04, 20:50; 19.12.2014 05:35, 06:30, 06:54, 07:20, 09:36, 10:28, 12:08, 23:15, 23:36; 20.12.2014 00:10, 03:21, 07:38; 22.12.2014 04:50, 05:17, 05:51, 15:07, 17:15, 21:08; 23.12.2014 05:17, 15:10; 25.12.2014 01:28, 22:08, 22:18; 26.12.2014 01:58, 02:18, 02:38; 27.12.2014 04:06, 05:17, 07:06; 28.12.2014 23:29; 29.12.2014 07:19, 23:00, 23:39; 30.12.2014 00:05, 05:29; 19.02.2015 18:30, 22:58; 20.02.2015 05:17, 09:05, 11:50, 12:30, 12:50, 18:20, 18:40, 20:45, 21:30; 21.02.2015 11:15, 16:00, 17:50, 18:20, 19:16, 20:00; 21.02.2015 02:56, 17:02; 23.02.2015 05:20 - 08:40 (кожні 10-20 хвилин), 07:48, 08:04, 08:13, 08:31, 08:51, 09:20, 09:50, 10:07, 11:26, 11:44, 12:07, 12:10, 12:29, 13:32, 16:38, 16:54; 24.02.2015 09:05, 09:49, 10:46, 11:27, 14:26, 15:16, 18:16, 20:10; 25.02.2015 08.29, 09.06, 09.28, 10.15, 11.07, 11.58, 13.33, 13.46, 11.51, 13.53, 14.39, 16.17; 26.02.2015 08.14, 08:26, 08:40; 27.02.2015 07:00, 08:40, 08:42, 09:28; 28.02.2015 02:04, 06:33, 06:57; 01.03.2015 06:12; 12.03.2015 00:25, 05:39, 07:25; 11.03.2015 06:29; 17.03.2015 02:35, 23:18; 18.03.2015 00:10, 02:39; 19.03.2015 01:26, 01:56, 03:45; 12.03.2015 07:19, 08:06; 13.03.2015 01:50; 14.03.2015 00:33, 04:34, 06:07, 06:45; 25.03.2015 00:33, 06:07, 06:45, 22:32; 26.03.2015 02:00; 06:13; 22:55; 28.03.2015 00:45, 03:02; 29.03.2015 04:00, 07:37, 23:36, 23:53; 30.03.2015 00:42; 31.03.2015 20:54, 20:55, 22:18, 22:28 (том 4, а. с. 71-73, 74-78, 82, 86-87, 90, 92-93, 95, 97-101, 106-107, 109, 111, 113, 115, 117-118, 120, 140, 209, 211-219, 221-231, 234-237; том 5, а. с. 2- 28, 30-38,41-45,47-52, 54-65, 67, 69-78, 80-86, 88-97, 99-102, 105-113, 116-118, 120-124, 126-131, 146-246, 248, 259; том 6, а. с. 2-13, 15-16, 18-23, 25-29, 33-42, 44,50-56, 59-60, 62, 187).

Позивачка неодноразово викликалася судовими повістками у судові засідання до суду (том 6, а. с. 188-265; том 7, а. с. 4-18), однак частина з них не відбулася або у зв`язку з неявкою прокурора, або через заявленням ним клопотання про відкладення такого (том 7, а. с. 19-43).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у період 2015-2023 років ОСОБА_1 неодноразово зверталася до лікарів зі скаргами на стан свого здоров`я, у зв`язку з чим вона проходила різноманітні обстеження та лікування (том 7, а. с. 115-175), а також у вказаний період часу, неодноразово надавалася медична допомога її сину ОСОБА_83 , 2005 року народження, який є дитиною з інвалідністю (том 7, а. с. 179-228), у зв`язку з чим вона понесла фінансові витрати (том 8, а. с. 93-149).

