Єдиний унікальний номер 341/1709/25
Номер провадження 2/341/933/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Аннишина С.І.,

за участю

секретаря судового засідання: Рарик В.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До Галицького районного суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява від Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №102458935 від 28.07.2021 в розмірі 44 750,00 грн.

В обґрунтування поданого позову ТОВ «Діджи Фінанс» зазначено про те, що 28.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 на підставі анкети заяви на кредит №102458935 укладено Договір про споживчий кредит №102458935 за умовами якого відповідачці надається кредит у розмірі 10 000,00 грн, а остання зобов`язується одержати та повернути кошти, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Договір підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

12.11.2021 згідно з умовами Договору відступлення прав вимоги №13Т ТОВ "Мілоан" відступлено на користь ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги за Кредитним Договором №102458935 від 28.07.2021, а ТОВ «Діджи Фінанс», відповідно, набуто право вимоги до відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до Договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс» становить 44 750.00 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 10 000,00 грн, заборгованість за відсотками становить 33 750,00 грн, заборгованість за комісійними винагородами становить 1000,00 грн.

ТОВ «Діджи Фінанс» вживались заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення адвокатської вимоги на адресу відповідачаки.

Разом з тим, вказана вимога залишена ОСОБА_1 без реагування, а заборгованість за Кредитним Договором залишається непогашеною.

Тому позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів та просить стягнути з відповідачки на його користь наявну суму заборгованості.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

23 жовтня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого ОСОБА_1 визнає позовні вимоги в частині тіла кредиту. Щодо відсотків просить зменшити такі до розмірі 50 % від суми заборгованості по кредиту, посилаючись на принципи добросовісності, розумності та справедливості. Невиправданим вважає розмір комісії 1000,00 грн при тілі кредиту 10 000,00 грн, а тому у стягненні 1000,00 грн комісії просить відмовити.

29.10.2025 від представника позивача надійшов відповідь на відзив, просить позов задольнити повністю , оскільки всі нарахування за кредитним договором зроблені відповідно до умов договору, проценти за користування кредитом нараховані в межах стироку кредитування.

В судове засідання сторони не з`явилися, повідомлені про засідання належним чином, позивач надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні фактичні обставини.

Судом встановлено, що на підставі анкети заяви на кредит №102458935 від 28.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № №102458935 (індивідуальна частина) (надалі по тексту - Договір, а.с. 9, 21-25).

Згідно з пунктом 1.2 Договору, сума кредиту становить 10 000,00 грн

Відповідно до пункту 1.3. Договору, кредит надається строком на 30 днів з 28.07.2021 (строк кредитування).

Пунктом 1.4. Договору, визначено, що термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 27.08.2021.

Відповідно до пункту 1.5. Договору, загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 4750,00 грн. в грошовому виразі та 11,215.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у пунктах 1.5.1-1.5.2 Договору.

Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 14750.00 гривень.

Згідно п. 1.5.1. комісія за надання кредиту: 1000.00 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Пунктом 1.5.2. Договору передбачено, що проценти користування кредитом: 3750.00 грн., які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактично залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Відповідно до пункту 1.6. Договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Згідно з пунктом 2.3.1.2. Договору, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.

Вказаний Договір разом із додатками (Паспорт споживчого кредиту, Графік платежів) підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що свідчить про його повне ознайомлення із Договором та беззаперечне погодження його умов.

Кредитор ТОВ «Мілоан» виконав свої зобов`язання за Договором та перерахував відповідачці грошові кошти на зазначений у Договорі рахунок в обумовленому Договором розмірі, що підтверджується платіжним дорученням № 30423081 від 28.07.2021 на суму 10 000,00 грн; призначення платежу: кошти згідно договору (а.с.27).

Разом з тим, відповідачка свої зобов`язання за Договором не виконала, внаслідок чого у останньої за вказаним Договором утворилась заборгованість, яка згідно відомістю про щоденні нарахування та погашення становить на загальну суму 44 750,00 грн, яка складається з: 10 000 грн борг по тілу кредиту, 33 750,00 грн борг по відсотках, 1000,00 грн борг по комісії (а.с.12).

