РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Бовкун М.В.

за участі:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на дітей: доньку

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуває у зареєстровано шлюбі з відповідачем, мають спільних дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньку ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На даний час спільні діти сторін проживають разом з позивачем та повністю перебувають на її утриманні, а відповідач, в свою чергу, останні півроку матеріальної допомоги не надає, з дітьми не спілкується та не цікавиться їхнім життям.

Позивач не працює, оскільки молодшому сину нещодавно виповнилось лише три роки, і позивач ввесь час приділяє дітям, а тому не в змозі самостійно забезпечити дітям належний рівень життя, що необхідний для їхнього фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Відповідач інших осіб на утриманні не має, є працездатним, отримує дохід працюючи артистом балету, має неофіційний дохід з фарбування автомобілів, також має власний транспортний засіб, а отже може сплачувати аліменти на трьох неповнолітніх дітей в розмірі частки свого заробітку.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Вказаною ухвалою сторонам встановлено строки для подання відповідних заяв по суті.

22 жовтня 2025 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про поновлення строку на подачу відзиву на позовну заяву та, безпосередньо, відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення позову, зазначаючи, що дійсно з 08 червня 2013 року сторони перебувають у шлюбі, мають спільних дітей - доньку ОСОБА_6 та сина ОСОБА_7 , водночас старша донька позивача ОСОБА_8 не є біологічною донькою відповідача, однак ОСОБА_2 виховує її як рідну. Сторони проживають разом, через перебування позивача у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, працює та повністю матеріально забезпечує дітей та дружину лише відповідач. Твердження позивача про невиконання відповідачем батьківських обов`язків не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_2 дійсно офіційно працює артистом балету, часто їздить на гастролі як по Україні, так і за кордон, однак по приїзду додому проводить час з дітьми, тримає постійний контакт з вчителями та вихователями дітей, сплачує всі витрати по квартирі та покриває всі потреби дітей. Крім того, відповідач побоюється, що ОСОБА_1 буде витрачати аліменти на свої особисті потреби, оскільки останнім часом позивач перебуває в дратівливому стані, в сім`ї часто виникають сварки з приводу поведінки останньої по відношенню до дітей, а також через зловживання ОСОБА_1 алкогольними напоями, що підтверджується постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 серпня 2025 року, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Також, ОСОБА_2 заперечує щодо стягнення з нього понесених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі

12 000,00 грн, оскільки вказана сума не обґрунтована та належними доказами не підтверджена. У задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі.

28 жовтня 2025 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначила, що батьківство щодо старшої доньки ОСОБА_8 відповідач визнав особисто в органах ДРАЦС, а отже повинен сплачувати аліменти на останню. Твердження відповідача щодо самостійного утримання всієї сім`ї не відповідають дійсності, оскільки останній ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утримання дітей, через що позивач була змушена терміново влаштуватись на роботу продавцем, щоб хоч якось матеріально забезпечити дітей, а надані відповідачем квитанції про здійснення грошових переказів не підтверджують факту утримання дітей, оскільки з квитанцій не встановлено кому та на які потреби надіслані відповідні кошти. Крім того, притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача аліментів на дітей. Позов просить задовольнити у повному обсязі

Правом подання заперечень відповідач ОСОБА_2 не скористався.

В судовому засідання 28 жовтня 2025 року позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та зазначила, що останні півроку відповідач взагалі не надає коштів на утримання дітей, хоча має постійний офіційний дохід та підробіток. Додатково позивач зазначила про понесені нею витрати, що пов`язані з отриманням правничої допомоги від адвоката в розмірі 12 000,00 грн, які в подальшому просить стягнути на свою користь з відповідача.

В судовому засіданні 28 жовтня 2025 року відповідач заперечував щодо задоволення позову, зазначив, що кошти на утримання дітей надає добровільно, з урахуванням своїх фінансових можливостей, а тому спір щодо утримання дітей між сторонами відсутній. Відповідач також заперечував щодо стягнення з нього понесених позивачем судових витрат, вказуючи про надмірність зазначеної позивачем суми витрат на адвоката, з урахуванням складності справи. У задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 630, ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_3 , батьками якої зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

08 червня 2013 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом № 1061 між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 . Після державної реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_9 змінено на « ОСОБА_10 ».

ІНФОРМАЦІЯ_5 у сторін народилась донька ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 3907, та ІНФОРМАЦІЯ_9 - син ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 450.

Згідно відповідей з Єдиного державного демографічного реєстру від 22 вересня 2025 року

№ 1800988, № 1800974, та № 1801013, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . За зазначеною адресою зареєстровані також позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується відповідями з Єдиного державного демографічного реєстру від 22 вересня 2025 року

№ 1800912 та № 1800813.

