Дата документу 22.10.2025 Справа № 335/5587/24
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 335/5587/24 Пр. № 22-ц/807/1279/25Головуючий у 1-й інстанції: Макаров В.О. Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Онищенка Е.А., Полякова О.З.

за участі секретаря Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського (нова назва Вознесенівського) районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання частини квартири спільною сумісною власністю та її поділ, визнання права особистої приватної власності на частину квартири

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом (а.с.1-6), в якому просила:

- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 10.12.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 2823;

- визнати рівними частки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (належить по 1/4 частці кожній) у праві спільної сумісної власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 10.12.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 2823;

- визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 10.12.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 2823.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , в 2006 році була приватизована її мешканцями, внаслідок чого вони набули право спільної часткової власності на зазначену квартиру: - ОСОБА_3 (відповідач у цій справі) наймач квартири - на частину; - ОСОБА_1 (позивач у цій справі) дочка наймача квартири, на частину; - ОСОБА_5 (третя особа у цій справі) дочка наймача квартири на частину; - ОСОБА_6 (третя особа у цій справі) внучка наймача квартири та дочка ОСОБА_5 - на частину, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 , видане Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради 31.08.2006.

Співвласники користувались квартирою спільно до 2011 року, після цього часу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в квартирі не мешкали.

В квартирі продовжували мешкати однією сім`єю та спільно користувались всією квартирою наступні особи: - позивач ОСОБА_1 з двома малолітніми дітьми сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і дочкою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; та - відповідач ОСОБА_3 , які мали спільний побут, взаємні права та обов`язки, вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет.

В 2019 році ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виявили намір повернутись для проживання до квартири. З цього приводу між сім`єю: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з однієї сторони, та сім`єю: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , з другої сторони, виникали спори щодо проживання в квартирі.

Тому, в 2020 році ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та визначення порядку користування квартирою. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.07.2021 у справі № 335/9077/20 усунуто перешкоди ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у квартиру: АДРЕСА_1 ; встановлено порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 : виділено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у користування кімнату площею 12,42 кв. м (у технічному паспорті № 8); кухню площею 6,27 кв. м, ванну кімнату площею 1,89 кв. м., туалет площею 0,91 кв. м, коридор площею 6,27 кв. м, дві кладовки площею 0,61 кв. м та 1,44 кв. м залишено у спільному користуванні.

В 2021 році між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з однієї сторони, та сім`єю ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , з другої сторони, досягнуто домовленостей, за змістом яких: одна сторона здійснює продаж іншій стороні належну їй на праві власності частини квартири за ціною 176000,00 грн.

Зважаючи на те, що друга сторона не мала достатніх коштів для купівлі цієї частки квартири, було узгоджено здійснити повний розрахунок за куплену частину квартири після оформлення договору купівлі-продажу протягом нетривалого часу.

На виконання домовленостей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 прибули 10.12.2021 до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. за адресою: АДРЕСА_2 , де нотаріус склала та посвідчила договір купівлі-продажу, за змістом якого ОСОБА_5 та ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_3 купила частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що вона не була присутня при укладанні та посвідченні договору купівлі-продажу, так як була зайнята протягом доби на роботі, яку не могла залишити в той день та піти до нотаріуса. Раніше, їй нотаріус роз`яснював, що у разі купівлі частки квартири сім`єю, куплена частка буде спільною сумісною власністю сім`ї незалежно від того, хто з членів сім`ї зазначений покупцем в договорі купівлі-продажу.

Як було передбачено п. 2.1 договору, за домовленістю сторін купівля-продаж квартири здійснюється за 176000,00 грн., з яких продавці одержать кожен по 2500,00 грн. до підписання цього договору, а решту 171000,00 грн. покупець зобов`язується перерахувати на зазначені у договорі рахунки продавців щомісячно (до 15 числа кожного місяця) рівними частками по 2 000,00 грн. кожному. Останній платіж (залишок) буде складати по 1500,00 грн. кожному.

Станом на грудень 2021 року ОСОБА_3 заощаджень не мала, не працювала, отримувала мінімальну за розміром пенсію за віком. Тому, ОСОБА_3 неспроможна була сплачувати особисто щомісячні платежі на виконання п. 2.1 Договору.

