Номер провадження 2/754/3067/25
РІШЕННЯ

Іменем України

29 жовтня 2025 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Саламон О.Б.

з участю секретаря Рябенка В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позиції учасників справи.

Позивач ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит № у розмірі 54 512,56 грн.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що відповідачка 13.02.2017 звернулась до банку з вимогою про відкриття кредитної лінії, 13.02.2017 між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит № , який є змішаним, зокрема містить елементи різних договорів та позичальнику надано послуги кредитування та видача і обслуговування банківської картки (продукт CARD). Банком зобов`язання за кредитним договором виконано у повному обсязі,а саме надано кредитні кошти за послугою CARD. Відповідачем отримано кредитні кошти та деякий час здійснювалось погашення кредитної заборгованості, проте в порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 54 512,56 грн., яка складається з: 44 526,19 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 9 986,37 грн. - заборгованість по відсотках.

20.02.2025 позивачем ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» подано заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 500 грн.

Відповідач ОСОБА_1 скористалась правом на подачу відзиву на позовну заяву, у відповідності до якого висловила свої заперечення щодо наведених обставин та правових підстав позову, з огляду на наступне. Відповідач заперечує проти обставин існування зобов`язань між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 , що виникла на підставі Договору про споживчий кредит, кредитного договору та послугою CARD. Відповідач вказує, що всупереч викладеному в позові, нею не було направлено платіж в рахунок погашення заборгованості 24.03.2020 року, а матеріали справи не містять належних доказів зазначеному. Також відповідач стверджує, що не отримувала на підставі Договору про споживчий кредит № грошові кошти у розмірі 44 526,19 грн., при цьому умовами вказаного договору також не передбачено видачу грошових коштів у зазначеному розмірі. При цьому виписка по особовому рахунку не містить даних про ви користування відповідачем кредитних коштів, а відтак відповідач вважає вимоги позову безпідставними та незаконними. ОСОБА_1 посилається на відсутність в матеріалах справи належного розрахунку заборгованості. Зокрема, у поданому відзиві відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якого вказують, що відповідач з 06.03.2017 активно користувалась кредитними коштами, сплачувала заборгованість за договором, здійснювала операції по картці, при цьому доказів зворотного відповідачем надано не було. Відповідачем не було надано банку заяву про анулювання кредитної лінії, тим самим підтверджено отримання кредитних коштів. Щодо наданого розрахунку зазначено, що незгода відповідача з розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову. При цьому, позивачем надано належні докази на підтвердження факту отримання позичальником кредитних коштів, а відповідачем в свою чергу не спростовано розмір заборгованості, а відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог. Позивачем заперечується клопотання про застосування строків позовної давності, з наведенням посилань на підстави для його подовження.

Процесуальні дії та рішення суду.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2024 року постановлено передати матеріали цивільної справи №752/25690/24 за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06 лютого 2025 року прийнято справу до свого провадження, постановлено відкрити провадження по справі, здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 червня 2025 року витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ») належним чином завірену копію належної якості Договору про надання споживчого кредиту № від 13.02.2017, з додатками до нього, а саме: графіку платежів, розрахунок сукупної вартості, специфікацію до кредитного договору, товариний чек, виписку про отримання картки.

Представник позивача ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, при цьому позивачем подано до суду клопотання про проведення судового засідання за відсутності позивача, вимоги позову підтримують у повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання, до суду подано відзив на позовну заяву.

Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного висновку.

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено наступні правовідносини.

13.02.2017 звернулась до банку з вимогою про відкриття кредитної лінії, 13.02.2017 між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит № ,

За умовами зазначеного договору банк надає позичальнику споживчий кредит на придбання товарів/послуг у розмірі 4 259 грн. з процентною ставкою 0,01 % річних.

Відповідно до розділу 2 кредитного договору банк та позичальник підтверджують факт укладання Договору про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток на підставі Прави кредитування, Правил користування кредитною карткою MasterCard Standart, що розміщені на сайті банку та на умовах викладених у цьому розділі. Розмір кредитного ліміту складає 1 000 грн.

Умовами договору передбачено строк дії кредитної лінії 3 роки з моменту підписання банком і позичальником цього договору.

За користування кредитом, банк нараховує проценти у розмірі встановленому Тарифами банку та на дату укладення угоди розмір процентів становить 40 % відсотків річних по операціях розрахунку карткою за товари, послуги та в мережі інтернет, та по операціях зняття готівки в банкоматах та пунктах видачі. У разі виникнення несанкціонованого овердрафту відсотки нараховуються від суми заборгованості 0,15 відсотків в день.

24.03.2023 між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» було укладено Договір факторингу № 24/03/23, відповідно до умов якого АТ «ОТП БАНК» відступило ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» права вимоги за кредитними договорами.

Позивач вказує на те, що ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права вимоги, що належали первісному кредитору, і стало кредитором за кредитними договорами, в тому числі за умовами договору факторингу, було відступлено право вимоги за заборгованістю ОСОБА_1 перед АТ «ОТП БАНК» за Кредитним договором № від 13.02.2017.