Відповідно до наданої позивачем копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної спільної часткової власності в розмірі 1/3 частки, належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування частки квартири від 25 червня 2020 року посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Галаган О.В.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1959 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року та ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано або вони взагалі не перебували в ньому.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно довідки від 15 жовтня 2025 року № 322/ПВ, ОСОБА_2 працює у Національному заслуженому академічному ансамблі танцю України імені Павла Вірського на посаді артиста балету вищої категорії, з 11 січня 2010 року по теперішній час. В матеріалах справи також наявна копія трудової книжки ОСОБА_2 з відповідними записами про влаштування на роботу.

З довідки від 21 жовтня 2025 року (вхід. № РВВ-00000002) вбачається, що з 14 вересня 2025 року ОСОБА_1 працює в ФОП ОСОБА_11 , на посаді продавця непродовольчих товарів, дохід за період з 14 вересня 2025 року по 30 вересня 2025 року склав 4 915,23 грн.

До відзиву на позовну заяву відповідачем долучено копії квитанцій про оплату навчання та харчування дітей, чеків на купівлю продуктів, ліків та одягу, квитанцій про сплату комунальних платежів, а також платіжних інструкцій про пересилання коштів з однієї карти на іншу. Позивачем до відповіді на відзиві також долучено копії квитанції про сплату комунальних послуг та здійснення покупок в магазинах.

Згідно із частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до роз`яснень пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частини другої статті 182 СК України.

Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом частин першої-третьої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідач є працездатним, отримує офіційний дохід, інших дітей не має, інших стягнень на утримання інших непрацездатних осіб також не має, доказів протилежного суду не надано. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених статтею 188 СК України, не встановлено.

Суд звертає увагу відповідача, що надання останнім коштів на утримання дітей в добровільному порядку, не позбавляє позивача, як матері з якою проживають діти, права просити стягнути аліменти в судовому порядку з подальшим зверненням до виконавчих органів для виконання рішення суду.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що присудження аліментів у розмірі

1/2 частини заробітку (доходу) відповідача відповідає інтересам дітей і не порушує права кожної із сторін. Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 18 вересня 2025 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стосовно понесених судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Положеннями частини першої статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене вище, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131св19.

В судовому засіданні відповідач заперечував щодо стягнення з нього понесених позивачем судових витрат, вказуючи про надмірність зазначеної позивачем суми витрат на адвоката, з урахуванням складності справи та наданих адвокатських послуг.

На підтвердження факту надання правової допомоги та розміру витрат на правничу допомогу позивачем до матеріалів справи долучено: копію договору про надання правової допомоги/юридичних послуг від 22 травня 2025 року № 22052501, укладеного між «Центр правової допомоги» («Центр правової допомоги юрист онлайн») та ОСОБА_1 , з актом приймання - передачі наданих послуг № 22052501 до Договору про надання юридичних послуг/правової допомоги № 22052501.

З наданих позивачем документів вбачається, що загальна вартість наданих правових послуг, у вигляді підготовки проекту позовної заяви до суду, клопотання про розгляд без участі, комунікації експерта - складає 12 000,00 грн.

Суд враховує, що дана справа про стягнення аліментів за критеріями предмету та підстав позову, кількості учасників та предмету доказування належить до справ незначної складності, розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням не лише того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (постанова Верховного Суду від 01 лютого 2023 року у справі № 160/19098/21).

Суд вважає завищеною визначену вартість правничої допомоги в даній справі, виходячи зі змісту та смислового наповнення позовної заяви, обсягу додатків до них та вважає розмір витрат на правничу допомогу в сумі 12 000,00 грн, що підлягає компенсації другою стороною, неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

З урахуванням критеріїв розумності та справедливості суд враховує, що виходячи з предмету спірних правовідносин дана справа не є складною, відноситься до категорії спорів, щодо якої існує стала судова практика, отже, надання правничої допомоги в такій справі не потребує значного часу як для формування правової позиції сторони позивача, так і для збирання доказів та складання процесуальних документів.

Оцінюючи надані стороною позивача докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, заперечення відповідача щодо розміру витрат адвоката, співмірність витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, необхідним та достатнім на їх виконання, та виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що визначена позивачем сума в розмірі 12 000,00 грн є надмірною, а такий розмір не є розумним, та, водночас, необґрунтованим. За таких обставин суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, має бути зменшений до

4 000,00 грн.

Суд звертає увагу сторін, що згідно зі статтею 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

За змістом пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про охорону дитинства», статтями 180 - 185, 191 СК України, статтями 4, 5, 12, 13, 49, 76, 81, 89, 141, 259, 263 - 265, 274, 279, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду - 18 вересня 2025 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн (чотири тисячі гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повне рішення суду виготовлено 03 листопада 2025 року.

Суддя О.О. Хромова