МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
Справа № 210/6401/24
Провадження № 2/210/606/25
У Х В А Л А

іменем України

20 жовтня 2025 року

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу в складі:

головуючої - судді Чайкіної О.В., за участі секретаря судового засідання Шпаченко К.І..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом керівника Криворізької південної окружної прокуратури Бурчика Юрія Віталійовича, в інтересах держави, в особі Криворізької міської ради до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Реділенс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркет ЛТД КР» про зобов`язання усунення перешкод у користування самовільно зайнятими земельними ділянками, привівши їх у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на них будівель і споруд, скасування права оренди та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та права оренди земельної ділянки,-

представники сторін, які приймають участь у судовому розгляді: Криворізька південна окружна прокуратура в особі прокурора Ведути Х.С., представник відповідача - адвокат Тер-Тевмосян Ю.Г.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом керівника Криворізької південної окружної прокуратури Бурчика Юрія Віталійовича, в інтересах держави, в особі Криворізької міської ради до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Реділенс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркет ЛТД КР» про зобов`язання усунення перешкод у користування самовільно зайнятими земельними ділянками, привівши їх у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на них будівель і споруд, скасування права оренди та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та права оренди земельної ділянки.

24 червня 2025 року до суду надійшла укладена між сторонами - Кривоірзькою міською радою в особі Кудіна Максима Вікторовича, що діє на підставі довіреності та ОСОБА_1 - мирова угода.

Від представника відповідача, через підсистему електронний суд 24 червня 2025 року, надійшла спільна заява про затвердження мирової угоди між Криворізькою міської ради, від імені та в інтересах якої керівником Криворізької південної окружної прокуратури подано позов, та між Відповідачем у справі ОСОБА_1 .

Через підсистему електронний суд 27 липня 2025 року від керівника Криворізької південної окружної прокуратури Бурчика Ю.В. надійшла заява про зупинення провадження у даній справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 908/2388/21.

Крім того, через підсистему електронний суд 01 липня 2025 року Криворізька південна окружна прокуратура в особі прокурора Ведути Х.С. скерувала заперечення щодо затвердження мирової угоди, укладеної 23 червня 2025 року.

Прокурор у судовому засіданні підтримав своє клопотання. ВВажає, що провадження у справі має бути зупинено, оскільки у справі № 908/2388/21, розгляд якої передано на Велику Палату Верховного Суду, ставиться питання про належного відповідача у подібних справах.

Представник відповідача заперечував проти задоволення клопотання.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, приходить до наступних висновків.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

Цивільний процесуальний кодекс України містить вичерпні обов"язкові підстави для зупинення провадження.

Відповідно до частини 1 статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі:

1) смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво;

2) перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції;

3) призначення або заміни законного представника у випадках, передбачених статтею 63 цього Кодексу;

4) надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення подружжя, крім випадків, передбачених частиною другою статті 111 Сімейного кодексу України;

4-1) звернення обох сторін з клопотанням про зупинення провадження у справі у зв`язку з проведенням медіації;

5) прийняття рішення про врегулювання спору за участю судді;

6) об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Натомість стаття 252 ЦПК України, на яку покликається прокурор, містить необов"язкові підстави для зупинення провадження у справі.

Згідно з пунктом 10 частини 1 цієї статті суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках:

10) перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Підставою для зупинення провадження прокурор вказує перебування на розгляді ВП ВС справи № 908/2388/21 у подібних правовідносинах.

Судом встановлено, що 05 лютого 2025 року ВП ВС прийняла до розгляду справу № 908/2388/21 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт 2005" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09 квітня 2024 року, рішення від 30 листопада 2022 року та додаткове рішення від 12 січня 2023 року Господарського суду Запорізької області.

Відповідно до частини третьої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

Передаючи справу № 914/1785/22 на розгляд Великої Палати Верховного Суду Касаційний господарський суд виходив з того, що вимогу про зобов`язання звільнити самовільно зайняті земельні ділянки шляхом демонтажу (знесення) спірних нежитлових приміщень позивач (власник земельних ділянок) заявив до відповідача 3.

Частинами третьою - п`ятою статті 376 ЦК України встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо ж власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Зазначивши, що положення частини четвертої статті 376 ЦК України обмежують коло осіб, зобов`язаних знести об`єкт самочинного будівництва, їх забудовником, Касаційний господарський суд дійшов висновку, що застосування положень наведеної норми ЦК України призводить до вирішення спору між особою - власником земельної ділянки та особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво.

У той же час, згідно із доводами Касаційного господарського суду, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду (далі - Касаційний цивільний суд) у своїх постановах від 02 червня 2021 року у справі № 509/11/17, від 30 вересня 2022 року у справі № 201/2471/20, від 15 березня 2023 року у справі № 205/213/22, від 05 квітня 2023 року у справі № 199/6251/18, від 31 травня 2023 року у справі № 201/4483/20 дотримується правової позиції, що належним відповідачем за позовом власника землі про знесення об`єкта самочинного будівництва є останній набувач такого об`єкта, а не його забудовник.

