Провадження № 2-о/369/615/25
РІШЕННЯ

Іменем України

28.10.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Лисяк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Бучанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту, що має юридичне значення, факту смерті особи у певний час,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулась до суду з указаною заявою.

Свої вимоги заявник мотивувала тим, що її мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя була громадянкою України, мала зареєстроване місце проживання на території України за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла на території Російської Федерації, у с. Кучугури, Темрюцький район, Краснодарський край, куди була вивезена родичами у зв`язку з тяжким станом здоров`я для лікування. Факт проживання за цією адресою та стан здоров`я підтверджується довідкою ГБУЗ «Темрюкская центральная районная больница» від 01.12.2022 року, у якій одночасно зазначено її реєстрацію в Україні (м. Кіровськ, Луганська область).

Державна реєстрація смерті в Україні проведена не була. На адвокатський запит представника заявника Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив, що з 01.03.2022 року органи ДРАЦС Луганської області не здійснюють державну реєстрацію актів цивільного стану, а актовий запис про смерть ОСОБА_2 у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутній. У зв`язку з цим заявниця позбавлена можливості отримати в Україні свідоцтво про смерть матері та реалізувати свої спадкові права.

Бучанський відділ ДРАЦС подав до суду письмові пояснення, в яких послався на те, що смерть настала на території РФ і видане там свідоцтво може прийматися в Україні. Заявник подала додаткові пояснення, у яких зазначила, що після припинення дії у відносинах з РФ Конвенції від 22.01.1993 документи держави-агресора не можуть породжувати юридичні наслідки в Україні без підтвердження через суд, а реєстрація смерті її матері в Україні фактично неможлива.

У судове засідання заявниця не з`явилася, представник заявника адвокат Андрющенко А.В. подала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала заяву повністю, просила її задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, представник заінтересованої особи подала до суду заяву про розгляд справи без участі.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, судом встановлено таке.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_2 , що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями документів, поданими заявником.

Заявницею є її донька ОСОБА_1 , факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , якими підтверджується зміна прізвища з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ».

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Відділом запису актів цивільного стану Темрюцького району управління запису актів цивільного стану Краснодарського краю (РФ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у с. Кучугури, Темрюцький район, Краснодарський край, Російська Федерація. У цьому ж документі помилково зазначено її як громадянку Російської Федерації, однак матеріали справи містять копію паспорта громадянина України, що спростовує ці відомості.

Відповіддю Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.08.2025 року встановлено, що актовий запис про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відсутній, оскільки органи ДРАЦС Луганської області у зв`язку з окупацією території не здійснюють державну реєстрацію актів цивільного стану.

Таким чином, суд установив, що заявниця не має реальної можливості отримати в Україні документ установленої форми про смерть її матері, оскільки смерть настала на території держави-агресора, органи якої нині не перебувають у правовому співробітництві з Україною, а видане ними свідоцтво не може бути легалізоване.

Правові висновки суду

Відповідно до ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Частина 1 ст. 317 ЦПК України передбачає, що якщо смерть громадянина України сталася за межами України, державна реєстрація цього факту може бути проведена органами державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті, якщо неможливо отримати відповідний документ іноземної держави або якщо такий документ не створює правових наслідків в Україні.

Стаття 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» також визначає рішення суду про встановлення факту смерті як самостійну підставу для проведення державної реєстрації смерті.

Згідно пункту 14 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, зі змінами, у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться будь-яким органом державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника.

Відповідно пункту 1 Розділу 5 «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до ч. 4, 7 глави 1 розділу ІІ вищевказаних Правил, у державній реєстрації актів цивільного стану може бути відмовлено, якщо державна реєстрація суперечить вимогам законодавства України; державна реєстрація повинна проводитись в іншому органі державної реєстрації актів цивільного стану; з проханням про державну реєстрацію звернулась недієздатна особа або особа, яка немає необхідних для цього повноважень.

Документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Відповідно до роз`яснень, даних в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Ключове значення, яке має встановлення факту смерті або народження особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

На час дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, статтею 13 передбачено, що документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за встановленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Крім того, документи, які на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

23.12.2022 набрав чинності Закон України від 01.12.2022 №2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993». Цим Законом передбачено зупинення у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 22.01.1993 та Протоколу 1997 року до Конвенції, вчиненого від імені України 28.03.1997 та вихід України з Конвенції від 22.01.1993 та Протоколу від 28.03.1997.

Так, дія Конвенції від 22.01.1993 та Протоколу від 28.03.1997 року зупинена з 27.12.2022 року. В подальшому, Міністерство закордонних справ України повідомило про припинення виконання своїх функцій Посольством України в Москві та консульських установ України на території РФ.

За встановлених обставин Заявниця позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть її матері у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, через те, що факт смерті відбувся на території ворожої до України Російської Федерації.

Положеннями пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України передбачає можливість встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з законом, встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту смерті матері дає заявниці змогу реалізувати свої спадкові права.

З наданих заявником доказів убачається, що:

смерть матері заявниці дійсно настала 22.12.2022 року;

орган ДРАЦС за місцем її реєстрації в Україні не працює у зв`язку з окупацією;

документ, виданий компетентним органом РФ, не може бути належним чином легалізований в Україні у зв`язку з припиненням правового співробітництва з РФ;

встановлення цього факту необхідне заявниці для подальшої державної реєстрації смерті та реалізації спадкових прав.

За таких обставин суд доходить висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки відповідає умовам, визначеним ст.ст. 315317 ЦПК України, а встановлення факту смерті є єдиним ефективним способом захисту прав заявниці.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 7681, 89, 263265, 293, 315317 ЦПК України, ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Бучанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Кучугури, Темрюцький район, Краснодарський край, Російська Федерація.

Рішення підлягає негайному виконанню як таке, що встановлює факт, від якого залежить виникнення прав заявника.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено: 07.11.2025 року.

Суддя А.В. Янченко