Проте, вона (позивач) на той час працювала офіційно в ОВ «Барвінок Інвест» СП «Запорізьке ВРН», мала достатній заробіток, в т.ч. для виконання зобов`язань за п. 2.1 Договору. Тому саме за рахунок її заробітків вони мали сплатити продавцям залишок грошових коштів 171 тис. грн. за куплену частину квартири.

При підписанні Договору, позивач та ОСОБА_3 сплатили продавцям 5000,00 грн. коштів їхньої сім`ї в рахунок оплати за куплену частину квартири, про що зазначено в п. 2.1 Договору.

В подальшому, на виконання домовленостей за Договором вона і ОСОБА_3 щомісяця сплачували продавцям певні суми з сімейних коштів. Зокрема, за наявними у позивача квитанціями які збереглися ними за рахунок сімейних коштів, з отриманої заробітної плати, сплачувалось шляхом зарахування на банківський рахунок продавця ОСОБА_4 через касу АТ «А-банк»: 10.12.2021 - 2000 грн.; 14.01.2022 - 2000 грн.; 14.02.2022 - 2000 грн.; 13.03.2022 2000,00 грн.; 15.04.2022 2000,00 грн.; 15.03.2022 2000,00 грн.; 15.06.2022 2000,00 грн.; 11.07.2022 2000,00 грн.; 15.07.2022 2000,00 грн.; 15.08.2022 2000,00 грн.; 15.09.2022 2000,00 грн.; 17.10.2022 2000,00 грн.; 18.11.2022 2000,00 грн.; 23.12.2022 2000,00 грн.; 15.03.2023 2000,00 грн.; 15.04.2023 2000,00 грн.; 17.05.2023 2000,00 грн.; 15.06.2023 2000,00 грн.; 17.07.2023 2000,00 грн.; 18.08.2023 2000,00 грн.; 12.09.2023 2000,00 грн.; 06.10.2023 2000,00 грн. Вказані платежі здійснювались як позивачем, так і відповідачем.

З часу укладання Договору, позивач, її діти та її матір ОСОБА_3 безперешкодно та без обмежень користуються квартирою в цілому, в т.ч. за Договором частиною квартири. Порядок користування квартирою ні позивач ні відповідач не визначали.

Позивач вважає, що зважаючи на те, що за договором частина квартири була куплена за спільні кошти сім`ї, а саме за рахунок пенсії ОСОБА_3 та за рахунок її заробітної плати, з дня укладання договору вона особисто щомісячно сплачує продавцю ОСОБА_4 визначену в договорі половину щомісячного платежу (по 2 тис. грн.), та до повного розрахунку за куплену частку квартири вона має намір й надалі сплачувати щомісячні платежі в розмірі частки, - придбану за Договором частину квартири належить визнати спільною сумісною власністю сім`ї ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , де частки кожного з членів сім`ї рівні та складають частину квартири.

Крім того, оскільки ОСОБА_3 не має наміру оформити на її ім`я частину квартири, придбану за договором, належить визнати також за нею право особистої приватної власності на частину квартири.

В автоматизованому порядку для розгляду даної справи визначено суддю першої інстанції Макарова В.О. (а.с.26). Ухвалою суду першої інстанції (а.с.37) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2025 року (а.с.128-130) позов ОСОБА_1 у цій справі залишено без задоволення.

