КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/7034/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м. Київ

Справа № 757/605/13-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гефест», яка подана представником Шкільняком Ярославом Сергійовичем, на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2024 року, постановлену у складі судді Литвинової І.В.,

за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню,

у справі за заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПравексБанк» про видачу виконавчого листа для примусового виконання рішення Постійно діючого Незалежного третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» у справі № 69/12 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПравексБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 121-001/08Ф від 02 жовтня 2008 року,

встановив:

Рішенням Постійно діючого Незалежного третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» від 29 травня 2012 року у справі №69/12 задоволено позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №121-001/08Ф від 02 жовтня 2008 року в розмірі 28 364 332 грн. 89 коп. та 23 800 грн. витрат по оплаті третейського збору, що разом складає суму коштів в розмірі 28 388 132 грн. 89 коп.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 22 лютого 2013 року у справі №757/605/13-ц видано ПАТ КБ «Правекс-Банк» виконавчий лист згідно з вказаним рішенням Постійно діючого Незалежного третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» від 29 травня 2012 року у справі №69/12.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 серпня 2024 року ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Гефест» про заміну стягувача у виконавчому листі.

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено, визнано виконавчий лист, виданий на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 22 лютого 2013 року у справі №757/605/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» суми заборгованості за кредитним договором №121-001/08Ф від 02 жовтня 2008 року у розмірі 28 364 332 грн. 89 коп., витрат по оплаті третейського збору в розмірі 23 800 грн. та суми сплаченого судового збору у розмірі 226 грн. 80 коп., таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ТОВ «ФК «Гефест» - Шкільняк Я.С. звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

Вважає, що ТОВ «ФК «Гефест» наділений правом апеляційного оскарження у цивільній справі №757/605/13-ц, оскільки оскаржуваним судовим рішенням вирішено питання про його права та інтереси як кредитора за кредитними зобов`язаннями, які склалися між ТОВ «ФК «Гефест» як новим кредитором та ОСОБА_1 , а також вирішено питання про права та обов`язки як стягувача за судовим рішенням про стягнення заборгованості за кредитним договором, відносно якого ТОВ «ФК «Гефест» набуло права вимоги.

Не погоджується з висновками суду першої інстанції, що строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився, судом не поновлювався, що, у свою чергу, є підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Зазначає, що рішення суду про стягнення заборгованості боржником не виконано, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, може призвести до порушення прав нового стягувача на самостійне звернення до суду за вирішенням питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Відсутність звернення ПАТ КБ «Правекс-Банк» до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та пропущення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання жодним чином не впливає на чинність рішення суду від 29 травня 2012 року, що набрало законної сили.

Крім того, судом не встановлено, що в ОСОБА_1 наявний (можливо відсутній) обов`язок щодо виконання судового рішення або рішення частково виконано чи виконавчий лист видано помилково. Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, що також не було доведено заявником в суді.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду - без змін.

Вважає, що апелянт подав апеляційну скаргу з порушенням строку на апеляційне оскарження, оскільки ТОВ «ФК «Гефест» було відомо про розгляд справи у Печерському районному суді міста Києва з 12 серпня 2024 року, що підтверджується матеріалами справи Виноградівського районного суду Закарпатської області №299/2424/24, але вони не вживали відповідних заходів для участі у розгляді справи.

Вказує, що ТОВ «ФК «Гефест» не є процесуальним правонаступником ПАТ «Правекс-Банк» і що цей факт встановлено постановою Київського апеляційного суду від 29 серпня 2024 року у справі №757/605/13-ц, якою відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Гефест» про заміну стягувача у виконавчому листі №757/605/13-ц.

Крім того, апелянтом до апеляційного суду були надані неналежним чином засвідчені письмові докази відступлення права вимоги, документи надані із закритими фрагментами тексту, що є порушенням Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року №1000/5.

Не погоджується з доводами апелянта, про те що судом не встановлено, що в ОСОБА_1 наявний (можливо відсутній) обов`язок, щодо виконання судового рішення або рішення частково виконано чи виконавчий лист видано помилково, оскільки наведені апелянтом обставини не відносяться до тих, які в обов`язковому порядку мають бути встановленими.