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивачка протягом 2015-2023 років неодноразово зверталася зі скаргами на дії посадових осіб державних органів (прокуратури, суду) до. Президента України, Адміністрації Президента України, МВС України, Уповноваженого Верховної Ради з прав людини, Голови Національного Координаційного Комітету сприяння протидії корупції, Комітету Верховної ради України з питань законодавчого забезпечення правоохоронної діяльності, Комітету Верховної ради України з питань прав людини, національних меншин і міжнаціональних відносин, Комітету Верховної ради України з питань свободи слова та інформаційної політики, Комітету Верховної ради України з питань правової політики та правосуддя, Головному управлінню по боротьбі з організаційною злочинністю МВС України, Урядовому уповноваженому з питань антикорупційної політики КМУ, Генеральної прокуратури України, прокурора Дніпропетровської області Федика Р.Р., Службі безпеки України, Українській Гельсінській спілці з прав людини, Дніпропетровській обласній громадській організації «Правозахисна організація «ТРАСТ», Дніпропетровській обласній громадській організації правового захисту «Громадяни», Вищої ради юстиції України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Голови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська (том 2, а. с. 196-197; том 3, а. с. 5-10 та на звороті, 21 на звороті-22 та на звороті, 37-38 та на звороті, 56 на звороті 58, 60 та на звороті, 63, 68 на звороті - 69, 69 на звороті 70 на звороті, 72 на звороті -75 на звороті, 78 на звороті -80, 80 на звороті, 83 на звороті, 86, 86 на звороті-87, 90 на звороті, 91 на звороті 92, 98-99 на звороті, 100 на звороті -101, 101 на звороті; том 4, а. с. 55-58, 59-60).

Більшість, із вищевказаних звернень позивачки, або залишено без розгляду у зв`язку з відсутністю повноважень або у зв`язку з аналогічністю (дублікату) наданих заяв, або роз`яснено її право на звернення до відповідних органів, або перенаправлено отримувачами за належністю (том 2, а. с. 199; том 3, а. с.4 та на звороті, 12-15 та на звороті, 16, 16 на звороті - 17, 19 та на звороті, 20 та на звороті, 21, 23, 23 та на звороті, 24, 24 на звороті, 25, 25 на звороті, 26, 26 на звороті, 27, 27 на звороті 28, 28 на звороті, 29 на звороті, 39, 40, 40 на звороті, 41, 41 на звороті, 42 та на звороті, 43, 43 на звороті, 41, 44 на звороті, 45, 45 на звороті, 46, 46 на звороті, 47, 47 на звороті, 48, 48 на звороті 49, 54, 54 на звороті, 55, 55 на звороті 56, 59 на звороті, 64 та на звороті, 65, 65 на звороті -66, 66 на звороті, 67, 67 на звороті, 68, 71, 77, 77 на звороті, 81 на звороті 82, 82 на звороті 83, 84,84 на звороті, 85, 87 на звороті, 88, 88 на звороті, 90, 91, 92 на звороті 93, 94, 100; том 4, а. с. 51-52, 61, 62-63).

Також, їй були надані відповіді. Так, 04 червня 2015 року головою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надано відповідь ОСОБА_1 на скаргу від 29 травня 2015 року (том 3, а. с. 61 та на звороті), згідно змісту якої вбачається, що порушені у скарзі питання не відносяться до компетенції голови суду.

21 вересня 2015 року Вищою радою юстиції надано відповідь на звернення народного депутата ОСОБА_84 , в інтересах ОСОБА_1 (том 3, а. с. 62 та на звороті), з якої вбачається, що відсутні підстави для притягнення судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_85 до дисциплінарної відповідальності.

Також, позивачці надано відповіді прокуратурою Дніпропетровської області (том 3, а. с. 76, 76 на звороті, 81, 85 та на звороті, 89 та на звороті, 93 на звороті, 97 та на звороті 102), в яких зазначено про підтримання державного обвинувачення відповідно до постанов про визначення/зміну груп прокурорів (процесуальних керівників) у даному кримінальному провадження, у зв`язку зі звільненням/переведення прокурорів.

24 листопада 2021 року офісом Генерального прокурора перенаправлено ОСОБА_1 рішення відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження (щодо прокурорів) про відмову у відкритті дисциплінарного провадження № 742дс-21 від 09 грудня 2021 року (том 3, а. с. 94 на звороті 96), яким відмовлено у відкритті дисциплінарного провадження відносно прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю та транснаціональною злочинністю Дніпропетровської обласної прокуратури Ружанського Є.Б. (том 3, а. с. 94 на звороті - 96 та на звороті).

Також, позивачка неодноразова зверталася до правоохоронних органів із заявами про вчинення кримінального правопорушення (том 3, а. с. 30-32,32 на звороті 34, 34 на звороті 36, 37-38 та на звороті, 50 на звороті 53 на звороті, 63 на звороті, 69 на звороті - 70 на звороті), на які їй надано відповіді про те, що вказані заяви або не є за своїм змістом заявами про кримінальне правопорушення, або відсутні підстави для внесення відомостей до ЄРДР, або таке звернення не належить до компетенції отримувача (том 3, а. с. 58 на звороті 59, 64 та на звороті, 71 на звороті 72).

Крім того судом встановлено, що у період з 2014 року по 2023 рік, позивачка користувалася послугами АТ «Укрзалізниці» для проїзду з м. Дніпра до м. Києва та з м. Києва до м. Дніпра (том 8, а. с. 2-72).

Разом з цим, судом встановлено, що позивачка користувалася послугами АТ «Укрзалізниці» та магазинів канцтоварів (том 8, а. с. 73-92).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2023 року кримінальне провадження № 0000523 від 28 липня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення (том 2, а. с. 10-11).

08 листопада 2023 року ОСОБА_1 та адвокатом Токарєвим В.В. складено Акт виконаних робіт за договором про надання правової допомоги захисником у кримінальному провадженні від 05 лютого 2015 року та додаткової угоди від 19 лютого 2015 року (том 8, а. с. 212).

01 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Державного секретаря Міністерства культури та інформаційної політики України із доповідною для врахування її в роботі та здійснення їй відповідних виплат (том 7, а. с. 230, 231-232), в якій вказала на винесення судом вищевказаної ухвали суду, копію якої додала до неї.

З витягу з реєстру Дніпровської територіальної громади № 2024/005467111 від 17 травня 2024 року (том 9, а. с. 7) вбачається, що позивачка ОСОБА_1 з 30 березня 2004 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_13 .

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 , відбулося з реабілітуючих підстав (у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення), а тому позивач має право на отримання відшкодування шкоди згідно із Законом України № 266/94-ВР.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керувався, характером та тривалістю душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, а також конкретні обставини по справі, керується принципом розумності, виваженості та справедливості. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Стягуючи матеріальну шкоду (завданої вилученням майна та відстороненням від посади) у розмірі 28 104,26 грн., суд 1 інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Щодо розміру стягнутої матеріальної шкоди (понесені судові витрати на правову допомогу) суд задовольняючи таку вимогу, виходив з того, що всі послуги, які адвокат Токарєвь В.В., як захисник ОСОБА_1 надавав в рамках кримінального провадження №0000523 знайшли своє відображення у акті виконаних робіт від 08.11.2023 року за договором про надання правової допомоги захисником у кримінальному провадженні від 05.02.2015 року та додаткової угоди від 19.02.2015 року на суму 318 000,00 грн. (том 8 а.с.210-212).

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що на базі положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод створено самостійне право потерпілого від арешту або затримання на відшкодування шкоди.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Приписами ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Так, право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та в статтях 1167, 1176 ЦК України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Так, п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

При цьому, у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 610/ 3221/19-ц, зазначено про те, що виходячи із буквального тлумачення норми статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» можна дійти висновку, що усі перелічені випадки, як то: незаконне засудження; незаконне повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення; незаконне взяття і тримання під вартою; незаконне проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки; незаконне накладення арешту на майно; незаконне відсторонення від роботи (посади), інші процесуальні дій, що обмежують права громадян є самостійними підставами відшкодування моральної шкоди, тобто такими що не охоплюються їх початком, до прикладу - незаконне взяття під варту і їхнім закінченням винесенням виправдувального вироку за реабілітуючих обставин. Отже, за кожну із незаконних процесуальних дій органів досудового слідства та прокуратури, суду особа може вимагати відшкодування моральної шкоди.

Так, приписами п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

При цьому, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» пов`язує виникнення у конкретного реабілітованого громадянина право на відшкодування шкоди зі складним юридичним складом, яке включає в себе підстави виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умовами виникнення права на його відшкодування.

