Справа № 490/4022/25
н/п 2/490/2934/2025
ЦЕНТРАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. МИКОЛАЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на боці позивача: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Універсальна біржа "Південь", про визнання договору міни нерухомого майна дійсним та визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

26.05.2025 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Універсальна біржа "Південь", про визнання договору міни нерухомого майна дійсним та визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, у якій позивач просить суд визнати дійсним договір міни нерухомого майна, за яким ОСОБА_2 обміняв належну йому квартиру АДРЕСА_1 на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , який зареєстрований Універсальною Біржею «Південь» за №1101 від 15.05.2000 року дійсним. А також просить визначити за ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 по частці в праві власності за кожним на кв. АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_8 . Після її смерті відкрилась спадщина, яка зокрема складається з частки в праві спільної власності на кв. АДРЕСА_1 . Зазначене нерухоме майно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 та ОСОБА_1 на підставі договору міни нерухомого майна №1101, укладеного 15.05.2000 року між ними з однієї сторони та ОСОБА_2 з іншої сторони, на Універсальній Біржі «Південь». Частки кожного з співвласників в договорі не визначено.

З метою оформлення своїх спадкових прав у встановлений законом строк спадкоємець ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Постарниченко Н.В. з відповідними документами. На підставі його заяви 10.10.2023 року нотаріусом була заведена спадкова справа 46/2023.

В той же час листом №17/01-16 від 01.02.2025р. нотаріусом роз`яснено позивачу, що оскільки неможливо встановити склад спадкового майна після смерті ОСОБА_8 , а саме на яку частку квартири АДРЕСА_1 можливо видати свідоцтво, та через те, що спадкоємцем не надано належно оформлений правовстановлюючий документ на спадкове майно, видати свідоцтво про право на спадщину не є можливим, а отже для оформлення спадкових прав на вищевказану квартиру йому слід звернутись до суду з позовом про визнання договору міни дійсним та визначення за померлою, ОСОБА_8 , частки у праві власності на квартиру або визнання за ним, як спадкоємцем, права власності на визначену судом частку у праві власності на квартиру.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

26.05.2025 року матеріали справи передано на розгляд судді.

27.05.2025 року суддею направлено запити щодо отримання інформації про реєстрацію місця проживання відповідача ОСОБА_2 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на боці позивача ОСОБА_6

20.06.2025 року до суду надійшли відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання управління ДМС України в Миколаївській області, згідно з якою за відомостями ВОМІРМП та ВІС УДМС у Миколаївській області ОСОБА_6 з 18.02.1986 року значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_3 , а ОСОБА_2 не значиться.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 23.06.2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження, почато підготовче провадження та призначено проведення підготовчого засідання. Витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Постарниченко Н.В. копію спадкової справи після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 за №46/2023 (номер у спадковому реєстрі 71370055).

08.07.2025 року приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Постарниченко Н.В. на виконання ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.06.2025 року надала витребувану інформацію.

30.07.2025 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_7 подала до суду заяву, в якій остання вказала, що пдтримує в повному обсязі заявлені позивачем позовні вимоги та просить їх задовольнити. Також просила розгляд справи проводити без її участі.

21.08.2025 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_6 подала до суду заяву, в якій остання вказала, що пдтримує в повному обсязі заявлені позивачем позовні вимоги та просить їх задовольнити. Також просила розгляд справи проводити без її участі.

09.09.2025 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив судове засідання проводити без його участі. Також просив закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.09.2025 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання 08.10.2025 року сторони не з`явивлись, 08.10.2025 року позивач подав заяву про розгляд справи без його участі.

Враховуючи наведене вище, розгляд справи проводиться за відсутності сторін та відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 08.06.1976 року, актовий запис №3297. Його батьками є: батько ОСОБА_9 , матір ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 05.07.2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Піденного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №1612.

Після смерті ОСОБА_8 залишилось спадкове майно, до складу якого увійшла, зокрема, і частка квартири АДРЕСА_1 .

Зазначене нерухоме майно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 та ОСОБА_1 на підставі договору міни нерухомого майна №1101, укладеного 15.05.2000 року між ними з однієї сторони та ОСОБА_2 з іншої сторони, на Універсальній Біржі «Південь». Частки кожного з співвласників в договорі не визначено.

Згідно договору обміну нерухомого майна №1101, зареєстрованого на Універсальній Біржі «Південь» 15.05.2000 року ОСОБА_2 , який діяв від свого імені, та за згодою його дружини ОСОБА_10 , обміняв належну йому на підставі договору купівлі-продажу від 23.03.1994 року квартиру АДРЕСА_1 на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_8 та ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.02.1996 року.

Внаслідок обміну квартира АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , а квартира АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_2 .

Свої зобов`язання за договором міни нерухомого майна №1101, зареєстрованого на Універсальній Біржі «Південь» 15.05.2000 року сторони виконали повністю: обмінялися майном, здійснили взаємний переїзд, виписку та оплату комунальних послуг.

