ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.

за участю секретаря судового засідання Волкової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 06 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік Ірина Леонідівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Дашко Ігор Валерійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік Ірина Леонідівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Дашко Ігор Валерійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01 серпня 2024 року приватним нотаріусом ДМНО Стаднік І.Л. вчинено виконавчий напис № 120 про звернення стягнення на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку за вказаною адресою площею 0,04 га, кадастровий номер :03:267:0064 з цільовим призначенням обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, які передано в іпотеку в забезпечення виконання боргових зобов`язань за договором позики, укладеним 22 вересня 2020 року між нею та відповідачем.

Між тим, сума та строк, за який провадиться стягнення в оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса не відповідають дійсності, тобто заборгованість є спірною.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд виконавчий напис нотаріуса № 1020, виданий 01 серпня 2024 року приватним нотаріусом ДМНО Стаднік І.Л., про звернення стягнення на нерухоме майно домоволодіння та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 та стягнення плати за вчинення виконавчого напису в сумі 41715 грн. визнати таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 06 червня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік Ірина Леонідівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Дашко Ігор Валерійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено.

Визнано виконавчий напис № 1020, виданий 01 серпня 2024 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік Іриною Леонідівною про звернення стягнення на нерухоме майно домоволодіння та земельну ділянку, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), та стягнення з ОСОБА_2 плати за вчинення виконавчого напису в сумі 41715 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1816,80 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги, посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 вересня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач передав, а позичальник прийняла у власність 154 000 доларів США, що еквівалентно 4 343 138,80 грн. згідно з офіційним обмінним курсом, встановленим НБУ на день посвідчення цього договору, строком на 1 рік і 6 місяців, а саме з 22 вересня 2020 року по 22 березня 2022 року включно (п.1 Договору) (т.2, а.с. 26-27).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним договором позики, 22 вересня 2020 року між сторонами укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2 передала в заставу ОСОБА_1 належне їй на праві власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,04 га за цієї ж адресою (т.2, а.с.28-29).

01 серпня 2024 року приватний нотаріус ДМНО Стаднік І.Л. вчинила виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна запропоновано задовольнити вимоги ОСОБА_1 за договором позики від 22 вересня 2020 року. Неповернута сума позики 103 000 доларів США. Крім того пропонується стягнути з ОСОБА_2 плату, сплачену іпотекодержателем за вчинення цього виконавчого напису в розмірі 41715 грн.. а всього: 103000 доларів США та 41715 грн. Строк, за який проводиться стягнення з 23 березня 2022 року по 01 серпня 2024 року (т.2, а.с. 18).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що приватний нотаріус ДМНО Стаднік І.Л. при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності вимог до ОСОБА_2 та вчинив виконавчий напис без дотримання вимог ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат».

Однак колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

За загальним правилом ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом.

Порядок учинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства (ч.1 ст.39 цього закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції від 22 лютого 2012 року №296/5.

Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена гл.14 Закону України «Про нотаріат» та гл.16 розд.ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів.

У ст.88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус учиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше ніж 3 роки, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше ніж рік. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку.

Порядок учинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п.п.1, 3 гл.16 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з п.п.2.1 п.2 гл.16 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування й місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата й місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст.50 Закону України «Про нотаріат»).

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус проводить свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, на захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений у п.п.2.3 п.2 гл.16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік) (чинний на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису).

Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів.

Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі провадження № 14-84цс19 та Верховний Суд у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 569/8884/17.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором позики, 07.06.2024 року ОСОБА_1 надіслано на вказану в договорі іпотеки адресу ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 вимогу, згідно вимагає повернути суму боргу, який складає 103 000 доларів США (т.2, а.с.38).

Однак, вказана вимога залишена позичальником без виконання.

01.08.2024 року, тобто після закінчення 31 дня після отримання позичальником та іпотекодавцями вищевказаної вимоги, ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л. із заявою про вчинення виконавчого напису.

Зі справи видно, що 01 серпня 2024 року на підставі наданих документів приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л. на підставі ст.87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №1020 (а.с.18, т.2).

Отже, враховуючи наведені вище встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що наданий приватному нотаріусу пакет документів відповідав вимогам законодавства та був достатнім для вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису від 01 серпня 2024 року.

Помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений на суму що не є безспірною, виходячи з такого.

Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 761/11003/19 (провадження № 61-13134св20) зазначив, що безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється таким чином: боржник повинен бути повідомлений не менш ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

Апеляційним судом встановлено, що 07.06.2024 року ОСОБА_1 надіслано ОСОБА_2 вимогу, згідно якої вимагає повернути суму боргу, що складає 103 000 доларів США .

Матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності будь-яких заперечень позивачки у відповідь на надіслану відповідачем вимогу про усунення порушення щодо виконання зобов`язання.

Отримавши письмову вимогу стягувача, ОСОБА_2 жодних дій не вчинила, розрахунків та доказів існування заборгованості в іншому розмірі ані стягувачу, ані нотаріусу не надала.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду про те, що визначена заборгованість не була безспірною, а отже у приватного нотаріуса були відсутні правові підстави для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, є необґрунтованими з огляду на таке.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень, письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною (див. постанову Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 361/1488/19).

Установивши, що банк надав належні докази направлення боржнику та іпотекодавцям, які є відмінними від боржника, повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, тобто забезпечив можливість ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору, колегія суддів дійшла до висновку про дотримання нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що подальша незгода позивачки із розміром заборгованості після вчинення виконавчого напису не може бути підставою для висновку, що на час вчинення виконавчого напису така заборгованість була спірною.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 липня 2021 року в справі № 756/7630/18 (провадження № 61-20815св19).

Проте, суд першої інстанції, у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України на вказані вище вимоги закону, правові висновки Верховного Суду та фактичні обставини справи належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, оскільки при його ухваленні судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та судом допущено порушення норм процесуального права, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у загальному розмірі 1453,44 грн.

Оскільки судом апеляційної інстанції ухвалено нове рішення і в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, то судовий збір підлягає стягненню з позивачки на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 06 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік Ірина Леонідівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Дашко Ігор Валерійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1453,44 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 05 листопада 2025 року.

Повний текст постанови складено 06 листопада 2025 року.

Судді: