Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1274/25
Провадження № 2/376/988/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року Сквирський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Батовріної І.Г.

за участі секретаря судових засідань Гіптенко Є.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача, адвоката Дорожкіна В.К.,

представника відповідача Алєксєйченка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, про відшкодування збитків, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, про відшкодування збитків.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02.09.2024 щодо нього командиром взводу забезпечення навчального процесу військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України штаб-сержантом ОСОБА_2 було складено протокол серії А4272 № 2 про військове адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Постановою Сквирського районного суду Київської області від 04.09.2024 р. по справі № 376/2652/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн., окрім того стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн..

Постановою Київського апеляційного суду від 05.12.2024 р. постанову Сквирського районного суду Київської області від 04.09.2024 р. скасовано та провадження по справі закрито на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв?язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

09.09.2024 р. між позивачем та «Центром правової допомоги» (ТОВ «Правова допомога 24/7») було укладено договір про надання правової допомоги. Згідно із актом прийому-передачі наданих послуг від 07.12.2024 р. до договору про надання правової допомоги від 09.09.2024, «Центр правової допомоги» (ТОВ «Правова допомога 24/7») надав позивачу послуги з правової допомоги на загальну суму 12 000 грн., розмір яких визначається наступними складовими: ознайомлення з матеріалами справи, апеляційна скарга до суду. Окрім того відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг від 28.04.2025 р. до договору про надання правової допомоги від 09.09.2024, «Центр правової допомоги» (ТОВ «Правова допомога 24/7») надав позивачу послуги з правової допомоги на загальну суму 10 000 грн., розмір яких визначається наступною складовою: участь адвоката у одному судовому засіданні».

Позивач вказує, що 12.12.2024 р. з метою звернення до суду з даною позовною заявою позивач заключив з «Центром правової допомоги» (ТОВ «Правова допомога 24/7») договір № 12122411/д та отримав правову допомогу розмір якої становить 10 000 грн..

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача завдані матеріальні збитки під час розгляду судової справи № 376/2652/24 в сумі 22 000 грн. та судові витрати.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2025 р., дана цивільна справа надійшла в провадження судді Сквирського районного суду Київської області Ловінської С.С..

06.05.2025 р. через канцелярію суду суддя Ловінська С.С. подала заяву про самовідвід.

Ухвалою судді Сквирського районного суду Київської області від 06.05.2025 р. заяву про самовідвід задоволено, справу передано для визначення нового судді.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2025 року цивільна справа № 376/1274/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, про відшкодування збитків передана в провадження судді Сквирського районного суду Київської області Батовріній І.Г..

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 13.05.2025 року цивільна справа прийнята до провадження та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

05.06.2025 року представник відповідача подав до суду заяву про надання строку на подання відзиву та перенесення судового засідання.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 10.06.2025 року клопотання представника відповідача задоволено, встановлено процесуальний строк для подачі відзиву до 26.06.2025 року.

20.06.2025 р. представник відповідача надав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволені позовних вимог. В обґрунтування вказує, що військова частина НОМЕР_1 зареєстрована як відокремлений підрозділ з правовим статусом суб?єкта без права юридичної особи. Зазначає, що у військової частини НОМЕР_1 відсутній правовий статус юридичної особи та правовий статус розпорядника бюджетних коштів, окрім того у відповідача відсутні розрахункові рахунки, відкриті в органах Державної казначейської служби, що в свою чергу, у разі прийняття судом рішення на користь позивача щодо відшкодування збитків, унеможливить виконання відповідного судового рішення. Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 вказує, що процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову, такі витрати розприділяються виключно за правилами встановленими процесуальним законодавством.

11.07.2025 р. позивач подав до суду відповідь на відзив у якому вказує, що відповідач посилається на низку судових рішень Верховного Суду, правові висновки яких мають бути враховано у спірних правовідносинах по справі. У той же час кожна справа є індивідуальною. що обумовлено, окрім правової кваліфікації дій, так і на підставі тих обставин, фактів, доказів, які досліджуються та оцінюються судом. Вказує, що подібність правовідносин щодо предмету та обставинам справи не знайшли свого підтвердження, оскільки у контексті змістового критерію визначеного Верховним Судом, означені відповідачем справи не мають певних спільних рис, які повинні враховуватись судом при розгляді справи. Наголошує, що він має законне право на відшкодування, завданих протиправними діями відповідача, матеріальних збитків та судових витрат. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

30.07.2025 р. представник позивача подав клопотання про долучення доказів.

Ухвалою суду від 08.09.2025 р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги просили задовольнити у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Окрім того позивач вказав, що це був його вибір звернутися саме за платною правовою допомогою до «Центру правової допомоги» (ТОВ «Правова допомога 24/7»), а не скористатися безоплатною правовою допомогою.

У судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем та з 07.12.2022 р. призваний у Збройні Сили України на підставі контракту, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 (а.с. 7-9).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 197 від 12.07.2024 р. солдат ОСОБА_1 зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 з 12.07.2024 р. (а.с. 16).

02.09.2024 щодо ОСОБА_1 командиром взводу забезпечення навчального процесу військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України штаб-сержантом ОСОБА_2 було складено протокол серії А4272 № 2 про військове адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП (а.с. 10-13).

Постановою Сквирського районного суду Київської області від 04.09.2024 р. по справі № 376/2652/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн., окрім того стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн..

09.09.2024 р. ОСОБА_1 уклав договір № 09092404 про надання правової допомоги/юридичних послуг з «Центром правової допомоги» (ТОВ «Правова допомога 24/7) (а.с. 30-31).

