Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8071/25
Провадження № 2/711/3590/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Кондрацької Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Мелещенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «ФК «Ейс» звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, сформованим у системі «Електронний суд» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05.02.2022 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 515158491 на суму 14600,00 грн. у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, за допомогою одноразового ідентифікатора MNV75D4U. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не був би укладений. У кредитному договорі сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору в тому числі щодо розміру кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. Згідно умов кредитного договору, первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 14600,00 грн. 05.02.2022 на банківську карту відповідача № НОМЕР_1 , яку відповідач вказала у заявці при укладенні кредитного договору. Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням.

Крім того, 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01. Первісний кредитор та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання Договору факторингу 1 підписали реєстр прав вимоги № 177 від 17.05.2022, за яким від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у реєстрі прав вимоги.

У подальшому, 27.05.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 27/0524-01. Розділом 2 Договору факторингу 2 визначено, що ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Таліон Плюс» за плату на умовах, визначених цим договором, а також підписали Реєстр прав вимоги № 1 від 27.05.2024 до Договору факторингу.

У подальшому, 08.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено Договір факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

Відповідно до Реєстру Боржників № б/н від 08.07.2025 за Договором факторингу 3 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 12561,90 грн.

Разом з тим, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач не здійснювали жодних нарахувань за кредитним договором. У період перебування права вимоги у ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зі сторони відповідача не здійснювалося погашення заборгованості за кредитним договором. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за кредитним договорам. Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному кредитним договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та не повертав наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором, у зв`язку з чим за кредитним договором утворилась прострочена заборгованість, яка на момент подання позовної заяви становить 12561,90 грн., яка складається з: 12561,90 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 00,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 00,00 грн. - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Дана сума також підтверджується випискою з особового рахунку на період 08.07.2025-31.07.2025.

На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором заборгованість за кредитним договором № 515158491 від 05.02.2022 у розмірі 12561,90 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.09.2025 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачкою ОСОБА_1 15.09.2025 до суду подано додаткові пояснення у справі, сформовані у системі «Електронний суд», у яких зазначає, що нею було добровільно сплачено суму основного боргу у розмірі 12562, 00 грн., про що додає відповідну платіжну інструкцію від 15.09.2025 та просить зменшити суму витрат на правничу допомогу, заявлених позивачем, до розумного та справедливого розміру.

Крім того, 18.09.2025 ОСОБА_1 до суду через систему «Електронний суд» додатково подано додаткові пояснення у справі, а саме заяву про врахування порушень процедури повідомлення про передачу боргу та необґрунтовані вимоги щодо правничої допомоги. У поданій заяві вказує, що її кредит за договором № 515158491 від 05.02.2022, оформлений у Moneyveo, був переданий компанії «Таліон Плюс», а потім ТОВ ФК «Ейс». Про жодну з цих передач їй не надходили листи або повідомлення на адресу її реєстрації, хоча закон зобов`язує кредитора повідомляти боржника про переуступку прав вимоги. У особистому кабінеті Moneyveo є лише загальне повідомлення такого змісту: «Повідомлення про відступлення прав вимоги. Зверніть увагу! Оскільки ваш борг було продано факторинговій компанії, реальні фінансові показники заборгованості після дати продажу можуть відрізнятися від зазначених в Особистому кабінеті. Для уточнення суми боргу на сьогодні звертайтеся до нового кредитора.», що підтверджує, що вона не мала можливості перевірити фактичну заборгованість у ТОВ ФК «Ейс» і контролювати ситуацію. Після передачі боргу компанія «Ейс» не зв`язалася з нею жодним способом: не телефонувала, не надсилала повідомлень у месенджери, не направляла листи на адресу місця реєстрації. Тож вона самостійно намагалася зв`язатися з компанією, дізнатися суму боргу та домовитися про сплату лише тіла боргу та судового збору, що підтверджує переписка від 8-16.09.2025. Компанія відмовилася від будь-яких домовленостей, вимагаючи сплатити правничу допомогу у сумі 7000 грн., на яку вона не підписувала договору і не давала згоди. Крім того, знову наголосила, що борг за договором № 515158491 від 05.02.2022 сплачено мною повністю 15.09.2025, тобто після подачі позову компанією «Ейс», що свідчить про її добросовісну поведінку, виконання зобов`язань та бажання врегулювати питання мирним шляхом. Незважаючи на сплату боргу, компанія продовжує вимагати додаткові суми, включно з правничою допомогою, що не передбачено договором і є необґрунтованим. Таким чином вважає, що компанія порушила її право на належне повідомлення про переуступку боргу. Неможливість перевірити точну суму боргу у нової компанії («Ейс») порушує її право контролювати заборгованість. Позивач стверджує, що в договорі не передбачено обов`язку постійно нагадувати про борг. Закон дійсно не зобов`язує кредитора робити постійні нагадування, проте це не звільняє кредитора від обов`язку повідомити боржника про передачу права вимоги (переуступку боргу). Тож просить суд врахувати, що вона не була належним чином повідомлена про переуступку боргу та про подання позову; визнати вимоги компанії «Ейс» щодо оплати правничої допомоги необґрунтованими; врахувати її готовність і фактичну сплату боргу 15.09.2025 та судового збору.

Разом з тим, 18.09.2025 від представник позивача ОСОБА_2 до суду надійшли додаткові пояснення щодо витрат на правничу допомогу, сформовані у системі «Електронний суд», у яких зазначено, що відповідачка стверджує, що судові витрати позивача неспівмірні із сумою позову. Тим паче, відповідачка зазначає, що оплатила суму основного боргу, через що, нібито мають зменшитись і судові витрати позивача, проте оплата була здійснена вже після подання позовної заяви позивачем та понесення ним витрат на правничу допомогу. Так, 09.07.2025 позивач та АБ «Тараненко та партнери», в особі Тараненка А.І уклали Договір надання правничої допомоги 09/07/25-01, відповідно до якого гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами в протоколі погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09.07.2025 (п.3.3. договору про надання правничої допомоги). Разом з поданням позовної заяви позивачем надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до п.3.4 договору про надання правничої допомоги, після належного виконання доручення Адвокатське бюро надає клієнту Акт прийому-передачі наданих послуг. Сторони уклали акт прийому-передачі наданих послуг до Договору надання правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09.07.2025. Вартість послуг, що надані відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг відповідають попередньому розрахунку, що входить до суми судових витрат. Витрати на професійну правничу складаються: вивчення матеріалів справи: 2 год. - 1000,00 грн.; складання адвокатського запиту: 1 год. - 500,00 грн.; складання клопотання про витребування доказів:1 год. - 500,00 грн.; складання позовної заяви: 2 год. - 5 000,00 грн. Таким чином витрати на професійну правничу допомогу становлять: 7 000,00 грн. Судова практика наразі сформувала широкий перелік доказів, які можуть слугувати підтвердженням заявленого розміру витрат. Такими доказами можуть бути: договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі документів, акт здачі-приймання виконаних робіт, протокол наданих послуг, рахунки на оплату, банківські документи про оплату послуг, даний перелік не є вичерпним. Позивачем, до суду, надано Акт прийому-передачі наданих послуг, у якому зазначено кількість витрачених годин адвокатом та суму гонорару за кожну послугу. Оскільки дана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, то судові дебати не проводяться, а отже позивач долучив докази підтвердження надання правничої допомоги з дотриманням строків. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст. 137 ЦПК України). Позивачем долучено акт прийому-передачі виконаних робіт, що свідчить про належне виконання наданих послуг, а отже робота адвоката виконана належним чином, а тому просить позов задовольнити у частині понесених судових витрат.

У свою чергу відповідачкою 18.09.2025 у системі «Електронний суд» до суду було подано заперечення на заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, у якій вона не заперечує того факту, що позивач поніс витрати на правничу допомогу та надав підтверджуючі документи, однак вважає заявлену суму у 7 000 грн. такою, що є завищеною, неспівмірною зі складністю даної справи та не відповідає критеріям розумності. Так, справи про стягнення заборгованості за кредитними договорами є типовими, мають усталену практику і не потребують значних витрат часу та зусиль адвоката. У розрахунку витрат адвоката зазначені прості процесуальні дії, які дублюють одна одну та виконуються у значно коротші строки. Заявлена сума витрат є непропорційною до предмета спору і становить для неї надмірний фінансовий тягар. Відповідно до позиції Верховного Суду (постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та інші), навіть підтверджені витрати можуть бути зменшені судом, якщо вони є завищеними та неспівмірними зі складністю справи. Таким чином просить визнати заявлені позивачем витрати на правничу допомогу у сумі 7 000 грн. завищеними; у разі задоволення позову зменшити їх розмір до розумного рівня (не більше 1 5002 000 грн.).