25 квітня 2025 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів" № 4273-IX, за змістом якого: - внесено до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» такі зміни: «1. Пункт 3-1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено підпунктом 3 такого змісту: «3) змінити найменування місцевих загальних судів, перелік яких визначається додатком до цього Закону. Зміна найменування місцевого загального суду не призведе до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду»; Доповнено додатком такого змісту: «Додаток до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ Перелік місцевих загальних судів, що перейменовуються Змінити найменування таких місцевих загальних судів… 7) у Запорізькій області: Куйбишевський районний суд Запорізької області на Кам`янський районний суд Запорізької області; Жовтневий районний суд Запорізької області на Олександрівський районний суд м. Запоріжжя; Ленінський районний суд м. Запоріжжя на Дніпровський районний суд м. Запоріжжя; Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя на Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя…». Державна реєстрація змін до відомостей про місцеві загальні суди, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, які випливають із цього Закону, здійснена 30 квітня 2025 року (ст. 82. ч 3 ЦПК України).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с.132-138) просила рішення суду першої інстанції скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі; оскільки, місцевий суд неправомірно відмовив у задоволенні її клопотання про витребування документів про доходи ОСОБА_3 (а.с.7-8), витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області інформацію про розмір отримуваної ОСОБА_3 пенсії в період з січня 2021 року по грудень 2023 року.

В автоматизованому порядку 23.05.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Полякова О.З. та Трофимову Д.А. (а.с.141). Ухвалою апеляційного суду від 26.05.2025 року (а.с.142) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 03.06.2025 року (а.с.145). У період з 02.06.2025 року по 06.06.2025 року включно суддя - член колегії Поляков О.З. перебував у нетривалій відпустці, яка не давала права його заміни в автоматизованому порядку іншим суддею (а.с.146). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 09.06.2025 року (а.с.147), в порядку вирішення клопотання апеляційним судом стороні позивача роз`яснено в порядку ст. 12 ч. 5 ЦПК України, що сторона позивача не позбавлена можливості витребувати дану інформацію від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області самостійно шляхом подання відповідного адвокатського запиту адвокатом Железняк Л.В. в інтересах ОСОБА_1 або безпосередньо самою ОСОБА_1 , дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с.148), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, відповідного штату суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі, а також відпустки судді-доповідача у період з 07.07.2025 року по 14.08.2025 року включно (а.с.172).

Відповідач надала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу сторони позивача у цій справі (а.с.164-171). Треті особи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу сторони позивача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В автоматизованому порядку 29.09.2025 року суддею Онищенко Е.А. у цій справі замінено суддю Трофимову Д.А. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 184-185).

Розгляд цієї справи, призначений на 01.10.2025 року (а.с. 189-191), не відбувся та був відкладений через відсутність в апеляційного суду відомостей про належне повідомлення третіх осіб - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про дане судове засідання, крім того, сторони у цій справі у даному судовому засіданні зазначали, що останні виїхали з України до Естонії, ухвалою апеляційного суду (а.с. 194-195) витребувано для долучення до матеріалів цієї справи на підтвердження (спростування) інформації відносно громадян України: - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України перетинали (не перетинали) державний кордон, починаючи з 24 лютого 2022 року по теперішній час.

На виконання вказаної ухвали апеляційного суду Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України була надана інформація (а.с. 203-204, 207-208), за змістом якої: - ОСОБА_4 - 03.03.2022 року виїзд з України без повернення, - ОСОБА_9 - останній виїзд з України 20.12.2022 року без повернення.

Тому, треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 додатково у подальшому повідомлялись апеляційним судом про дане судове засідання через Офіційний веб-сайт Судової влади України (а.с. 201-202, 205-206).

20.10.2025 року надійшла заява третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 апеляційному суду електронною поштою без накладення кваліфікованого електронного підпису (а.с. 210-211), в якій останні просили розглядати дану справу без їх участі, апеляційну скаргу не підтримують, рішення законне.

У дане судове засідання належним чином, з додержанням вимог ЦПК України повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи, треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не з`явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив заяву третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності останніх за присутності сторін та їх представників (адвокатів): позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (а.с.186), відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_10 (а.с.187).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та представників останніх, які будь-яких клопотань клопотань не мали, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є …рішення, постанови…

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі, керувався ст.ст. 12-13, 81, 89, 141, 263-264, 354 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що згідно із свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 31.08.2006, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності в рівних долях ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 по частині за кожним (копія а.с.11).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 10.12.2021, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 2823, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продали належну їм на праві приватної спільної часткової власності частку квартири, за адресою: АДРЕСА_1 по частці кожен, у власність ОСОБА_3 , а ОСОБА_3 прийняла належну продавцям частку квартири і сплачує за неї визначену за домовленістю сторін грошову суму (копія - а.с.9-10).

Як передбачено п. 2.1 вищезазначеного договору купівлі-продажу, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 домовились із ОСОБА_3 , що купівля-продаж частки квартири здійснюється за 176000,00 грн., з яких: продавці одержали кожен по 2500,00 грн. до підписання цього договору, шляхом підписання цього договору, а решту 171000,00 грн., покупець зобов`язаний перераховувати на вказані у договорі рахунки продавців щомісячно (до п`ятнадцятого числа кожного місяця) рівними частками по 2000,00 грн. Останній платіж (залишок) буде складати по 1500,00 грн.

Свідок ОСОБА_12 у суді першої інстанції у цій справі пояснив, що є співмешканцем ОСОБА_1 , з якою проживає з її згоди у квартирі з 2021 року. Відомо, що квартиру продавала сестра дружини, але оформили квартиру на матір ОСОБА_3 . Спочатку всі вони жили разом, був спільний бюджет до 2023 року. Але, потім теща почала його проганяти, подала до суду позов. Особисто він договір купівлі-продажу частки квартири бачив, але чому саме частка була оформлений лише на відповідача, йому не відомо. Дружина йому нічого не говорила про це. До укладання угоди вони всі разом проживали однією сім`єю, а після почалися сварки. Характеризував відносини між сторонам дуже поганими.

Свідок ОСОБА_13 у суді першої інстанції у цій справі пояснила, що є подругою та колегою по роботі ОСОБА_1 , яку знає приблизно з 2021 року. Вона чула від ОСОБА_1 те, що вона виплачувала гроші за квартиру частинами. Вона, навіть, ходила з нею до банку на пр. Металургів, ОСОБА_1 розраховувалася готівкою, говорила, що квартира буде їй та її дітям. Відносини між нею та матір`ю були дружні, відомо що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом, мали спільний бюджет, але потім посварилися. Коли ОСОБА_1 отримувала заробітну плату, говорила, що їй необхідно як найскоріше оплатити грошові кошти. Чому саме був оформлений договір на ОСОБА_3 їй не відомо. Зі слів, їй відомо, що ОСОБА_1 повинна була бути зазначена у договорі. Вважає, що ОСОБА_1 обманули, вона вважала, що квартира буде їй та її дітям.

Свідок ОСОБА_14 у суді першої інстанції у цій справі пояснила, що ОСОБА_1 є її кумою. Відомо, що ОСОБА_15 продала їм частину квартиру, на кого був оформлений договір їй не відомо, при укладанні договору присутня не була. Відомо, зі слів позивача, що ОСОБА_1 оплачувала за квартиру частинами, із ОСОБА_16 вона проживає біля двох років, вони працювали, а матір була вдома. ОСОБА_1 купувала у дім «стінку», «шифоньєр» з заробітної плати для всієї сім`ї.

Згідно із ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

За правилами ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку у цій справі про те, що позивачем не було доведено, що між сторонами була домовленість про створення спільної сумісної власності.

Позивач та представник останньої не довели тих обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог у цій справі, та не надали належних та допустимих доказів в обґрунтування вимог позивача у цій справі, не спростували тих обставин, на які посилалась відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача у цій справі, що є обов`язком сторони позивача відповідно до засад змагальності процесу за ст. 12 ЦПК України.

Посилання позивача на те, що вона здійснювала та здійснює за свої кошти половину оплати за договором укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 жодними належними та допустимими доказами у суді першої інстанції у цій справі не підтверджено.

