Єдиний унікальний номер 205/5007/25
Номер провадження2/205/3115/25
Єдиний унікальний номер № 205/5007/25
Провадження № 2/205/3115/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді Басової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Пєтіної К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 02.04.2025 року звернувся до Новокодацького районного суду міста Дніпра з вищезазначеним позовом, в якому просив здійснити поділ рухомого майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортного засобу марки Mazda, модель 3, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , в такий спосіб: виділити на праві власності ОСОБА_2 легковий автомобіль марки Mazda, модель 3, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за частку останнього у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб марки Mazda, модель 3, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 222 239,50 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Позов мотивований тим, що 21.08.2021 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18.12.2023 року шлюб між ними розірвано. Під час перебування сторонами в зареєстрованому шлюбі було придбано спірний автомобіль Mazda, модель 3, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , який було зареєстровано за відповідачем. Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 11.06.2024 року та постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.12.2024 року по справі № 205/13260/23 в частині спірного автомобіля, судами встановлено, що автомобіль Mazda, модель 3, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , є спільною власністю позивача та відповідача. Позивач в рамках вказаної справи вимог щодо виділу його частки на користь відповідача та стягнення з відповідача грошової компенсації не заявляв. Також у справі № 205/13260/23 відповідачем до суду було надано висновок експерта № 21-24 від 31.01.2023 року, з якого вбачається, що ринкова вартість вказаного автомобіля становить 444 479,01 грн. Позивач не має постійного місця проживання в Україні (останнє місце проживання позивача м. Маріуполь), є мореплавцем (входить в екіпаж транспортного судна), спірним автомобілем не користується, доступу до спірного автомобіля взагалі не має, а спірним автомобілем користується та розпоряджається відповідач, у неї знаходяться усі документи на автомобіль та ключі від нього. Оскільки спірний автомобіль знаходиться у повному розпорядженні та користуванні відповідача, а позивач не має постійного місця проживання в Україні, в силу виконання обов`язків по роботі (мореплавець) не має бажання та змоги користуватись ним, не має доступу до нього, наявні достатні і обґрунтовані підстави в порядку поділу спільного майна, для стягнення на користь позивача половину вартості спірного автомобіля 222 239,50 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 03 квітня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 03 квітня 2025 року заборонено будь-яким особам вчиняти будь-які правочини, пов`язані з відчуженням (купівля-продаж, міна, дарування та інше), заборонити вивезення за межі України та заборонити передавати у користування іншим особам автомобіль марки Mazda, модель 3, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 12 серпня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, натомість його представник адвокат Калинчук А.С. письмово просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалась належним чином. У відзиві на позов просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що під час перебування у шлюбі подружжям було набуто у власність два транспортні засоби: автомобіль марки Mazda 3, номер держреєстрації НОМЕР_3 , 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , що зареєстрований 11.01.2022 року за ОСОБА_2 ; автомобіль марки BMW X6, номер держреєстрації НОМЕР_5 , 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_6 , що зареєстрований 04.12.2021 року за ОСОБА_1 ОСОБА_1 у листопаді 2023 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом щодо поділу майна подружжя, у якому просив: визнати право особистої приватної власності ОСОБА_1 на автомобіль Mazda, модель 3, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_3 ; визнати зобов`язання, які утворились за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» (після зміни назви АТ «СЕНС БАНК»), в рівних частинах між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 витрати на косметологічну операцію із збільшенням губ та реставрацію зубів за допомогою кераміки (вініри), в розмірі 160 000 грн. У межах вказаної справи ОСОБА_2 також було заявлено зустрічний позов про поділ спільного майна подружжя, а саме автомобіля марки BMW X6, номер держреєстрації НОМЕР_5 , 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_6 , який зареєстрований за ОСОБА_1 (визнати спільним сумісним майном, стягнути грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля). Рішенням від 11.06.2024 року у задоволенні первісного позову було відмовлено, зустрічний позов задоволено.Постановою суду апеляційної інстанції від 11.12.2024 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.06.2024 року було скасоване в частині задоволення зустрічного позову. Таким чином, за результатами розгляду справи № 205/13260/23 вимоги щодо поділу спільного майна, а саме автомобілів марки Mazda 3, номер держреєстрації НОМЕР_3 та марки BMW X6, номер держреєстрації НОМЕР_5 , 2014 року випуску було вирішено. При цьому, звертаючись із позовом з тим самим предметом та з тих самих підстав, ОСОБА_1 фактично здійснює зловживання правом на звернення до суду, що передбачено ст. 44 ЦПК України. Оскільки у межах справи № 205/13260/23 було вирішено питання поділу спільного майна подружжя, наразі існують підстави для закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 21.08.2021 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 7).

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18.12.2023 року по справі № 201/14912/23 шлюб між ними розірвано.

Під час перебування у шлюбі подружжям було набуто у власність транспортний засіб Mazda 3, номер держреєстрації НОМЕР_3 , 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , що зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 11.01.2022 року (а.с. 15).

ОСОБА_1 у листопаді 2023 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом щодо поділу майна подружжя, у якому просив: визнати право особистої приватної власності ОСОБА_1 на автомобіль Mazda, модель 3, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_3 ; визнати зобов`язання, які утворились за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» (після зміни назви АТ «СЕНС БАНК»), в рівних частинах між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 витрати на косметологічну операцію із збільшенням губ та реставрацію зубів за допомогою кераміки (вініри), в розмірі 160 000 грн. (а.с. 58-64).