Такого ж висновку дійшов Верховий Суд у постановах від 21 грудня 2023 року у справі №824/2/22, від 24 червня 2021 року у справі №750/9956/17.

Виходячи із зазначеного, вважає, що суд обґрунтовано постановив ухвалу з підстав пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання.

В судовому засіданні представник позивача ТОВ «ФК «Гефест» - Шкільняк Я.С. підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції -скасувати. Пояснив, що строк пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання закінчив свій перебіг 22 лютого 2014 року. Зазначив, що, дійшовши висновку про закінчення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання і що цей строк не поновлювався, суд першої інстанції помилково вважав, що підстави для поновлення строку пред`явлення цього виконавчого документа відсутні, адже на момент закінчення вказаного строку кредитором за виконавчим листом було ПАТ КБ «Правекс-Банк», тому саме первісний кредитор мав звертатися до суду із заявою про поновлення строку.

Крім цього, вважає, що закінчення строку пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання жодним чином не впливає на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 22 лютого 2013 року про видачу виконавчого листа та рішення Постійно діючого Незалежного третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» від 29 травня 2012 року про стягнення заборгованості за кредитним договором, зважаючи на їхню чинність.

На переконання представника апелянта, стаття 432 ЦПК України включає в собі матеріально- та процесуально-правові підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, жодної з яких, в контексті обставин цієї справи, не існувало: ОСОБА_1 жодного разу не проявляв ініціативу у врегулюванні питання про погашення заборгованості перед кредитором поза межами виконавчого провадження (матеріально-правова підстава), а також при розгляді справи в суді першої інстанції він не довів, що виконавчий лист був виданий Печерським районним судом міста Києва помилково (процесуально-правова підстава), при цьому ухвала суду, на підставі якої був виданий вказаний виконавчий документ, чинна, боржник не надав доказів повного задоволення вимог за виконавчим листом.

В судовому засіданні представник боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заперечила проти апеляційної скарги, просила відмовити в її задоволенні, зазначивши, що за законом про виконавче провадження, який діяв на момент видачі виконавчого листа, строк пред`явлення останнього до виконання становив 1 рік, перебіг якого сплив 22 лютого 2014 року, що в судовому засіданні підтвердив сам представник відповідача, що за наведеної обставини дає підстави вважати, що виконавчий лист не може бути пред`явлений до виконання. Зазначила, що оскаржувана ухвала місцевого суду матиме юридичне значення для ОСОБА_1 при розгляді іншої цивільної справи.

На її переконання, з огляду на пропуск строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, виконавчий лист потрібно визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки частина друга статті 432 ЦПК України містить невичерпний перелік підстав визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, а враховуючи недоведеність ТОВ «ФК «Гефест» поважності причин пропуску строку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його поновлення. Посилаючись на постанову Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі №750/9956/17, зазначає, що однією з процесуальних підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Представник боржника пояснила, що виконавче провадження за виконавчим листом, виданого на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 22 лютого 2013 року, з метою примусового виконання рішення Постійно діючого Незалежного третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» від 29 травня 2012 року у справі №69/12, не розпочиналось.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Постійно діючого Незалежного третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» від 29 травня 2012 року у справі №69/12 задоволено позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №121-001/08Ф від 02 жовтня 2008 року в розмірі 28 364 332 грн. 89 коп. та 23 800 грн. витрат по оплаті третейського збору, що разом складає суму коштів в розмірі 28 388 132 грн. 89 коп.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 22 лютого 2013 року у справі №757/605/13-ц видано ПАТ КБ «Правекс-Банк» виконавчий лист згідно з вказаним рішенням Постійно діючого Незалежного третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» від 29 травня 2012 року у справі №69/12.