Допитані судом першої інстанції у цій справі вищезазначені свідки сторони позивача, хоча і зазначили про факт спільного проживання сторін до 2023 року, та наявність в подальшому погіршення стосунків як між матір`ю та донькою, проте конкретних обставин щодо домовленості між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не зазначили. Отже, показання свідків, наданих зі слів позивача, при відсутності інших доказів, та непідтвердженні цього відповідачем, на правильний висновок суду першої інстанції, не є достатніми доказами для встановлення заявленого факту спільного виконання позивачем умов договору купівлі-продажу від 10.12.2021, який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що показаннями свідків не підтверджується домовленість між сторонами, на яку посилалась позивач у своєму вищезазначеному позові у цій справі, свідки нічого не змогли пояснити суду першої інстанції у цій справі щодо проживання сторін, як однією сім`єю, як сторони сумісно домовлялись про сплату внесків частинами, які були права і обов`язки кожного з них, та чим це доведено по справі. Свідки не підтвердили спільного виконання позивачем умов договору купівлі-продажу від 10.12.2021, який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , їм відомо лише все зі слів позивача, що не може підтвердити обґрунтованість та правомірність заявлених позивачем позовних вимог у цій справі.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, з наданих у цій справі доказів вбачається, що позивачка мала свою сім`ю, дітей та співмешканця, а відповідач проживала своєю сім`єю, хоча сторони мають частки в квартирі. Доказів існування, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали, як спільна одна сім`я, позивач не надала.

Вказане підтверджуєтеся також позицією третіх осіб у цій справі.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивачем не було надано також належних і допустимих доказів того, що за спільні грошові кошти членів сім`ї була набута частина спірної квартири.

Суд першої інстанції правильно встановив, що частка квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , була придбана лише відповідачем, підстав для визнання за ОСОБА_1 придбану ОСОБА_3 за Договором частину квартири як спільною власністю сім`ї ОСОБА_3 та ОСОБА_1 немає.

Отже, суд першої інстанції, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов вірного висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача про визнання спільною сумісною власністю позивача та відповідача частини квартири, з адресою: АДРЕСА_4 .

Враховуючи, що позивачем не доведено факт ведення її спільного сумісного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю та ведення спільного господарства, не підтверджено, що джерелом набуття спірного майна є їх спільні сумісні кошти, тому в задоволенні позову в частині поділу спільного майна, визнання права особистої приватної власності на частину квартири слід також у цій справі відмовити.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача у цій справі, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

В силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист ОСОБА_1 здійснює у цій справі на свій розсуд. Проте, здійснюючи правосуддя, суд захищає права…фізичних осіб… у спосіб, визначений законом… (ст. 5 ч. 1 ЦПК України).

В силу вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи… В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 367 ч. 6 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування позивача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Позивач та представник позивача не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони позивача. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив (прокольною ухвалою) у цій справі у задоволенні клопотання сторони позивача про витребування у ГУ ПФУ в Запорізькій області інформації про розмір отримуваної ОСОБА_3 пенсії в період січня 2021 року по грудень 2023 року (а.с. 7-8), яке сторона позивача повторно заявила вже в апеляційній скарзі у цій справі в апеляційному суді (а.с. 138), не надаючи до останнього взагалі будь-яких письмових доказів та зокрема відмови ГУ ПФУ в Запорізькій області у наданні такої інформації, відповідно, на підтвердження того, що у сторони позивача є об`єктивні труднощі в отриманні останньої, тому апеляційним судом в ухвалі від 10 червня 2025 року (а.с. 148) в порядку ст. 12 ч. 5 ЦПК України додатково було роз`яснено стороні позивача її право на отримання вищезазначеної інформації ГУ ПФУ в Запорізькій області самостійно, у тому числі шляхом подання відповідного адвокатського запиту представником позивача адвокатом Железняк Л.В. з дотриманням відповідних вимог законодавства про останній. Оскільки, в силу вимог ст. 84 ч. 1 ЦПК України учасник справі лише у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подавати клопотання про витребування доказів судом.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги сторони позивача не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, хоча суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні й послався на ст. 141 ЦПК України, проте, апеляційним судом встановлено, що цим оскаржуваним рішенням суд першої інстанції фактично не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції у цій справі.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Окрім цього, встановлено позивач ОСОБА_1 , як особа з інвалідністю 2 групи (довідка МСЕК від 14.06.2024 року строком до 17.06.2026 року - копія а.с.139), в силу вимог закону була звільнена від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського (нова назва Вознесенівського) районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова апеляційним судом складена 30.10.2025 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Онищенко Е.А.Поляков О.З.