З довідки КП ММБТІ №2-2391 від 14.04.2025 року вбачається, що згідно паперових носіїв інформації інвентаризаційної справи станом на 28.12.2012 року право власності на кв. АДРЕСА_1 зареєстровано: за ОСОБА_8 та ОСОБА_1 за договором міни №1101 від 15.05.2000 року на Універсальній Біржі «Південь», зареєстрованого в КП «ММБТІ» 19.05.2000 року за реєстровим №18168.

З метою оформлення своїх спадкових прав у встановлений законом строк спадкоємець ОСОБА_1 , звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Постарниченко Н.В. з відповідними документами. На підставі його заяви 10.10.2023 року нотаріусом була заведена спадкова справа 46/2023.

В той же час листом №17/01-16 від 01.02.2025р. нотаріусом роз`яснено позивачу, що оскільки неможливо встановити склад спадкового майна після смерті ОСОБА_8 , а саме на яку частку квартири АДРЕСА_1 можливо видати свідоцтво, та через те, що спадкоємцем не надано належно оформлений правовстановлюючий документ на спадкове майно, видати свідоцтво про право на спадщину не є можливим, а отже для оформлення спадкових прав на вищевказану квартиру йому слід звернутись до суду з позовом про визнання договору міни дійсним та визначення за померлою, ОСОБА_8 , частки у праві власності на квартиру або визнання за ним, як спадкоємцем, права власності на визначену судом частку у праві власності на квартиру.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно зі ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 241 ЦК УРСР (в редакції 1963 року)за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше.

Відповідно до ст. 242 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін.

Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Зі змісту договору міни №1101 від 15.05.2000 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Товарній Біржі, та згідно пункту 11 цього договору, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов:

а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі;

б) якщо її учасниками є члени біржі;

в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Договір міни №1101, було складено та зареєстровано 15.05.2000 року на Універсальній Біржі «Південь».

Закон України «Про товарну біржу» в редакції, діючий на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржи та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості.

При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році.

У редакції Закону України «Про товарну біржу», що діяла на час укладення договору міни спірної квартири у 2000 році, не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржи.

Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.

Тому в цьому контексті немає підстав для визнання нікчемним договору міни нерухомого майна №1101, складеному та зареєстрованому 15.05.2000 року на Універсальній Біржі «Південь», за яким ОСОБА_2 , який діяв від свого імені, та за згодою його дружини ОСОБА_10 , обміняв належну йому на підставі договору купівлі-продажу від 23.03.1994 року квартиру АДРЕСА_1 на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_8 та ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.02.1996 року.

Водночас зазначений договір міни у встановленому законом порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався.

Крім того згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору міни та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору міни нерухомого майна №1101, складеному та зареєстрованому 15.05.2000 року на Універсальній Біржі «Південь», за яким ОСОБА_2 , який діяв від свого імені, та за згодою його дружини ОСОБА_10 , обміняв належну йому на підставі договору купівлі-продажу від 23.03.1994 року квартиру АДРЕСА_1 на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_8 та ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.02.1996 року.

За такого вимога про визнання договору міни нерухомого майна №1101 складеному та зареєстрованому 15.05.2000 року на Універсальній Біржі «Південь», дійсним, підлягає задоволенню.

Що стусується вимоги про визначення за ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 по частці в праві власності за кожним на кв. АДРЕСА_1 , слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 1 статті 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерт

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із положеннями ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється після смерті власника. Тому поділ майна, чи визнання за померлими права власності неможливий. А як роз`яснено в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (ч. 2 ст. 370, ч. 2 ст. 372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Таким чином, діючим законодавством встановлюється презумпція рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності. Ввідповідно до ст. 1226 ЦК України частка у справі спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Частиною першою ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

При цьому суд враховує роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Згідно із пунктом 17 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 р. частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини.

За таких обставин, суд доходить до висновку, що обставини справи, викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження в письмових матеріалах справи, а отже позов підлягає задоволенню.

При цьому, задовольняючи позов суд враховує положення вказаних вище норм законодавства про рівність часток, а також ту обставину, що жодних інших домовленостей про розмір часток між співвласниками суду не надано, а також те, що частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на наведене вище, суд вважає, що вимога позивача про визначення частки майна, належного на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 по частці в праві власності за кожним на кв. АДРЕСА_1 є обгрунтованою та доведеною належними доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4-5,12-13, 19, 43, 49, 76-81, 247, 258, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 (проживає за адресою: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП невідомий, проживає за адресою: АДРЕСА_5 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на боці позивача: ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 ), ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_7 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Універсальна біржа "Південь" (код ЄДРПОУ: 30333858, адреса: 54008, м. Миколаїв, просп. Центральний, буд. 15/1), про визнання договору міни нерухомого майна дійсним та визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, задовольнити.

Визнати дійсним договір міни нерухомого майна №1101, укладений 15.05.2000 року на Універсальній Біржі «Південь», відповідно до якого ОСОБА_8 та ОСОБА_1 отримали у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Визначити, що частка ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартирі АДРЕСА_1 , складала (одну другу), а частка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в квартирі АДРЕСА_1 , складає (одну другу).

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Саламатін