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за договором № від 13.02.2017 у розмірі 54 512,56 грн., яка складається з: 44 526,19 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 9 986,37 грн. - заборгованість за процентами.

Позиція суду та оцінки аргументів сторін.

За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. ч. 1,2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.ст. 526,615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Угода, в якій відбувається заміна однієї зі сторін, є уступкою права вимоги. Факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), у якому відбувається заміна кредитора, є різновидом таких угод. Тобто, факторинг - це комплекс кредитно-фінансових операцій з продажу боргових прав одного підприємства іншому суб`єкту-фактору за плату (ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що факторинг є фінансовою послугою). Фактором можуть виступати банки, інвестиційні та кредитні організації, що мають ліцензію на надання кредитів іншим особам під відсотки. Поняттю продаж боргових прав тотожні поняття «продаж дебіторської заборгованості» та «продаж прав боргових вимог».

Таким чином, факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), відповідно до ст. 1077 ЦК України є операцією, у якій одна сторона (фактор) передає (або зобов`язується передати) кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає (або зобов`язується відступити) факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Позивач в обгрунтування позовних вимог вказав, що 13.02.2017 між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит № , який є змішаним, зокрема містить елементи різних договорів та позичальнику надано послуги кредитування та видача і обслуговування банківської картки (продукт CARD). Банком зобов`язання за кредитним договором виконано у повному обсязі,а саме надано кредитні кошти за послугою CARD. Відповідачем отримано кредитні кошти та деякий час здійснювалось погашення кредитної заборгованості, проте в порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 54 512,56 грн.

На підтвердження позовних вимог позивачем ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» надано суду копію Договору про надання споживчого кредиту № від 13.02.2017, за умовами якого АТ «ОТП БАНК» надано відповідачу кредитні кошти у розмірі 4 259 грн. на придбання товарів під 0.01 % річних строком на 4 місяці.

Також відповідно до Додатку № і до договору про надання споживчого кредиту від 13.02.2017 Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту з урахуванням вартості всіх супутніх послуг від 13.02.2017 вбачається, що процентна ставка за кредитним договором № складає 0,01 % річних, плата по кредиту (комісія) становить 2,25 %.

Водночас розрахунок заборгованості за договором № _СARD від 13.02.2017, що наявний в матеріалах справи містить відомості щодо використання кредитних коштів починаючи з 06.03.2017, при цьому сума грошових коштів у розмірі 4 259 грн. у зазначеному розрахунку відсутня, а відтак відсутні докази зарахування на рахунок позичальника кредитних коштів.

Також варто зазначити, що розрахунок заборгованості не містить даних щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами, нарахування комісій, або інших стягнень за невиконання зобов`язань за кредитним договором, в загальному на суму 54 512,56 грн.

В матеріалах справи також міститься Звіт-рахунок за період з 13.02.2017 по 24.03.2023, котрий містить відомості починаючи з 13.03.2017, та відповідно до якого в графі «всього надійшло за період» вказано 111 116,21 грн., в графі «всього списано за період» - 138 259,13 грн., при цьому доступний залишок на кінець періоду містить суму у розмірі - 19 122,50 грн.

Отже, з наданого розрахунку заборгованості та Звіту-рахунку за період з 13.02.2017 по 24.03.2023 неможливо встановити коли саме утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 44 526,19 грн., а також за відсотками у розмірі 9 986,37 грн., не зазначено проценту ставку за якою було нараховано заборгованість за відсотками та комісіями.

Суд зазначає, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

У постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 910/3105/21 також зазначено: «Розрахунок заборгованості самостійно, за відсутності первинних документів, не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі банком кредиту позичальнику, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута позичальником банку за відображеним у ньому періодом і як наслідок загальну суму боргу».

При цьому варто зауважити, що позивачем не надано належних доказів, які підтверджують факт наявності заборгованості, а також достовірних доказів, що підтверджують її розмір, а саме - первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Суд зазначає, що надані позивачем розрахунок заборгованості за договором № та Звіт-рахунок за період з 13.02.2017 по 24.03.2023 не містять повної інформації, оскільки відлік зафіксованих дій починається не 13.02.2017 (дати укладення кредитного договору), а по спливу значного проміжку часу, що унеможливлює суд перевірити зарахування коштів на картковий рахунок, належність та правильність нарахувань процентів та плати за користування кредитними коштами.

За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, Верховний Суд 23.10.2019 прийняв постанову у справі № 917/1307/18, якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції негативного доказу для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на вищевикладене, виходячи з вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження, суд приходить до висновку, що вимоги позову ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» про стягнення заборгованості є непідтвердженими належними доказами, та таким, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову у звдоаоленні позовних вимог, питання щодо застосування строків позовної давності не розглядається.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 10-13, 18, 43,44, 49, 76-83, 133, 141, 174, 175, 179, 187, 258, 263, 265, 268, 280-284 ЦПК України, ст. ст. 525-526, 530, 551, 536, 610, 625, 631,629, 1046-1056 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення/складання повного тексту шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

В разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили, якщо його не скасовано, після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04.11.2025.

Суддя О.Б. Саламон