Згідно з висновком експерта № 22-24 судової транспортно-товарознавчої експертизи колісного транспортного засобу, складеного судовим експертом Крутих Є.О. 31.01.2023 року, ринкова вартість автомобіля Mazda 3, реєстраційний номер НОМЕР_3 , складає 444 479,01 грн. (а.с. 21-28).

Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 11.06.2024 року по справі № 205/13260/23 ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовлено. Судові витрати по справі, понесені ОСОБА_1 , віднесено за його рахунок. Зустрічний позов задовольнити. У порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки автомобіля BMW Х6, 2014 року випуску, у розмірі 573298 гривень 81 коп. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 5732 гривень 99 коп. (а.с. 65-70).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.12.2024 року рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 11.06.2024 року в частині задоволення зустрічного позову скасовано. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя відмовлено. В інший частині рішення залишено без змін (а.с. 71-75).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Одним із таких прав, що виникає після реєстрації шлюбу, є право спільної сумісної власності подружжя, до якого належить майно, набуте подружжям за час шлюбу.

Положеннями ст. 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України).Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи, що відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, суд доходить висновку про те, що транспортний засіб марки Mazda, модель 3, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.04.2020 року у справі № 210/4854/15-ц, від 24.03.2021 року у справі № 501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.02.2020 року у справі № 235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.06.2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 09.06.2021 року у справі № 760/789/19).

У постанові від 25.05.2020 року у справі № 347/955/16 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про виплату позивачеві 1/2 вартості автомобіля як компенсації його частки у праві спільної сумісної власності подружжя. Вважав, що у ситуації, коли один із подружжя, який не користується спірним автомобілем, просить виплатити йому компенсацію вартості його частки у вказаному праві, згідно з вимогами статей 60, 61, 70, 71 СК України слід присудити відповідну компенсацію за рахунок іншого із подружжя, який цим автомобілем користується, незалежно від його згоди.

За змістом (правами й обов`язками щодо поділу неподільної речі шляхом присудження позивачеві компенсації його частки у праві спільної сумісної власності подружжя на цю річ і її виділення відповідачеві), одним із об`єктів (неподільною річчю, поділу якої стосується спір) і суб`єктами (особами, які набули у власність це майно, перебуваючи у шлюбі) спірні правовідносини у справі № 347/955/16 є подібними до спірних правовідносин у справі № 209/3085/20. Тому в останній суд першої інстанції правильно врахував висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, сформульований у постанові у першій справі.

Частини четверта та п`ята статті 71 СК України не передбачають обов`язкову згоду відповідача на присудження позивачеві грошової компенсації замість частки останнього у праві спільної сумісної власності на майно, а також не передбачають обов`язкове внесення відповідачем на депозитний рахунок суду грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності й отримання компенсації на свою користь просить позивач.

Якщо за позовом одного із подружжя (який відмовляється від його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ на користь відповідача іншого із подружжя та просить стягнути відповідну грошову компенсацію за таку частку) суд визначить кожному з подружжя ідеальні частки у цьому майні, бо відповідач не погодився на присудження грошової компенсації позивачеві та не вніс відповідну суму на депозитний рахунок, таке судове рішення не буде ефективним для захисту прав та інтересів позивача як співвласника. Залишення неподільної речі у спільній власності не позбавить того із подружжя, хто фактично користується річчю, можливості це робити надалі. Але інший із подружжя, який формально залишається співвласником, усупереч частинам першій і сьомій статті 41 Конституції України за відсутності окремої домовленості фактично позбавляється можливості такого користування, впливу на долю речі, а також грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.

Зрештою, якби відповідач був згідний виплатити позивачеві компенсацію за частку останнього у праві спільної сумісної власності подружжя, а позивач погоджувався її прийняти замість належної йому частки, то для реалізації такої домовленості непотрібне внесення відповідачем коштів на депозитний рахунок суду. Він може виплатити ці кошти іншому співвласнику у позасудовому порядку.

Крім того, стягнення на користь позивачки компенсації за її частку у праві спільної сумісної власності на майно подружжя становитиме для відповідача надмірний тягар. У спірних правовідносинах відповідач не втрачає права власності на неподільну річ, а стає її одноосібним власником. Тому можлива відсутність у нього коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві не є ознакою надмірності тягаря з такої виплати.

У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю.

Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року по справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

Спірним автомобілем користується відповідач, що підтверджується закордонним паспортом позивача, адвокатським запитом № 196-09/23 від 19.10.2023 року, листом № 19/19-02-02/8.29/4328 від 23.10.2023 року Державної митної служби України, адвокатським запитом № 198-09/23 від 19.10.2023 року, листом № 9-03/34341 від 23.10.2023 року Моторного (транспортного) страхового бюро України (а.с. 10-12, 18-20).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що про задоволення позовних вимог про виділ спірного автомобіля у власність відповідачеві та стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості його частки у праві спільної сумісної власності на цю неподільну річ у розмірі 222 239,50 грн. (444 479,01 грн. : 2 = 222 239,50 грн.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2 827,99 грн., його позовні вимоги підлягають задоволенню, тому із відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2 827,99 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 3, 36, 60-61, 63, 65, 69-71 СК України, ст. ст. 15-16, 183, 364, 368, 370-372 ЦК України, ст. ст. 2, 4-5, 12-13, 76-77, 80-82, 89, 141, 247, 258-259, 263-266, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про поділ майна подружжя задовольнити.

Здійснити поділ рухомого майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортного засобу марки Mazda, модель 3, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , в такий спосіб:

-виділити на праві власності ОСОБА_2 легковий автомобіль марки Mazda, модель 3, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 ;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за частку останнього у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб марки Mazda, модель 3, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 222 239,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 827,99 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Басова