У липні 2020 року директор ТОВ «ФК «Гефест» звернувся до суду з заявою про заміну стягувача АТ КБ «Правекс-Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Гефест» у виконавчому листі, виданому Печерським районним судом м. Києва відносно ОСОБА_1 на підставі рішення Постійно діючого Незалежного третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» від 29 травня 2012 року у справі № 69/12.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року заяву було задоволено. Замінено стягувача ПАТ КБ «Правекс-Банк» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Гефест» при виконанні виконавчого документа у справі за заявою ПАТ КБ «Правекс-Банк» про видачу виконавчого листа для примусового виконання рішення Постійно діючого Незалежного третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» у справі № 69/12 за позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 121-001/08Ф від 02 жовтня 2008 року (а.с. 126-128, т. 1).

Постановою Київського апеляційного суду від 29 серпня 2024 року ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Гефест» про заміну стягувача у виконавчому листі.

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Як вбачається з заяви ОСОБА_1 , підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, він визначав ту обставину, що строк пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 22.02.2013 року у справі № 757/605/13, сплив 22 лютого 2014 року і в подальшому виконавчий лист до виконання пред`явлений не був. Тому з метою попередження нових спроб ТОВ ФК «Гефест» звернути до виконання виконавчий лист, строк пред`явлення до виконання якого закінчився, заявник просив задовольнити заяву.

Таким чином, у заяві ОСОБА_1 посилається лише на процесуальну підставу для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, про матеріально-правові підстави не вказує.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2024 року заяву про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню - задоволено.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає примусовому виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що за законодавством, чинним на момент набрання ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 22 лютого 2013 року законної сили, зокрема, пунктом 2 частини першої статті 22 Закону від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження», виконавчий лист міг бути пред`явлений до виконання до 22 лютого 2014 року. Натомість, як зазначено у відповіді на адвокатський запит, 16 жовтня 2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відповідно до вимог пункту 8 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, який діяв на момент прийняття рішення) було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа (ВП №40245365). При цьому повторно виконавчий лист на виконання не надходив.

З посиланням на постанову Київського апеляційного суду від 29 серпня 2024 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що апеляційним судом встановлені обставини відсутності даних про пред`явлення виконавчого листа до виконання у визначений законом строк, відсутності відкритого виконавчого провадження, спливу строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання і відсутність клопотання про його поновлення. Водночас, повернення виконавчого документа без прийняття до виконання (відмова у відкритті виконавчого провадження) не перериває строк пред`явлення цього документа до виконання.

У зв`язку з наведеним, суд першої інстанції дійшов висновку, що виконавчий лист, виданий на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 22 лютого 2013 року, слід визнати таким, що не підлягає примусовому виконанню.

З висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України, однією із засад судочинства є обов`язковість судових рішень.

Виконання судових рішень є однією з найважливіших складових гарантій практичної реалізації права на судовий захист.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

За змістом статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» початком примусового виконання рішення є винесення виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документа, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 431 ЦПК України встановлено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (частина третя статті 431 ЦПК України).

Відповідно до частин другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до змісту вказаної вище процесуальної норми, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку:

1) якщо його було видано помилково;

2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню.

Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте існують обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа (висновки Верховного Суду у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22.).

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи, зокрема, матеріально-правові: зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Зазначена правова позиція сформульована в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №308/6024/14, від 24 червня 2021 року у справі №750/9956/17, від 29 червня 2023 року у справі №24/2021, від 07 листопада 2024 року у справі № 824/113/23.

Враховуючи, що матеріали справи не містять даних про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших вищеперелічених процесуальних підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а даних про факт пред`явлення виконавчого листа до виконання після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання матеріали справи не містять, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення заяви ОСОБА_3 відсутні, оскільки ОСОБА_1 не довів існування обставин, з якими цивільний процесуальний закон пов`язує можливість суду визнання зазначеного виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, на що суд першої інстанції не звернув увагу, дійшовши помилкового висновку про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 22 лютого 2013 року у справі №757/605/13-ц видано ПАТ КБ «Правекс-Банк» виконавчий лист згідно з вищезазначеним рішенням Постійно діючого Незалежного третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» від 29 травня 2012 року у справі №69/12.

10 квітня 2013 року до суду надійшла заява представника ПАТ КБ «Правекс-Банк» про видачу виконавчого листа, у відповідь на яку Печерським районним судом м. Києва 10 липня 2013 року представнику стягувача було надіслано виконавчий лист (а.с. 63-67, т. 1).

Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 24 січня 2024 року №12580/11652-33-24/20.3.2, за даними автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 16 жовтня 2013 року відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяв на момент прийняття рішення) винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2013 року № 757/605/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 121-001/08Ф у розмірі 28 364 332 грн. 89 коп. Повторно вказаний виконавчий лист на виконання не надходив ( а.с. 120, т. 1).

В матеріалах справи відсутні дані про повторне пред`явлення ПАТ КБ «Правекс-Банк» виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2013 року № 757/605/13-ц до примусового виконання, а постановою Київського апеляційного суду від 29 серпня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Гефест» про заміну стягувача у виконавчому листі.

Таким чином, матеріали справи не містять даних про пред`явлення стягувачем виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2013 року № 757/605/13-ц до виконання після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

При цьому обставини даної справи не є релевантними до обставин справи № 520/1466/14-ц, на постанову Верховного Суду у якій від 24 червня 2020 року послався суд першої інстанції. У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що «встановивши, що рішення про стягнення боргу з заявників набрало законної сили 03 березня 2015 року, тому виконавчі листи на виконання такого рішення мали бути пред`явлені до виконання за вимогами чинного на той час законодавства до 03 березня 2016 року, а також врахувавши, що стягувач пред`явив виконавчі листи до виконання у липні 2016 року, тобто з пропуском указаного строку для пред`явлення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог заяви в даній справі та визнання спірних виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.»

Заперечення сторони боржника щодо відсутності у ТОВ «ФК «Гефест» права на апеляційне оскарження ухвали Печерського районного суду міста Києва від 24 листопада 2024 року, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

З наданих до апеляційної скарги копій документів вбачається, що 27 грудня 2016 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк», яке виступало зі сторони первісного кредитора, і ТОВ «Фінансова компанія «Авістар», яке виступало зі сторони нового кредитора, було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитними договорами.

Відповідно до пункту 1.1. цього договору, ПАТ КБ «Правекс-Банк» відступило ТОВ «ФК «Авістар» право вимоги за кредитними договорами згідно з додатком №1 до зазначеного договору в порядку і в обсязі, що зазначений цим договором.

За пунктом 1.2. договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами від 27 грудня 2016 року до ТОВ «ФК «Авістар» перейшли всі права ПАТ КБ «Правекс-Банк» в повному обсязі та на умовах, які існували на момент відступлення права вимоги, з якими ТОВ «ФК «Авістар» було ознайомлене до підписання цього договору, заперечень не надходило.

Відповідно до додатку №1 до вказаного договору «Акт прийому-передачі права вимоги до договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами від 27 грудня 2016 року», ПАТ КБ «Правекс-Банк» відступило ТОВ «ФК «Авістар» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №121-001/08Ф від 02 жовтня 2008 року на загальну суму заборгованості в розмірі 26 483 932 грн.

У подальшому, 19 грудня 2019 року між ТОВ «ФК «Авістар», яке виступало зі сторони первісного кредитора, і ТОВ «ФК «Гефест», яке виступало зі сторони нового кредитора, був укладений нотаріально посвідчений договір про відступлення права вимоги №20191219, умовами якого передбачалось, що первісний кредитор відступає новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників та поручителів за кредитними договорами та договорами забезпечення, вказаних у реєстрах боржників та реєстрах поручителів (розділ 1; пункт 2.1. договору №20191219).

З додатку №1 від 19 грудня 2019 року до договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами від 19 грудня 2019 року вбачається, що ТОВ «ФК «Авістар» відступило ТОВ «ФК «Гефест», зокрема, право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №121-001/08Ф від 02 жовтня 2008 року, який уклав цей договір з первісним кредитором ПАТ КБ «Правекс-Банк».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, вчинення правочинів, наслідком яких є заміна особи в окремому зобов`язанні через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги), є різновидом переходу до особи прав у матеріальних правовідносинах. Унаслідок такої заміни кредитора в матеріальному правовідношенні відбувається його заміна на іншу особу і в процесуальних правовідношеннях у визначених законом випадках. Зокрема, у процесуальних відносинах правонаступник може бути замінений там, де вони є триваючими, або за умови відновлення процесуальних строків для вчинення процесуальних дій. Втрата первісним кредитором певних процесуальних прав унаслідок пропуску ним строків для вчинення процесуальних дій до моменту укладення договору відступлення права вимоги означає, що саме у такому обсязі новий кредитор може стати процесуальним правонаступником, і автоматичного поновлення процесуальних прав за наслідком укладення договору відступлення права вимоги не відбувається.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010, провадження № 14-308цс18).

Матеріали справи не містять доказів визнання у встановленому законом порядку зазначених договорів недійсними, що дає підстави вважати про доведеність факту матеріального правонаступництва від ТОВ «ФК «Авістар» до ТОВ «ФК «Гефест» за вимогою, яка випливає за кредитним договором №121-001/08Ф від 02 жовтня 2008 року.

За пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією із засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 17 і частини другої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо із судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Судове рішення повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки такої особи. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права особи, не залученої до участі у справі, а й їх процесуальні права. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги. Тож, якщо скаржник лише зазначає про те, що рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що рішенням вирішено питання про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з вищенаведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду, зокрема апеляційної скарги (постанова Верховного Суду від 15 лютого 2024 року у справі №826/14301/16).

З матеріалів справи вбачається, що під час судового провадження в суді першої інстанції за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, ТОВ «ФК «Гефест» не було залучене до участі у справі як заінтересована особа, у заяві ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відсутні відомості про ТОВ «ФК «Гефест», про дату, час і місце судового розгляду суд не повідомляв Товариство, оскільки адресував судові повістки-повідомлення АТ КБ «Правекс-Банк», юридичний зв`язок якого із цією справою був відсутній як станом на день звернення ОСОБА_1 із вказаною заявою, так і впродовж усього провадження в суді першої інстанції за заявою ОСОБА_1 від 27.04.2024 року.

Крім цього, відповідно до матеріалів справи представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зверталася до Міністерства юстиції з адвокатським запитом з метою збирання інформації про виконавчі провадження з примусового виконання рішення Постійно діючого Незалежного третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» від 29 травня 2012 року у справі №69/12.

Також, з постанови Київського апеляційного суду від 29 серпня 2024 року випливає, що в цій справі раніше вирішувалося питання про заміну стягувача у виконавчому провадженні за заявою ТОВ «ФК «Гефест», яке стверджувало про укладення з ТОВ «ФК «Авістар» договору про відступлення права вимоги за кредитним договором від 02 жовтня 2008 року №121-001/08Ф.

Відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Гефест» про заміну стягувача у виконавчому листі, Київський апеляційний суд у постанові від 29 серпня 2024 року виходив із відсутності даних про пред`явлення виконавчого листа до виконання у визначений законом строк, відсутності відкритого виконавчого провадження, спливу строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання і відсутність клопотання про його поновлення, тоді як після спливу строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання не може вирішуватись питання про заміну сторони виконавчого провадження. Крім того, до матеріалів заяви не було додано доказів щодо відступлення права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 121-001/08Ф від 02 жовтня 2008 року від ПАТ КБ «Правекс Банк» до ТОВ «ФК «Авістар».

Таким чином, клопотання ТОВ «ФК «Гефест» про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання не було предметом розгляду суду у даній справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) зазначено, що «якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження. А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва».

Беручи до уваги факт матеріально-правового правонаступництва ТОВ «ФК «Гефест», враховуючи відсутність даних про виконання боржником судового рішення про стягнення заборгованості, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуваною ухвалою зачіпаються права та інтереси ТОВ «ФК «Гефест», оскільки визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, перешкодить йому в передбачений законом спосіб порушити питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання та/або питання про заміну сторони у виконавчому листі.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заперечень представника боржника у цій частині, оскільки оскаржувана ухвала місцевого суду безпосередньо впливає на права та інтереси апелянта з вищенаведених підстав.

