cправа № 492/913/24
провадження № 2/492/688/25
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

05 листопада 2025 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Варгаракі С.М.,

при секретарі судового засідання Богдан А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором розписки, -

відповідачка ОСОБА_2 ,

встановив:

В провадженні Арцизького районного суду знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором розписки.

Ухвалою судді Арцизького районного суду Одеської області від 09 липня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 27 травня 2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач про дату, час і місце судового засідання двічі повідомлений належним чином, однак в судове засідання повторно не з`явився, клопотання про проведення судового засідання за його відсутності до суду не подав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

Відповідачка наполягала на розгляді справи позовної заяви за відсутності позивача, просила суд відмовити у задоволенні позову.

Згідно з вимогами частин 2-4 статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Частиною шостою статті 128 ЦПК України передбачено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки-повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 14 ЦПК України).

Офіційною електронною адресою є адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 липня 2022 року у справі № 120/4297/21-а.

Відповідно до пункту 2 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

Системний аналіз частини шостої статті 128, частини першої статті 130 ЦПК України дає підстави для висновку, що судова повістка надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи лише у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси.

Подібні правові висновки викладені Верховним Судом в постанові від 01 червня 2022 року у справі № 761/42977/19 (провадження № 61-1933св22).

У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 761/14537/15 зроблено висновки про те, що направлення судом судової повістки на електронну адресу особи, яку вона зазначила та якою користувалась (надсилання з неї заяв) є підтвердженням належного виконання судом свого обов`язку стосовно повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до частиною 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання правами не допускається.

Згідно частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції. Така позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України».

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторони мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Шевченко проти України» (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Отже сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З матеріалів справи не вбачається, що позивач був позбавлений права отримувати інформацію про рух справи, тощо.

Суд зазначає, що можливість сторони дізнатись про стан відомого йому судового провадження залежить від волевиявлення самої сторони, тобто має суб`єктивний характер.

Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення позивача про дату, час і місце судового засідання, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України.

Підстав для відкладення судового засідання, передбачених статтею 223 ЦПК України, суд також не вбачає. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, враховує повторну неявку позивача і не встановлення наявності поважних причин для неявки.

Відповідно до вимог частини 5 статті 223, пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Умовою для залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК України, є саме повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.

Аналогічний висновок неодноразово викладено у постановах Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 461/1190/21 (провадження № 61-2956св22), від 31 серпня 2021 року у справі № 570/5535/17 (провадження № 61-6076св21) та від 10 лютого 2022 року в справі № 756/16448/18 (провадження № 61-16720св20).

Позивач має бути належно і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого (відразу після першого) судових засідань, в які він не з`явився.

Процесуальний закон не містить вимог про необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Отже, зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути і поважними. Тож, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати такий позов без розгляду.

Правове значення в такому випадку має лише факт належного повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторний характер неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача є негативним правовим наслідком для позивача у випадку зловживання ним своїми процесуальними правами, що презюмується.

Відтак норми частини 5 статті 223 та пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України дисциплінують позивача як ініціатора судового розгляду, стимулюють його належно користуватися своїми процесуальними правами, щоб не допустити затягування розгляду справи.

Суд зобов`язаний припиняти недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки до суду належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі.

Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору, зокрема забезпечує захист інтересів відповідача, який змушений витрачати час, кошти на свою чи представника явку в судові засідання.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 зареєстрований в системі «Електронний суд» за допомогою своєї офіційної електронної адреси.

Позивач про дату, час і місце судового засідання, призначеного на 19 серпня 2025 року о 14 год. 00 хв. повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документу у вигляді «Судова повістка…» від 25 липня 2025 року у справі № 492/913/24, згідно якої судова повістка надіслана одержувачу ОСОБА_1 та доставлено до електронного кабінету 25 липня 2025 року (т. 2 а.с. 31), тому на підставі пункту 2 частини 8 статті 128 ЦПК України в такому випадку вважається, що судова повістка вручена позивачеві належним чином. Однак в судове засідання, призначене на 19 серпня 2025 року о 14 год. 00 хв. позивач вперше не з`явився, про причини неявки в суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності не подав.

У судове засідання, яке призначено 29 жовтня 2025 року о 15 год. 00 хв. позивач повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання, призначеного на 29 жовтня 2025 року о 15 год. 00 хв. повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документу у вигляді «Судова повістка…» від 25 вересня 2025 року у справі № 492/913/24, згідно якої судова повістка надіслана одержувачу ОСОБА_1 та доставлена до його електронного кабінету 26 вересня 2025 року (т. 2 а.с. 44), тому на підставі пункту 2 частини 8 статті 128 ЦПК України в такому випадку вважається, що судова повістка вручена позивачеві належним чином. Однак в судове засідання, призначене на 29 жовтня 2025 року о 15 год. 00 хв. позивач повторно не з`явився, про причини неявки в суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності не подав.

Отже, неявка в суд належним чином повідомленого про дату, час і місце судового засідання позивача є повторною, а тому суд розцінює такі дії позивача як втрату зацікавленості в кінцевому результаті й переслідуванні мети - максимально сприяти у розгляді справи.

Внаслідок таких дій суд позбавлений змоги належним чином розглянути справу у визначений законодавством України процесуальний строк, а систематичні відкладення судового засідання з необхідністю витрачати ресурси на відправлення поштової кореспонденції в умовах надзвичайної економії державних коштів, є невиправданим, адже залишення позову без розгляду через неявку позивача не є перешкодою для повторного звернення до суду з цим позовом.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що позивач, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання на 19 серпня 2025 року о 14 год. 00 хв. та на 29 жовтня 2025 року о 15 год. 00 хв., повторно в судове засідання не з`явився, клопотань про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором розписки підлягає залишенню без розгляду, на підставі частини 5 статті 223, пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України.

Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачеві його право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення позову без розгляду.

В силу положень пункту 4 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» судом не повертається позивачу сплачена ним при зверненні до суду сума судового збору.

Керуючись статтями 44, 128, 130, 211, 223, 257-261, 353 ЦПК України, суд, -

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором розписки залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачеві, що в силу положень частини 2 статті 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення їй повної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано протягом строку оскарження; у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Арцизького районного суду

Одеської області Варгаракі С.М.