Тобто право на відшкодування виникає лише у разі повної реабілітації особи, про що зазначається в пункті 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41.

Така судова практика є незмінною, про що зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 522/2493/18.

Таким чином, реабілітуючі підстави, на відміну від нереабілітуючих, для застосування наведеного вище Закону України, пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/ обвинувачений не вчинив злочину. До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати.

Матеріалами справи встановлено, що кримінальне провадження № 0000523 від 28 липня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України закрито ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2023 року на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення (том 2 а. с. 10-11).

Натомість, вимогами п. 1 ч. 1 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 2, п 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що винесення органом досудового розслідування постанови про закриття кримінального провадження, саме на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України (у зв`язку з невстановленням достатніх доказів винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати), а не п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України (у зв`язку із відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення), надає право фізичній особі на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом.

Водночас, Верховний суд у своїй постанові від 07 жовтня 2022 року у справі № 751/2974/19 зробив висновок про те, що, аналізуючи положення частин першої, другої статті 284 КПК України, частини першої статті 340 КПК України, статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд апеляційної інстанції виснував, що відмова прокурора від обвинувачення з мотивів відсутності достатніх, належних та допустимих доказів, які б доводили вину позивача у вчиненні кримінального правопорушення, за своєю юридичною суттю є тотожною закриттю кримінального провадження за пунктом 3 частини першої статті 284 КК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Верховний Суд у своїй постанові від 26 червня 2019 року у справі № 314/3982/14-ц (провадження № 61-13711св18) виснував, що відмова прокурора від обвинувачення, наслідком чого стало закриття кримінального провадження відносно позивача, є реабілітуючою обставиною з точки зору кримінально-процесуального законодавства і дає право на відшкодування шкоди в порядку, визначеному позивачем, а саме за Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Крім того, у постанові Верховного суду від 02 червня 2021 року у справі № 215/3408/18 суд визнав необґрунтованими доводи касаційної скарги, що закриття кримінального провадження відносно позивача у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення і ненадання доказів існування моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру становить достатню справедливу сатисфакцію в частині відшкодування моральних страждань, яких зазнав позивач від утиску його прав під час досудового розслідування, оскільки наведене не відповідає положенням Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зокрема закріпленому в п. 2 ч. 1 ст. 2 цього Закону праву на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом у разі закриття кримінального провадження за невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливостей їх отримати. Сам факт перебування позивача під слідством та судом, закриття кримінального провадження за невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливостей їх отримати є достатньою підставою для отримання компенсації від держави у порядку Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2022 року у справі № 306/701/20 (провадження № 61-3676св22) залишено без змін рішення судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позову про відшкодування моральної шкоди. У справі Верховний Суд визнав реабілітуючою таку підставу, як закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою прокурора від державного обвинувачення, оскільки не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримання.

На підставі викладеного суд 1 інстанції дійшов правильного висновку з яким погоджується колегія суддів, що закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 відбулося з реабілітуючих підстав, а тому вона має право має право на отримання відшкодування шкоди згідно із Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Такі висновок суду узгоджується з практикою Верховного Суду з розгляду справ указаної категорії, яка є сталою, зокрема, з подібними за змістом висновками, що міститься у постановах Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 522/11959/19, від 26 квітня 2023 року у справі 201/223/21 та від 12 червня 2023 року у справі № 127/15952/22.

Так, статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Верховний Суд у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 126/303/17 зазначив, що ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 15 серпня 2016 року кримінальне провадження щодо обвинувачення позивача у вчиненні кримінального правопорушення закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення (під час судового слідства не здобуто доказів), тому пред`явлене обвинувачення позивача у вчиненні злочину не підтверджується. Такі мотиви відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення з послідуючим закриттям кримінального провадження відповідають вимогам п. 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», тому Верховний Суд погодився з висновком апеляційного суду про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди з урахуванням її доведеності позивачем та принципів справедливості, добросовісності та розумності.

Аналогічні висновки зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду й у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 613/158/17 (провадження № 61-26660св18).

У постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 201/16507/16-ц Верховний Суд вказав, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачці завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої вона набула на підставі закриття щодо неї кримінального провадження у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення у суді.

Крім того, у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 303/3973/17 (провадження № 61-12505св19) Верховний Суд виснував, що суди попередніх інстанцій зробили обґрунтовані висновки, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачці завдано моральної шкоди, оскільки постановою Свалявського районного суду Закарпатської області від 02 березня 2017 року провадження у кримінальній справі по обвинуваченню її у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 176 КК України, закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення.

У постанові від 11 травня 2022 року у справі № 201/4534/20 (провадження № 61-7077св21) Верховний Суд зазначив, що ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2020 року кримінальне провадження за обвинувальним актом відносно позивача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення, оскільки під час судового розгляду безспірних доказів вчинення позивачем кримінального правопорушення не здобуто і всі їх можливості отримання вичерпано, а тому в діях позивача відсутній склад злочину. Позивач майже протягом 5 років перебував під слідством та судом, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, негативно вплинуло на стан його здоров`я, тому вимоги про відшкодування моральної шкоди згідно з нормами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є обґрунтованими.

Також, погодився Верховний Суд із висновками судів попередніх інстанцій про необхідність відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури, з тих підстав, що кримінальне провадження закрито у зв`язку з відмовою прокурора від державного обвинувачення за відсутністю доказів вини / відсутності в діянні складу кримінального правопорушення у постановах від 26 квітня та 12 червня 2023 року у справах № 201/223/21 (провадження № 61-472св23) та № 127/15952/22 (провадження № 61-3223св23) відповідно.

15 грудня 2020 року Велика Палата Верховного Суду розглянула справу № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) за позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та незаконним взяттям під варту з тих підстав, що постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 23 травня 2015 року провадження у кримінальній справі стосовно позивача було закрите у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. У своїй постанові Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди на підставі положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Отже, практика Верховного Суду з розгляду справ указаної категорії є сталою, а тому позивачка має право на відшкодування завданої їй шкоди на підставі положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності.

Так, у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 534/955/17 вказано, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання виправдувальним вироком законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, підозра ОСОБА_1 була вручена 01 жовтня 2014 року, а закрито кримінальне провадження відносно неї ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2023 року.

Таким чином позивачка перебувала під слідством 9 років та 1 місяць, або 109 місяців.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Так, відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених у ст. 1 цього Закону випадках.

Згідно з вимогами ч. ч. 2 та 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до вимог ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15 виснувала, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Судом 1 інстанції встановлено, що позивачка змушена була докладати додаткових зусиль для організації виховання та лікування дітей, зокрема сина ОСОБА_86 , який є дитиною з інвалідністю, а також те, що за час її перебування під слідством, більше 9 років, виросли її діти, з якими вона не могла весь цей час вести звичайний спосіб життя: домашній арешт, як цілодобовий, так і нічний, перетворив її дім на в`язницю не лише для неї, але й для її дітей, позбавивши їх простих радостей спільних прогулянок, ігор на свіжому повітрі, поїздок на відпочинок, а сина з інвалідністю на реабілітацію; відсторонення від роботи та втрата засобів для існування змусили її боротися за виживання родини, відволікаючи сили від емоційної підтримки дітей; навіть ночі не приносили спокою через постійні спрацювання ЕЗК, що позбавляли сну і її, і дітей, посилюючи їхню роздратованість та нервовість; більш того, час, проведений під слідством, безповоротно втрачено її діти виросли без повноцінної материнської присутності, без тих безцінних моментів спільного дозвілля та підтримки, які вона могла б їм дати за інших обставин.

Таким чином, враховуючи обсяг завданої шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивачки більше 9 років під слідством та судом, й, виходячи із засад розумності і справедливості, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь позивачки моральної шкоди у розмірі 7 303 000 гривень, яка визначена з розрахунку 67000 гривень (8,375 мінімальних заробітних плат (8000 гривень) за 1 місяць)*109 місяців перебування під слідством та конкретних обставин справи, оскільки саме такий розмір, є достатнім для розумного задоволення потреб позивачки як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», який не призведе до її збагачення, а буде достатнім для відновлення її порушених прав.