Щодо ненадання ТОВ «ФК «Гефест» належним чином засвідчених письмових доказів відступлення права вимоги, оскільки надані документи містили закриті фрагменти, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з частиною першою і пунктом 1 частини другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані можуть встановлюватися, зокрема, письмовими доказами.

Відповідно до частини другої статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

За змістом частини сьомої статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи наведені норми процесуального права у взаємозв`язку, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оригінал письмових доказів подається у випадку, коли суд має сумніви у достовірності відповідного доказу. Процесуально-правовим наслідком ненадання оригіналу доказу на вимогу суду є визнання судом доведеною або недоведеною обставину, яку цей доказ може спростувати або підтвердити, якщо стороною заперечується її існування.

При цьому, доводи про те, що в наданих апелянтом копіях документів закриті фрагменти інших кредитних угод, за якими ТОВ «ФК «Авістар» відступило ТОВ «ФК «Гефест» право вимоги, не дають підстави вважати, що надані апелянтом докази є неналежними.

Зважаючи на те, що з копій договорів про відступлення права вимоги від 27 грудня 2016 року, укладеного між ПАТ КБ «Правекс-Банк» і ТОВ «ФК «Авістар», та від 19 грудня 2019 року, укладеного між ТОВ «ФК «Авістар» і ТОВ «ФК «Гефест», вбачається, що право вимоги було відступлене саме за кредитним договором від 02 жовтня 2008 року №121-001/08Ф, боржником за яким є ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції констатує про належність і достатність зазначених засобів доказування, натомість заперечення боржника зводяться лише до незгоди з процесуальною позицією апелянта щодо надання до апеляційної скарги доказів.

Щодо доводів представника відповідача про те, що не підлягають обов`язковому встановленню обставини, пов`язані з повним або частковим виконанням судового рішення чи видачею виконавчого листа помилково, то колегія суддів зазначає наступне.

Частина друга статті 432 ЦПК України містить невичерпний перелік підстав, у силу яких виконавчий документ може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Проте зміст цієї норми вказує на те, що такі підстави мають бути пов`язані з обставинами, з огляду на які потреба у примусовому виконанні судового рішення відпала або якщо виконавчий пред`явлено до виконання з порушенням строку за відсутності поважних на те причин і строк для пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання минув.

При розгляді справи в суді першої інстанції таких обставин не було доведено, натомість, представник відповідача помилково посилається як на підставу визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, його непред`явлення протягом визначеного законом строку, оскільки процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Щодо доводів представника відповідача про те, що ТОВ «ФК «Гефест» пропустило строк на апеляційне оскарження, то колегія суддів зазначає, що долучена до відзиву на апеляційну скаргу ухвала Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 квітня 2024 року у справі №299/2424/24 свідчить про те, що цим судом розпочато провадження за позовом ТОВ «ФК «Гефест» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, що не доводить факту обізнаності апелянта про прийняття Печерським районним судом міста Києва оскаржуваної ухвали; копії протоколу судового засідання або його технічного запису представником відповідача також не додано до матеріалів справи.

Крім цього, клопотання про зупинення провадження у справі №299/2424/24 було подане до Виноградівського районного суду Закарпатської області 12 серпня 2024 року, тоді як оскаржувана ухвала прийнята 28 листопада 2024 року, що також спростовує доводи представника боржника про обізнаність апелянта зі змістом оскаржуваної ухвали.

За наведених обставин колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги обґрунтованими, вимоги апеляційної скарги такими, що підлягають задоволенню, та вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, як така, що постановлена із порушення норм цивільного процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гефест», яка подана представником Шкільняком Ярославом Сергійовичем, - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа, виданого на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 22 лютого 2013 року у справі № 757/605/13 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гефест» витрати по сплаті судового збору в сумі 2423 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 листопада 2025 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.