Додатковою угодою до договору № 09092404 про надання правової допомоги/юридичних послуг від 09.09.2024 року внесено зміни у предмет договору та змінено суму договору, а саме викладено п. 1.2 в наступній редакції: «Перелік юридичних послуг, види та обсяг правової допомоги, що надається: ознайомлення з матеріалами справи, апеляційна скарга до суду» та п. 3.1 «Розмір оплати за виконання юридичних послуг/правової допомоги, зазначених в п. 1.2 цього Договору, становить 12 000 грн. і виплачується Замовником в такі строки сплачено 09.09.24 12 000 грн.» (а.с. 32).

Відповідно до акту № 09092404 приймання-передачі наданих послуг від 07.12.2024 р. до договору про надання правової допомоги/юридичних послуг № 09092404 від 09.09.2024 року позивач отримав правову допомогу на суму 12 000 грн. (а.с. 33).

09.09.2024 р. ОСОБА_1 уклав договір № 09092403 про надання правової допомоги/юридичних послуг з «Центром правової допомоги» (ТОВ «Правова допомога 24/7) відповідно до умов якого позивачу було надану юридичну послугу у вигляді участі адвоката у судовому засіданні (одному) на суму 10 000 грн. (а.с. 34).

Відповідно до акту № 09092403 приймання-передачі наданих послуг від 25.04.2025 р. до договору про надання правової допомоги/юридичних послуг № 09092403 від 09.09.2024 року позивач отримав правову допомогу на суму 10 000 грн. (а.с. 35).

Постановою Київського апеляційного суду від 05.12.2024 р. постанову Сквирського районного суду Київської області від 04.09.2024 р. скасовано та провадження по справі закрито на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв?язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення (а.с. 36-43).

12.12.2024 р. ОСОБА_1 уклав договір № 12122411/д про надання правової допомоги/юридичних послуг з «Центром правової допомоги» (ТОВ «Правова допомога 24/7) відповідно до умов якого позивачу було надану юридичну послугу у вигляді підготовки проєкту позовної заяви на суму 10 000 грн. (а.с. 44).

Відповідно до акту № 09092403 приймання-передачі наданих послуг від 28.04.2025 р. до договору про надання правової допомоги/юридичних послуг № 12122411/д від 12.12.2024 року позивач отримав правову допомогу на суму 10 000 грн. (а.с. 45).

Відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 від 09.09.2024 позивач оплатив юридичні послуги у сумі 17 000 грн. (а.с. 108).

Відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 від 09.09.2024 позивач оплатив юридичні послуги у сумі 5 000 грн. (а.с. 108 зворот).

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Приписами п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди, тобто деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Отже, для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина у заподіянні шкоди, про що зазначено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Тож при зверненні з позовом про відшкодування заподіяної майнової шкоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.

У цивільному праві під діями юридичної особи визнаються: дії органу, її представників, а також її членів або інших учасників (працівників і службовців). Діями фізичної особи (фізичної особи підприємця) визнаються дії працівників (службовців), якщо їх вчинено на виконання трудових (службових) обов`язків.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача майнової шкоди, позивач зазначає, що вказана шкода складається з понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу під час розгляду щодо нього справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1, п 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 14.04.2020 у справі №925/1196/18, провадження №12-153гс19, процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову. Такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством.

Враховуючи викладене, вимога позивача про стягнення на його користь матеріальної шкоди, яка в дійсності є процесуальними витратами в іншій справі, задоволенню не підлягає.

Окрім того суд звертає увагу, що складання протоколу є процесуальною дією, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та відповідно до статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду як доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень.

Розгляд питання правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, сукупно з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити (за наявності порушень) права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Водночас на уповноваженого працівника органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України (військової частини) під час складення протоколу про адміністративне правопорушення покладено відмінну функцію ніж та, яку має виконати суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. До його повноважень не належить встановлення та остаточна оцінка всіх обставини, які зафіксовані у протоколі, не надано повноважень проводити експертизу чи залучати спеціалістів, які володіють достатніми професійними знаннями для встановлення специфічних обставин. Фактично на уповноважену особу покладена обмежена функція, а саме збирання та фіксація доказів стосовно обставин події, що відбулася.

Закриваючи провадження у справі про адміністративне правопорушення суд апеляційної інстанції встановив відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження наявності у фельдшера солдата ОСОБА_3 та фельдшера частини старшого санітара ОСОБА_4 визначених ч. 2 ст. 266-1 КУпАП повноважень для проведення огляду, однак, ця обставина сама по собі не свідчить про очевидну невідповідність протоколу вимогам закону чи наявність інших протиправних дій уповноваженої особи органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України (військової частини) під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.

Разом із тим, процесуальні витрати, понесені позивачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, не є шкодою, яка може бути відшкодована в порядку ст. 11 ЦК України, оскільки не є об`єктивним наслідком неправомірної поведінки завдавача шкоди. Більше того, процесуальний закон не встановлює обов`язку для кожного користуватися правовою допомогою, а лише надає особі відповідне право. Тоді як шкода, завдана особі в порядку ст. 1166 ЦК України є невідворотним наслідком неправомірної поведінки завдавача шкоди і не може бути поставлена в залежність від вчинення/ невчинення потерпілою особою певних дій. Також суд звертає увагу, що позивач сам обрав скористатися платною правовою допомогою, про що ним було заявлено у судовому засіданні.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи, що позивач не довів належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача йому завдана матеріальна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача та вини відповідача в заподіянні такої шкоди; необхідність нести витрати на правничу допомогу, та як наслідок виправданість понесених матеріальних втрат, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивачу відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у тому числі й витрати на професійну правничу допомогу, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 22, 1166 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 263, 265, 352 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, про відшкодування збитків - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Г.Батовріна