У судове засідання представник позивача не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив проводити розгляд справи за його відсутності. Додатково до суду 18.09.2025 подано заяву щодо витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, яку просили задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. У ході розгляду справи відповідачкою до суду було подано ряд додаткових пояснень, у яких вказувала, що нею сплачено заборгованість у повному обсязі, про що надано платіжну інструкцію від 15.09.2025, та викладені заперечення щодо стягнення з неї на користь позивача витрат, понесених на правничу допомогу у розмірі 7000 грн., які просила зменшити до розумного та співмірного до позовних вимог розміру.

Враховуючи думку учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків.

Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Згідно частин 1, 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно статтею 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 05.02.2022 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 515158491 в електронній формі. Відповідач підписала кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV75D4U.

Відповідно до умов договору, зокрема п. 1.2. та паспорта споживчого кредиту, підписаного електронним підписом ОСОБА_1 , ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 14600 грн. на споживчі цілі строком на 98 днів), тип процентної ставки фіксована та становить 251,85 % річних (0,69% в день), а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, які передбачені п. 4 кредитного договору.

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за вищевказаним договором виконало в повному обсязі, а саме 05.02.2022 перерахувало відповідачу грошові кошти у розмірі 14600,00 грн. на банківську карту № НОМЕР_1 , що підтверджується платіжним дорученням від 05.02.2022 (а.с. 9).

Натомість, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, після закінчення строку кредитування не повернула кредит та не сплатила відсотки за користування ним.

Судом також встановлено, що 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року, у подальшому сторони погодили продовжити строк дії Договору рядом Додаткових угод до 31.12.2024.

Таким чином, договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, що діє протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018 - 31.12.2024.

Пунктом 2.1. Розділу 2 (предмет договору) Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до реєстру прав вимоги № 177 від 17.05.2022 вбачається, що до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до боржників згідно договору факторингу, у тому числі і до ОСОБА_1 (п/п№ 245) за кредитним договором № 515158491 від 05.02.2022 у загальному розмірі 13961,90 грн.

У подальшому, 27.05.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 27/0524-01, предметом якого є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Право вимоги від Клієнта до Фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, встановленому в відповідному Додатку договору.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 27.05.2024 до Договору факторингу № 27/0524-01 від 27.05.2024 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за указаним кредитним договором у загальному розмірі 12561,90 грн. (п/п№ 14211).

Разом з тим, 08.07.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач ТОВ «ФК «Ейс» уклали Договір факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. За цим договором Фактор зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані Зазначені в Реєстрі Боржників.

Відповідно до п.1.2. перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги.

Відповідно до реєстру боржників за Договором факторингу № 08/07/25-Е від 08.07.2025 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» згідно порядкового номеру запису боржника 3258 до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 12561,90 грн. Даний факт також підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за Договором факторингу від 08.07.2025.

Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У відповідності до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до підпункту 1.3. Договору факторингу під правом у цьому договорі вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Розділом 2 вищезазначеного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги, згідно п. 4.1. право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписання реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу права вимоги до Боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.

Таким чином, суд приходить до висновку, що копії договорів факторингу та реєстри прав вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями статей 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Як вбачається із розрахунків заборгованості, здійснених ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», в обумовлений сторонами строк відповідач не повернула кредит та не сплатила відсотки за користування кредитом, у зв`язку з чим за кредитним договором № 515158491 від 05.02.2022 станом на 31.07.2025 утворилась заборгованість у розмірі 12561,90 грн., яка складається з 12561,90 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 00,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи).

Порядок нарахування та розмір відсотків за користування кредитом повністю відповідає умовам договору та вимогам законодавства.

Таким чином, оскільки у судовому засіданні доведено, що відповідач отримав кредитні кошти, однак свої зобов`язання щодо повернення у встановлений договором строк кредиту та сплатити процентів за користування ним не виконав, в зв`язку з чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 12561,90 грн., позивач суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для звернення позивача до суду із даним позовом.

Водночас у судовому засіданні встановлено, що згідно платіжної інструкції № 8391-0437-7996-3805 від 15.09.2025 відповідачкою ОСОБА_1 було сплачено заборгованість за договором № 515158491 від 05.02.2022 у розмірі 12562,00 грн., тобто фактично позовні вимоги щодо стягнення заборгованості задоволено у повному обсязі.

З огляду на вказане, враховуючи сплату відповідачем заборгованості у повному обсязі на користь позивача після звернення до суду з позовною заявою та відкриття провадження у справі, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Разом з тим, щодо розподілу судових витрат, то відповідно до частини 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Судом встановлено, що на час звернення до суду між сторонами був наявний спір, який вирішено під час розгляду справи, після відкриття провадження у справі шляхом повного погашення заборгованості з боку позивачки, тобто, сплативши заборгованість ОСОБА_1 фактично визнала наявність цієї заборгованості саме у заявленому розмірі, що на думку суду є фактичним визнанням позову.

Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. за пониженою ставкою (коефіцієнт 0,8) згідно платіжної інструкції № 24660 від 29.08.2025, а тому з огляду на вказане, враховуючи положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України суд вважає, що позивачу підлягає до повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при зверненої до суду у розмірі 1211,20 грн., а інші 50% у сумі 1211,20 грн. - підлягають до стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача, оскільки будь-яких відомостей щодо звільнення останньої від його сплати до суду не надано.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то суд зазначає наступне.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (частини 4, 5 статті 137 ЦПК України).

Частиною 6 статті 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витратна оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, обсягом та витраченим часом.

Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19).

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано: Договір про надання правничої допомоги № 09/07/2025-01 від 09.07.2025, укладений між адвокатським бюро «Тараненко та партнери» в особі керуючого бюро адвоката Тараненка А.І., та ТОВ «ФК «Ейс»; копію Додаткової угоди № 9 від 09.07.2025 до Договору правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09.07.2025; акту прийому-передачі наданих послуг до Договору надання правничої допомоги згідно Договору правничої допомоги на загальну суму 7000,00 грн.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4956 від 24.04.2012.

Надаючи оцінку вищезазначеним доказам, суд враховує позицію Великої Палати ВС, висловлену у справі № 904/4507/18, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата) підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Разом з тим, суд бере до уваги, що позовні вимоги ґрунтуються на праві грошової вимоги, що виникло з правочину, укладеного у письмовій формі. За своєю сутністю спірні правовідносини не є складними, а судова практика по такій категорії справ є усталеною і однотипною. Представництво інтересів позивача у справі здійснювалось в порядку самопредставництва юридичної особи, а розгляд справи здійснено судом оперативно в одному судовому засіданні без участі учасників справи.

Водночас, у постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 211/3113/16-ц та від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідачем у ході розгляду справи було подано заперечення, щодо розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн., вважаючи їх завищеними та неспівмірними.

Отже, враховуючи клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, співмірність та розумність таких вимог, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 7000 грн. є необґрунтованою, оскільки не відповідає критеріям співмірності заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, та критерію реальності таких витрат.

Таким чином, беручи до уваги обсяг та зміст позовних вимог, складність справи, розмір грошової вимоги, клопотання відповідача про зменшення розміру витрат та правничу допомогу суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми понесених ним витрат в розмірі 3000 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи та зміст процесуальних дій, вчинених представником позивача, відповідає критеріям співмірності та розумності.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про електрону комерцію», ст.ст. 3, 6, 15, 16, 509, 512, 514, 526, 546, 549-551, 610, 611, 616, 624, 627, 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-81, 141, 142, 259, 265, 268, 273, 274, 277, 279, 280-282, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (, місцезнаходження юридичної особи: вул. Алматинська, буд. 8, офіс 310а, м. Київ, 02090) 50 відсотків судового збору у розмірі 1211,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн., а всього 4211,20 грн.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (, місцезнаходження юридичної особи: вул. Алматинська, буд. 8, офіс 310а, м. Київ, 02090) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, згідно платіжної інструкції № 24660 від 29.08.2025 на суму 2422,40 грн., - у розмірі 1211,00 грн.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлений 18.09.2025.

Головуючий: Н. М. Кондрацька