12.11.2021 відповідно до умов Договору про відступлення прав вимоги №13Т, ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за Договором №102458935 від 28.07.2021 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» (а.с.11, 13-17).

Відтак, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до відповідачки ОСОБА_1 на загальну суму заборгованості за кредитним договором 44 750,00 грн.

Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «Діджи Фінанс» та відповідачкою ОСОБА_1 є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини).

Так, статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у пін мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Згідно з частиною1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із положень частини 1 статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини 2 статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 28.07.2021 укладено договір про споживчий кредит № 102458935, відповідно якого вона отримала кредит в сумі 10 000,00 грн. Договором було встановлено строк кредитування на 30 днів та передбачено комісію за надання кредиту у розмірі 1 000 грн. Додатково пунктом 2.3.1.2 передбачено можливість продовження (пролонгації) строку кредитування на один день шляхом подальшого користування кредитними коштами після спливу початкового строку, а загальна тривалість пролонгацій не може перевищувати 60 днів, таким чином загальний строку кредитування становить 90 днів (30+60). Відсотки за користування кредитом справляються за ставкою 1,25 відсотки за день, що становить 125,00 грн в день протягом основного строку кредитування (30 днів), та за ставкою 5 відсотків за день, що становить 500,00 грн в день протягом пролонгованого періоду (60 днів).

Договором також визначено, що користування кредитними коштами припиняється у разі відсутності заборгованості перед кредитодавцем за тілом кредиту.

З наданих позивачем доказів вбачається, що ОСОБА_1 не погасила кредит у встановлений строк, користувалась кредитом після закінчення 30 днів з моменту його отримання, тобто пролонгувала договір ще на 60 днів, та має заборгованість на загальну суму 44 750,00 грн: за тілом кредиту в сумі 10 000 грн, комісією 1 000 грн, а також нарахованими відсотками в сумі 33 750,00 грн.

Суд ураховує, що позивачем подано детальний розрахунок нарахувань, підготовлений відповідно до умов договору, який підтверджує порядок обчислення процентів, строків користування кредитом та пролонгацій, а також відповідає умовам пунктів 1.52.3 Договору.

Крім того, представник відповідача у відзиві визнав факт укладення договору, отримання кредиту та наявність заборгованості за тілом кредиту у сумі 10 000,00 грн, проте просив суд зменшити розмір нарахованих відсотків, вважаючи їх завищеними та такими, що не відповідають принципу добросовісності у зобов`язальних правовідносинах.

Щодо розміру заявлених до стягнення з відповідача відсотків.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Крім того, з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Пунктом 1.2 вищезазначеної Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.

Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року, №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1-2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 викладено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12.02.2025 справі № 679/1103/23, вважаючи зокрема, що за певних обставин суми, нараховані за договором, можуть бути зменшені судом з огляду на принципи справедливості, розумності та пропорційності.

Суд установив, що умови договору дають право на нарахування відсотків, розрахунок позивача відповідає умовам договору, але сума нарахованих відсотків у розмірі 33 750,00 грн є значною (втричі більша суми тіла кредиту), суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг. З огляду на принципи добросовісності, справедливості й розумності, суд вважає за необхідне зменшити суму нарахованих відсотків до 20 000,00?грн.

З огляду на наведене позов слід задовольнити частково, а саме: стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № в сумі 31 000,00 грн: 10 000,00 грн тіла кредиту, 1 000,00 грн комісії, та 20 000,00 грн процентів за користування кредитом (зменшено з заявлених 33 750 грн).

Щодо судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути судовий збір та пропорційно задоволеним вимогам, у сумі 1678, 09 грн судового збору (із розрахунку: 31000*2422,40/44750).

Керуючись статтями 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 102458935 від 28.07.2021 в розмірі 31 000 (тридцять одна тисяча) гривень 00 копійок, з яких 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок заборгованість за тілом кредиту, 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок заборгованість за відсотками, 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок - заборгованість за комісією.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» 1678 (одна тисяча шістсот сімдесят вісім) гривень 09 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» місцезнаходження юридичної особи: Київська обл., м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

СуддяСвятослав АННИШИН