Колегія суддів Касаційного господарського суду з викладеним не погоджується і вважає за необхідне відступити від цього висновку, викладеного у зазначених постановах Касаційного цивільного суду.

Велика Палата Верховного Суду встановила, що у справах № 509/11/17, № 201/2471/20, № 205/213/22, № 199/6251/18, № 201/4483/20, від висновків Касаційного цивільного суду у яких вважає за необхідне відступити Касаційний господарський суд, позови в частині звільнення земельних ділянок шляхом знесення (демонтажу) об`єктів самовільного будівництва були пред`явлені уповноваженими органами власників земельних ділянок до осіб, які здійснили таку самовільну забудову, тоді як спірні земельні ділянки не були відведені для цієї мети, або без відповідних документів, які дають право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Касаційний цивільний суд, керуючись положеннями частини четвертої статті 376 ЦК України, а також частини другої статті 212 ЗК України, виснував, що позови у цих справах у цій частині вимог задоволенню не підлягають, оскільки належним відповідачем за такою вимогою є особа, яка є власником відповідної забудови на день подання позову, тобто останній набувач такого майна, а не особи, які вчинили такі забудови і надалі здійснили їх відчуження.

Оскільки відносини у справі № 908/2388/21 і справах № 509/11/17, № 201/2471/20, № 205/213/22, № 199/6251/18, № 201/4483/20 є подібними, а Касаційний господарський суд не погоджується з висновками Касаційного цивільного суду щодо застосування частини четверної статті 376 ЦК України, внаслідок чого вважає за необхідне відступити від цих висновків, а також зважаючи на відсутність висновку щодо застосування цієї норми права, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати Верховного Суду, справа № 908/2388/21 підлягає розгляду Великою Палатою Верховного Суду.

З відкритих відомостей, наявних в ЄДРСР встановлено, станом на 20 жовтня 2025 року відсутні відомості щодо розгляду справи № 908/2388/21.

Також встановлено, що станом на момент передачі справи № 908/2388/21 на розгляд ВП ВС, справа за позовом керівника Криворізької південної окружної прокуратури Бурчика Юрія Віталійовича, в інтересах держави, в особі Криворізької міської ради до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Реділенс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркет ЛТД КР» про зобов`язання усунення перешкод у користування самовільно зайнятими земельними ділянками, привівши їх у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на них будівель і споруд, скасування права оренди та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та права оренди земельної ділянки прийнята до провадження і призначена до підготовчого судового засідання.

Підготовче провадження закрито 05 червня 2025 року.

За змістом частини 3 статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Згідно з статті 51 ЦПК УКраїни суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Після спливу цих строків, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту) (пункт 145 рішення ЄСПЛ від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та пункт 75 рішення ЄСПЛ від 05 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02)). Постанова ВП ВС від 25.01.2022 у справі № 143/591/20.

Статтею 121 ЦПК України передбачено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів цивільно-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження у визначених ЦПК України часових рамках.

Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ЦПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, з-поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.

Ці питання висвітлені Верховним Судом у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 175/957/19 (провадження № 61-12294св20).

У своїй практиці Європейський суд з прав людини керується тим, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи та враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і зумовлюють певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, зокрема особливе становище сторони у процесі (рішення ЄСПЛ Frydlender v. France, № 30979/96, §43, 27 червня 2000 року).

У той же час, положення глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України передбачають випадки, коли процесуальні строки розгляду справи можуть або мають бути зупинені.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи.

Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом.

Європейський суд з прав людини зазначав, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення ЄСПЛ VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, 06 грудня 2007 року).

Усталена національна практика зводиться до того, що позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Прокурор до завершення підготовчого провадження не клопотав про зупинення провадження, про зміну підстав або предмету позову (залучення співвідповідачів, збільшення розміру позовних вимог).

Натомість, після закриття підготовчого провадження, та початку розгляду справи по суті, надходження до суду мирової угоди, Прокурор заявив клопотання про зупинення провадження до розгляду подібної справи у ВП ВС.

З урахуванням буквального формулювання правової норми (пункт 10 частини першої статті 252 ЦПК України), а також її системного тлумачення у сукупності з іншими нормами права, беручи до уваги закріплене у цій нормі право, а не обов"язок, суду зупинити провадження, з огляду на основні засади судочинства та мету впровадження механізму зупинення провадження, непередбачуваність строків такого зупинення у цій справі, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання Прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 6, 15, 49, 51, 252 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

У задовленні клопотання Криворізької південної окружної прокуратури у цивільній справі № 210/6401/24 (пр. № 2/210/606/25) за позовом керівника Криворізької південної окружної прокуратури Бурчика Юрія Віталійовича, в інтересах держави, в особі Криворізької міської ради до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Реділенс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркет ЛТД КР» про зобов`язання усунення перешкод у користування самовільно зайнятими земельними ділянками, привівши їх у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на них будівель і споруд, скасування права оренди та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та права оренди земельної ділянки відмовити.

Ухвала суду є остаточна та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за наслідками розгляду справи.

Повний текст ухвали складено 24 жовтня 2025 року.

Суддя: О. В. Чайкіна