Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді - Дегтяренко К.С.,

з участю секретаря судового засідання Сапронова А.О.

за участі учасників справи:

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Гомзи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовною заявою розглянувши ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, -

встановив:

Позивача ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що є співвласницею частини будинку АДРЕСА_1 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами та частини земельної ділянки площею 0,41 га розташованої за цією ж адресою, на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.05.2012 року. Іншим співвласником є ОСОБА_2 , який чинить їй перешкоди в користуванні її власністю, а саме змінив двері, замки, ключі та не надає їй доступу до належної їй площі. Вона позбавлена можливості користуватись своєю власністю, а відповідач категорично відмовляється встановити порядок користування майном. У зв`язку з чим просить суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користування майном та вселити її в спірний будинок.

Відзив у встановлений судом строк не подано.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 жовтня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі та розгляд справи призначено у загальному позовному провадженні.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 травня 2025 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні:

позивач та її представник позовні вимоги підтримали просили їх задовольнити з мотивів викладених у позові.

відповідач у судове засідання не з`явився , про день час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, поштові повідомлення повернулись на адресу суду без вручення адресату, через відсутність адресату за вказаною адресою.

Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, на підставі ч.8 ст. 178 та ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи:

Відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 травня 2012 року вирішено:

- визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянкою площею 0,23 га та земельну ділянко площею 0,40 га, що розташовані в с. Барвіно, Ужгородського району в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 та визнати право власності на частини будинку АДРЕСА_1 з належними до нього господарськими спорудами та будівлями та право власності на чатини земельної ділянки площею 0,41 га, що розташована в селі Барвінок Ужгородського району в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на частину будинку АДРЕСА_1 з належними до нього господарськими спорудами та будівлями та право власності на чатини земельної ділянки площею 0,41 га, що розташована в селі Барвінок Ужгородського району в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 .

За твердженням позивача, остання не має можливості користуватися належним майном, через перешкоди, які їй чиняться зі сторонни відповідача.

Позиція суду та оцінка доводів учасників справи:

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з частиною першою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Цивільне законодавство України визначає, що одним із способів захисту права власності є негаторний позов.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), серед способів захисту речових прав цивільне законодавства виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод.

Системний аналіз приписів законодавства дозволяє дійти висновку, що захист речового права шляхом пред`явлення позову про усунення перешкод у користуванні майном (негаторного позову) є можливим носієм речового права і передбачає доведення позивачем наступних обставин: 1) належність позивачу речового права, з приводу захисту якого він звертається до суду; 2) порушення цього права, його невизнання чи оспорювання; 3) вчинення цих дій саме відповідачем.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).

Відповідно до частин 1-3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Як стверджує позивач, вона не має доступу до будинку та ділянки, оскільки відповідач не впускає її, змінив двері та ключі чим перешкоджає їй користуватися своєю часткою власності. Однак, будь-яких доказів у підтвердження викладених у позовній заяві обставин позивачем суду не подано.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

За таких обставини, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку дійшов висновку, що у задоволенні позову позивачу слід відмовити, оскільки позивачем не доведено порушення його прав на користування майном.

Оскільки позивач, як інвалід ІІ групи, відповідно до наявного у справі посвідчення, звільнена від сплати судового збору, судові витрати слід віднести на рахунок держав.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 12 ,81, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Закарпатського апеляційного суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), що проживає за адресою адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , (РНОКПП - НОМЕР_2 ), що проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 04.11.2025 року.

Суддя К.С. Дегтяренко