Звертаючись з даним позовом до суду позивача також прохала суд стягнути з відповідачів на її користь завдану їй матеріальну шкоду завдану: вилученням грошових коштів, втратою заробітку в період відсторонення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до вимог ст. 3 цього закону у випадках наведених у ст. 1 цього закону, громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Щодо шкоди, завданої вилученням майна.

Матеріалами справи підтверджено, а сторонами не заперечувалося те, що у позивачки під час особистого обшуку 01 жовтня 2014 року були вилучені грошові кошти у сумі 7 141 гривня, які після закриття провадження у справі їй так і не було повернуто, чим їй завдано матеріальної шкоди.

З огляну на викладене, зважаючи на те, що під час особистого обшуку ОСОБА_1 у кримінальному провадженні 01 жовтня 2014 року у неї було вилучено грошові кошти у сумі 7 141 гривня, беручи до уваги те, що кримінальне провадження закрито ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2023 року, а грошові кошти їй не повернуто, суд 1 інстанції дійшов вірного висновку, що з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 підлягає стяганню завдана їй матеріальна шкода у сумі 7 141 гривня.

Щодо шкоди, завданої відстороненням від посади.

Судом 1 інстанції встановлено, що позивачка під час кримінального провадження неодноразово була відсторонена від посади.

Так, зокрема: ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2014 року, яка скасована ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року, ОСОБА_1 було відсторонена від посади до 01 грудня 2014 року (том 2, а. с. 212-216); ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2014 року їй було продовжено відсторонення від посади до 30 січня 2015 року (том 2, а. с. 220-221); ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2015 року її відсторонено від посади до 10 липня 2015 (том 2, а. с. 230-231).

Відповідно до вимог пунктів 3-5 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації. Завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду . Право на відшкодування шкоди мають громадяни, щодо яких незаконні дії, передбачені частиною 1 ст.1 Закону, були здійснені після набуття Законом чинності, тобто після 16 січня 1995 року. Шкода, завдана до цього часу, відшкодовується у відповідності з законодавством, що діяло на момент завдання шкоди.

Пунктом 8 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» передбачено, що згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір сум, які передбачені п. 1 ст. 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.

Згідно з вимогами підпункту 1 пункту 9 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється: для робітників і службовців у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (100-95-п) «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та від 05 травня 1995 року № 348 (348-95-п) «Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100».

Пунктом 8 розділу IV «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

Ухвалами суду позивачку було відсторонена від посади з 13 жовтня 2014 року по 30 січня 2015 року та з 13 травня 2015 року по 10 липня 2015 року.

Відповідно до форми Пенсійного фонду України № ОК-5 (том 8, а. с. 153-160), позивачка мала заробітну плату: у серпні 2014 року 5231 гривня 75 копійок, вересня 2014 року 4293 гривні 91 копійка, березні 2015 року 4023 гривні 53 копійки та квітні 2015 року 3975 гривень 83 копійки.

Отже, середньоденна заробітна плата позивачки становить: за 2014 рік (5231,75+4293,91) / 42 робочих дні (серпень 20, вересень 22) = 226 гривень 80 копійок, а за 2015 рік (4023,53+3975,83) / 42 робочих дні (березень 21, квітень 21) = 190 гривень 46 копійок.

Кількість робочих днів за період з 13 жовтня 2014 року по 30 січня 2015 року включно складає 58 днів, а саме: в жовтні 2014 року 15 днів, у листопаді 2014 року 20 днів, у грудні 2014 року 23 дні.

Кількість робочих днів, за період з 13 травня 2015 року по 10 липня 2015 року складає 41 день, а саме: у травні 2015 року 13 днів, у червні 2015 року 20 днів, в липні 2015 року 8 днів.

Таким чином, розмір матеріальної шкоди за час відсторонення позивачки від посади, а саме: за період з 13 жовтня 2014 року по 30 січня 2015 року включно становить 13154 гривні 40 копійок, виходячи із розрахунку (226 гривень 80 копійок х 58 днів = 13154 гривні 40 копійок); за період з 13 травня 2015 року по 10 липня 2015 року становить 7808 гривень 86 копійок, виходячи із розрахунку (190 гривень 46 копійок х 42 день = 7808 гривень 86 копійок), а всього 20963 гривні 26 копійок.

У зв`язку з викладеним суд 1 інстанції дійшов переконливого висновку, з яким погоджується колегія суддів, що з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню завдана їй матеріальна шкода у сумі 20963 гривні 26 копійок.

Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, понесених позивачкою під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Верховний Суд у своїй постанові від 19 квітня 2023 року у справі № 757/50854/21 вказав на те, що встановивши факт понесення витрат у зв`язку з наданням юридичної допомоги, суд повинен стягувати витрати саме за час перебування під слідством і судом.

Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи, не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим ст. 137 ЦПК України, тому, у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідні правові висновки викладені у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 303/3973/17, від 07 липня 2021 року у справі № 335/10173/19 та від 09 червня 2022 року у справі № 759/2952/20.

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу ОСОБА_1 надавав адвокат Токарєв Валентин Васильович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1689 від 29 травня 2007 року) на підставі договору про надання правової допомоги захисником у кримінальному провадженні від 05 лютого 2015 року та додаткової угоди до нього від 19 лютого 2015 року (том 8, а. с. 210- 211).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Токарєвим В.В. надано акт виконаних робіт від 08 листопада 2023 року на загальну суму 318 000 гривень.

Також, Верховний суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зробила висновок про законність включення «гонорару успіху» адвоката до судових витрат і наголосила на необхідності визначення сторонами розумних меж такого гонорару. ВП ВС виходила із того, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом і клієнтом, у межах правовідносин, між якими й може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. Суд зазначив, що в контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх сумірність із ціною позову та складністю справи.

Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Позивачка понесла витрати на правову допомогу у кримінальному провадженні, за договором про надання правової допомоги захисником Токарєвим В.В. від 05 лютого 2015 року та додаткової угоди до нього від 19 лютого 2015 року, у сумі 318 000 гривень, які виходячи з критерію реальності та розумності їхнього розміру, відповідають дійсним обставинам справи, а тому підлягають відшкодуванню позивачці в повному обсязі.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду 1 інстанції щодо стягнення на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 318 000,00 грн., як такої яка знайшла своє підтвердження під час розгляду справи.

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення в оскарженій частині відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційних скарг, що стягнуті з кошти у розмірі 7 303 000,00 грн., як компенсація моральної шкоди є безпідставно завищеним, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, відповідно до ст.23 ЦК України.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. А будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір має суто умовний вираз.

Доводи апеляційних скарг, що суд першої інстанції незаконно частково задовольнив позовні вимоги та не в повній мірі встановив дійсні обставини справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані відповідачами до суду першої інстанції, апеляційні скарги не містять.

Посилання в апеляційних скаргах на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що позивачка понесла витрати на правову допомогу у розмірі 318 000,00 грн., колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.

В матеріалах справи наявний акт виконаних робіт від 08 листопада 2023 року за договором про надання правової допомоги захисником у кримінальному провадженні від 05.02.2015 року та додаткової угоди від 19.02.2015 року на загальну суму 318 000 гривень.

Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Інші доводи апеляційних скарг є безпідставними та не спростовують обґрунтованих висновків суду та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянтів, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянти не скористався наданими йому правами, не обґрунтував доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду в оскарженій частині має бути залишено без змін.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга Головного управління Національної поліції України підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених апелянтом у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

При цьому, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 31 липня 2025 року відстрочено Головному управлінню Національної поліції в Дніпропетровській області сплату судового збору, у розмірі 18 168 гривень 00 копійок за подання апеляційної скарги на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2025 року до ухвалення судового рішення у справі, а тому колегія суддів стягує з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь Держави судовий збір у розмірі 18 168 гривень 00 копійок.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України , апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області та Дніпропетровської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2025 року в оскарженій частині залишити без змін.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (ЄДРПОУ 40108866) на користь держави судовий збір у розмірі 18 168 гривень 00 копійок за подання апеляційної скарги на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2025 року.

Судді: