Провадження № 2/537/1312/2025
Справа № 537/3302/25
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.10.2025 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді Мартишевої Т. О.,

за участі секретаря судових засідань Антохіної Ю.С.

представника позивача Плис Ю.С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кременчук у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Позивач КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області звернувся до суду з даним позовом про стягнення у солідарному порядку заборгованості до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, вказуючи що КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води. Позивач, КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, надає комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 згідно особового рахунку № НОМЕР_1 . Відповідачі є власниками вищевказаної квартири згідно довідки КП «КМБТІ» за вих. №611669/10 від 10.04.2025. В результаті невиконання відповідачами зобов`язань щодо оплати наданих послуг станом на 27.03.2025 (за період з 01 жовтня 2020 року по 31 березня 2025 року) виникла заборгованість у розмірі 5382 грн 25 коп., що складається з суми заборгованості з постачання теплової енергії та плати за абонентське обслуговування, що підтверджується роздруківкою про заборгованість. Крім того, відповідно до ст.625 ЦК України відповідачам нараховані 3% річних у розмірі 106 грн. 43 коп. та інфляційні втрати в сумі 487 грн. 41 коп. Оскільки в добровільному порядку відповідачі не сплачують заборгованість за надані послуги, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 до суду надано письмовий відзив, а також додаткові пояснення, та зазначено, що проти позову вони заперечують та вважають позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так, позивачем, як виконавцем комунальних послуг, не було ініційовано укладення договору про постачання теплової енергії та гарячої води як це передбачено Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Також, позивачем в загальнодоступних для мешканців будинку АДРЕСА_2 місцях не було розміщено повідомлення КП «Теплоенерго» щодо місця опублікування тексту договорів про надання послуг. Індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, вважаються укладеними якщо протягом 30-ти днів з дня опублікування тексту договору на веб-сайті органу місцевого самоврядування або на веб-сайті виконавця послуг, співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому, розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг (ч. 5 ст. 13 Закону). Власникам квартир (опитано 12 мешканців будинку) також про таке не відомо, вони не знають про укладення таким чином індивідуальних договорів з КП «Теплоенерго», які є публічними договорами приєднання. Індивідуальні договори з постачання теплової енергії і гарячої води, що є публічними договорами приєднання, укладено із співвласниками квартири АДРЕСА_3 з порушенням вимог чинного законодавства, тому такі договори мають вважатися недійсними. Відповідачі вважають, що з вини виконавця послуги не скористалися своїм законним правом щодо укладення договорів з постачання теплової енергії, тому вимоги ст.ст. 525, 526, ч.1 ст. 530, ч.1 ст. 610, ч.1,2 ст. 612 ЦК України на відповідачів не повинні розповсюджуватися.

Як з`ясувалося у грудні 2023 року, оплата за теплопостачання складається з оплати споживання теплової енергії мешканцями квартири та оплати за загальнобудинкові потреби, до яких, ймовірно, включаються витрати на опалення місць загального користування, тобто, за опалення під`їздів.

Установлено, що власники двадцяти чотирьох квартир з другого по дев`ятий поверхи будинку АДРЕСА_4 років тому фактично приватизували (огородили) частину внутрішньобудинкової території з місцями опалювальних пристроїв (батареї) біля ліфтів, які належать до спільного майна багатоквартирного будинку. Отже, відповідачі крім опалення своєї квартири АДРЕСА_3 іншого теплопостачання не отримували і не споживали (оскільки це фактично неможливо), тому відповідно ч.10 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Споживач неодноразово звертався у телефонному режимі до відділу збиту теплової енергії КП «Теплоенерго», не отримав конкретної відповіді. У червні 2025 року звернувся до позивача письмово, 01.07.2025 року надійшло повідомлення про отримання останнім поштового відправлення.

За період часу з листопада 2024 року по березень 2025 року КП «Теплоенерго» нарахувало споживачам квартири до сплати 20984,04 грн., з них частка споживання теплової енергії квартири складає 16787,14 грн., виплати на загальнобудинкові потреби 4196,90 грн. Вартість споживання послуги з теплопостачання квартири АДРЕСА_3 повністю сплачена. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (фактично сплачено 16462, 69 грн., перерахунок - +467,02 грн. у листопаді 2023 року, 16929,71 грн з переплатою 142,05 грн.).

Також, після закінчення опалювальних сезонів у м. Кременчук та не споживання співвласниками квартири теплової енергії позивач КП «Теплоенерго» продовжував нараховувати плату за абонентське обслуговування за витрати, пов`язані з теплопостачанням, якого фактично не було. Абонентська плата за послугу з теплопостачання у міжопалювальні періоди споживачем не здійснювалася тому що: - договір про надання послуги з теплопостачання з споживачами не укладено, тобто ніяких витрат у виконавця послуги не було; - розподіл обсягу спожитої послуги з теплопостачання між споживачами будинку та нарахування плати за спожиту послугу не здійснювалось, оскільки у міжопалювальні сезони теплова енергія не надавалася; - позивач не надав документи, які підтверджували виконання робіт щодо обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії у буд. АДРЕСА_2 . Отже, за період з жовтня 2020 року по березень 2025 року КП «Теплоенерго» за 24 місяці міжопалювальних сезонів протиправно нараховано абонентську плату за послугу з теплопостачання у розмірі 639,74 грн (у жовтні 2022 року та липні 2023 року споживачем помилково сплачено 58,80 грн).

На думку відповідачів, п. 39 Постанови КМУ №1182 від 11 грудня 2019 року «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води» стосується тільки послуги з надання гарячої води, та передбачає, що споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору, а не те, що зазначено у позовній заяві представником позивача оплата за абонентське обслуговування нараховується всім споживачам.

Оскільки з вини КП «Теплоенерго» з власниками квартири АДРЕСА_3 не укладено договір про постачання гарячої води, споживачам було невідомо щодо оплати за абонентське обслуговування за послугу з постачання гарячої води після встановлення бойлера квартирі у листопаді 2022 року, після чого послугою з постачання гарячої води мешканці квартири не користувалися, про що свідчать відповідні показники лічильника. При оплаті комунальних послуг споживачу не було відомо, чому у міжопалювальні сезони з травня по жовтень 2022 року нарахована абонентська плата, а з квітня по листопад 2023 року та 2024 року плата за абонентське обслуговування не нараховувалася, при цьому безпідставно нараховувалася плата за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії. Крім того, у січні, лютому 2023 року мешканці квартири користувалися бойлером та за гарячу воду не платили, при цьому абонентська плата не нараховувалася, тому споживач при оплаті житлово-комунальних послуг не вказував оплату за абонентське обслуговування з постачання гарячої води.

У задоволенні позовних вимог просили відмовити у повному обсязі.

Позивач до суду надано відповідь на відзив, у якому зазначив, що зміст відзиву відповідачів ґрунтується лише на тому, що: - позивач не скористався своїм правом та не уклав договір з постачання теплової енергії і гарячої води з відповідачами, а тому вимоги ст.ст. 525, 526, ч.1 ст. 530, ч.1, ст. 610, ч.1,2 ст. 612 ЦК України на відповідачів не повинні розповсюджуватися; - за період з жовтня 2020 по березень 2025 КП «Теплоенерго» протиправно нарахувало абонентську плату у міжопалювальний сезон за послугу з теплопостачання у розмірі 639,74 грн., оскільки послуга у міжопалювальний період не здійснювалась; - при становленні бойлера у квартирі відповідачі не користувались гарячою водою, а тому безпідставно нараховано плата за абонентське обслуговування.

Спірні відносини, що виникли у процесі надання споживачу послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення з 01.12.2022 по 31.10.2023 року регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІ від 09.11.2017. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІ від 09.11.2017 до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно п.5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІ від 09.11.2017 індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/ тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У відповідності до ч.ч.1,3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІ від 09.11.2017 споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Статтею 13 вказаного вище Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачено порядок укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг, у тому числі цією нормою врегульовано порядок укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.

На офіційному сайті КП «Теплоенерго» опублікований публічний індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який відповідає типовому індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженому постановою КМУ від 21.08.2019 № 830.

Відповідно до п. 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 № 830 в редакції постанови від 08.09.2021 № 1022, чинній на час виникнення правовідносин між сторонами, послуга з постачання теплової енергії надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги; фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги; у разі зміни права власності або користування приміщенням у багатоквартирному будинку, з попереднім власником (користувачем) якого було укладено індивідуальний договір, договір з новим власником (користувачем) вважається укладеним із дня такої зміни.

Сплата Відповідачами за послугу з постачання теплової енергії свідчить про їхнє приєднання до умов індивідуального договору, тобто про акцептування (прийняття) пропозиції укласти договір, яка міститься у публічному договорі про надання послуг з теплопостачання. Це означає, що споживачі погодилися на умови договору, запропоновані постачальником теплової енергії, шляхом здійснення платежів за надані послуги.

Факт відсутності підписаного сторонами договору про надання послуг теплопостачання сам по собі не може бути підставою для звільнення від зобов`язання, оскільки обов`язок споживача житлово-комунальних послуг, зокрема послуг з теплопостачання, ґрунтується не тільки на письмовому договорі, але й на законі та публічному договорі приєднання, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від обов`язку зі сплати послуг.

Стосовно змін у законодавстві та укладенні договорів були проведені збори мешканців мікрорайонів з уповноваженими особами підприємства та департаменту ЖКГ. Споживачі були сповіщенні через повідомлення в друкованому вигляді в місцях оголошень біля під`їздів та на сайті підприємства, додатково інформація була розміщена в засобах масової місцевої інформації (газеті).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 10/20 виникла заборгованість з плати за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, а з 01/2024 виникла часткова заборгованість з постачання теплової енергії.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №2299 від 23.10.2023 «Про початок опалювального періоду 2023-2024 років у Кременчуцькій міській територіальній громаді для закладів дошкільної освіти, навчальних закладів, житлових будинків та інших споживачів із централізованим опаленням» вирішено розпочати опалювальний період 2023-2024 з 30 жовтня 2023. Житловий будинок АДРЕСА_5 оснащений приладами комерційного обліку теплової енергії. Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , підтверджується рішеннями виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону 2023-2024 рр. та показниками з вузла обліку теплової енергії будинку. Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається.

Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.

Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.12.2020 у справі № 311/3489/18 про те, що незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії.

Відповідно до п. 18 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 (далі Правила №830) та розділу І п. 13 Методики розподілу розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» завтердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №315 від 22.11.2028 (далі Методіка №315) одиницею вимірювання обсягу (кількості) спожитої споживачем теплової енергії є гігакалорія (Гкал). Для переведення одиниць вимірювання теплової енергії приладами обліку застосовуються коефіцієнти 1 Гкал = 1162,2 кВтг, 1 кВтг = 0,000859 Гкал, 1 Гкал = 4,1868 ГДж, 1 ГДж = 0,2388 Гкал.

Комерційний облік послуги здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку, що забезпечує (забезпечують) загальний облік споживання послуги у будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки (п.19 Правила №830).

Відповідно до п. 24 Правил № 830 розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу.

Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово комунального господарства України від 22.11.2018 №315 затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, якою встановлений порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/ будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг (пункт 1 розділу 1 Методики).

Наказом Мінрегіону від 28 грудня 2021 року № 358 «Про внесення змін до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» (зареєстрований у Міністерстві юстиції України 27 січня 2022 року за № 93/37429) були внесені зміни до Методики № 315.

Відповідно до Методики №315 у кожному розрахунковому періоді визначається загальний обсяг споживання послуг споживачами будинку.

Загальний обсяг споживання теплової енергії розподіляється на дві складові загальний обсяг теплової енергії спожитої для надання послуги з постачання теплової енергії (опалення) та загальний обсяг теплової енергії спожитий для надання послуги з постачання гарячої води (гарячого водопостачання ГВП).

Загальний обсяг теплової енергії спожитої для надання послуги з постачання теплової енергії розподіляється на: · обсяг теплової енергії витраченої на загальнобудинкові потреби витрати теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень; витрати теплової енергії, які надходять від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням; витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо-будинкових систем опалення, без врахування витрат теплової енергії витраченої на функціонування внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання · обсяг теплової енергії витраченої на опалення приміщень будівлі. ); Обсяг теплової енергії витраченої на загальнобудинкові потреби розраховується в залежності від поверховості будинку та складає відповідну частку від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будинку (для 1-5 поверхових будинків 25 %; для 6-10 поверхових будинків 20 %; для будинків вище 10 поверхів 15 %). Обсяг теплової енергії витраченої на загальнобудинкові потреби розподіляється між усіма споживачами будинку пропорційно до опалювальних площ їх приміщень.

Відповідно до п.31 умов Публічного індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, який опублікований на сайті КП «Теплоенерго» http://kremenchuk-teplo.org.ua/publichni-dogovory.html розрахунковим перiодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний мiсяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомiсяця.

Положенням ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата виконавцю комунальної послуги складається зокрема, з плати за абонентське обслуговування.

Плата за абонентське обслуговування передбачена ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Постановою КМУ №808 від 21.08.2019 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговування внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг» зі змінами. Граничний розмір плати за абонентське обслуговування встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 808 від 21 серпня 2019 та залежить від прожиткового мінімуму.

Плата за абонентське обслуговування нараховується всім споживачам. Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води (п. 39 Постанови КМУ N 1182 від 11 грудня 2019).

Як передбачено п.п. 35, 36 Правил №830 розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» та п. 45 Правил №830 споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору, відповідно до положення ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово - комунальні послуги».

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані сплачувати житлово-комунальні послуги відповідно до виставлених рахунків, в т.ч і абонентську плату.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

КП «Теплоенерго» виконало свої зобов`язання щодо надання послуг з постачання теплової енергії, а Відповідачі зобов`язані оплатити надані послуги. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст. 316 ЦК України). За змістом ч.1,2 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власність зобов`язує (ч.4 ст. 319 ЦК України).

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги ( ч.1 п.6 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»).

Статтею 162 Житлового кодексу України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідачі є співвласниками кв. АДРЕСА_6 і відповідно діючого законодавства зобов`язані оплачувати комунальні послуги. Сума боргу яка виникла підлягає стягненню з Відповідачів на користь Позивача, оскільки зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Крім того, у кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідачами 24 липня 2025 року надано до суду додаткові письмові пояснення, у якій зазначено, що як з`ясувалося, відповідно до роздруківки про заборгованість за період з жовтня 2020 року по березень 2025 року КП «Теплоенерго» нарахувало заборгованість відповідачам, що складається з:

- заборгованості з постачання теплової енергії у сумарному розмірі 4054, 37 грн. (у відзиві на позовну заяву вказані нараховані витрати на загальнобудинкові потреби у розмірі 4196, 60 грн, але відповідачами здійснено переплату за частку споживання теплової енергії своєї квартири у лютому та березні 2025 року у сумі 142,33 грн; представником позивача вказана сума включена до загальної заборгованості з постачання теплової енергії, тому складає 4054, 37 грн;

- плати за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії у сумарному розмірі 963, 78 грн (з них 639, 74 грн незаконно нараховано по причині ненадання такої послуги у міжопалювальні періоди);

- плати за абонентське обслуговування за послугу з постачання гарячої води у сумарному розмірі 364, 10 грн (з травня по жовтень 2022 року така послуга споживачам будинку не надавалася, але КП «Теплоенерго» незаконно нараховувала абонентську плату у розмірі 95,40 грн).

Постановою КМУ від 21 серпня 2019 року №080 (п.1 ч.2) установлено, що граничний розмір плати за абонентське обслуговування застосовується окремо за кожною комунальною послугою (постачання теплової енергії, гарячої води, водопостачання, водовідведення, поводження з побутовими відходами). Отже, постачання теплової енергії та гарячої води дві різні комунальні послуги (які надаються КП «Теплоенерго»), тому заборгованість за спожиту теплову енергію (опалення), аж ніяк не може включати заборгованість з абонентської плати за послугу з постачання гарячої води. Таким чином, представником позивача до вказаної заборгованості за постачання теплової енергії у сумі 5382, 25 грн, що має складатися з суми заборгованості з постачання теплової енергії та плати за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії, з невідомої причини безпідставно включена заборгованість за абонентське обслуговування з постачання гарячої води у розмірі 364, 10 грн.

На думку відповідачів, представник позивача у позовній заяві тлумачить вибіркові положення постанови КМУ в інтересах КП «Теплоенерго». У п. 39 Постанови КМУ № 1182 від 11 грудня 2019 року «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води» вказано, що споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. Разом із тим, у п. 13 цієї постанови зазначено, що не допускається примусове відокремлення (відключення) від мереж централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води власників квартир, приєднаних до мереж (систем) у багатоквартирному будинку у разі відокремлення (відключення) від цих мереж інших власників квартир. Квартира АДРЕСА_6 від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води примусово жодного разу не відключалась; відключення від теплопостачання та гарячої води у багатоквартирному будинку здійснювалося після закінчення опалювальних сезонів у м. Кременчуці на підставі рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, після чого вказані послуги не надавалися до початку чергового опалювального періоду.

Відповідачі зауважують, що Постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 808 передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги, а також передбачено, що плата за абонентське обслуговування визначена відповідно по планових витрат виконавця (витрат, пов`язаних з укладення договору про надання комунальної послуги, нарахування та стягнення плати за спожиті комунальні послуги, обслуговування та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії).

Не зважаючи на вимоги нормативно-правових актів, КП «Теплоенерго» незаконно нараховано абонентську плату за послугу з теплопостачання у міжопалювальні періоди.

Представником позивача до суду подано додаткові пояснення, у яких зауважено, що на офіційному сайті КП «Теплоенерго» 05.10.2021 опублікований публічний індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який відповідає типовому індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженому постановою КМУ від 21.08.2019 № 830. Враховуючи відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30 денного строку з моменту розміщення на офіційному сайті індивідуального договору на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії є укладеним з 05.11.2021. Факт відсутності підписаного сторонами договору про надання послуг теплопостачання сам по собі не може бути підставою для звільнення від зобов`язання, оскільки обов`язок споживача житлово-комунальних послуг, зокрема послуг з теплопостачання, ґрунтується не тільки на письмовому договорі, але й на законі та публічному договорі приєднання, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від обов`язку зі сплати послуг.

У розумінні ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води). Статтею 13 вказаного вище Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачено порядок укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг, у тому числі цією нормою врегульовано порядок укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України. Таким чином, плата за абонентське обслуговування не є комунальною послугою, а є окремим платежем, який сплачується у чітко визначених Законом випадках. Витрати, які включаються до складу плати за абонентське обслуговування, є постійними витратами виконавця, які розраховуються на планований період (12 місяців) у розрахунку на одного абонента та оформлюється наказом по підприємству. Застосування плати за абонентське обслуговування до споживача здійснюється з урахуванням умов договору про надання комунальної послуги. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору.

Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.

Споживач не звільняється від плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) у разі відключення (відокремлення) квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води (п. 39 Постанови КМУ N 1182 від 11 грудня 2019 ). Плата за абонентське обслуговування затверджується внутрішнім наказом по підприємству та визначається виконавцем комунальних послуг за їх фактичними витратами у розрахунку на 1 абонента/міс.

Тобто плата за абонентське обслуговування розраховується не за обсяги спожитих послуг, а в розрахунку на 1 абонента та виставлятиметься як окремий платіж. Не сплачують за абонентське обслуговування лише мешканці тих будинків, де гаряче водопостачання і централізоване опалення відключені в цілому (на вводі в будинок)

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово комунального господарства України від 22.11.2018 №315 затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, якою встановлений порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/ будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг (пункт 1 розділу 1 Методики). Наказом Мінрегіону від 28 грудня 2021 року № 358 «Про внесення змін до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» (зареєстрований у Міністерстві юстиції України 27 січня 2022 року за № 93/37429) були внесені зміни до Методики № 315. Відповідно до Методики №315 у кожному розрахунковому періоді визначається загальний обсяг споживання послуг споживачами будинку. Загальний обсяг споживання теплової енергії розподіляється на дві складові загальний обсяг теплової енергії спожитої для надання послуги з постачання теплової енергії (опалення) та загальний обсяг теплової енергії спожитий для надання послуги з постачання гарячої води (гарячого водопостачання ГВП). Загальний обсяг теплової енергії спожитої для надання послуги з постачання теплової енергії розподіляється на: · обсяг теплової енергії витраченої на загальнобудинкові потреби витрати теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень; витрати теплової енергії, які надходять від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням; витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення, без врахування витрат теплової енергії витраченої на функціонування внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання ); · обсяг теплової енергії витраченої на опалення приміщень будівлі.

В пункті 3 розділу I Методики зазначено, що розподіл обсягів спожитої комунальної послуги здійснюється між усіма споживачами для житлових та нежитлових приміщень, в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом. Обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/ будинку (Qопз.б.п.) у відповідності до пункту 12 розділу IV Методики розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням) пропорційно до загальних площ ix житлових/ нежитлових приміщень. Обсяг теплової енергії витраченої на загальнобудинкові потреби (Qопз.б.п.) розраховується в залежності від поверховості будинку та складає відповідну частку (%) від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будинку та проводиться пропорційно до площі приміщення споживача відповідно до п. 8 розділу IV Методики.

У додаткових письмових поясненнях на адресу суду відповідачами у справі зазначено, що чинним законодавством не передбачено оплату споживачами абонентської плати щомісяця впродовж року за ненадану (неспожиту) комунальну послугу, зокрема з теплопостачання. Складові плати за абонентське обслуговування викладені у п.11 ст.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та у п.2 ч.2 Постанови КМУ від 21.08.2019 року № 808. За період часу з жовтня 2020 року по березень 2025 року КП «Теплоенерго» нараховано заборгованість за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії у розмірі 963,78 грн, з яких 676,78 нараховано незаконно у міжопалювальний періоди; разом з абонентською платою за постачання гарячої води (364,10 грн) до позовної заяви КП «Теплоенерго» неправильно внесено 1040,88 грн. Таким чином, залишається заборгованість у відповідачів за виплати на загально-будинкові потреби за період з листопада 2023 року по березень 2025 року у розмірі 4054, 37 грн без здійснення перерахунку витрат, пов`язаних з відсутністю опалення місць загального користування у будинку АДРЕСА_2 .

Враховуючи, що публічний індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії був опублікований на офіційному веб-сайті КП «Теплоенерго» 05 листопада 2021 року (набрав чинності 05 грудня 2021 року), відповідачі з жовтня 2020 року по листопад 2021 року не вважалися абонентами КП «Теплоенерго». Проте виконавець послуги безпідставно з жовтня 2020 року почав здійснювати нарахування відповідачам абонентської плати за послуги з теплопостачання. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою судді Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 18 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справіз повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01.08.2025визнано явку представника позивача Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області для участі та дачі пояснень у судовому засіданні обов`язковою.

15 вересня 2025 року представником позивача КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області Плис Ю.С. подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої остаточно просила суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку борг за спожиту теплову енергію у сумі 5 095 грн 25 коп., яка складається з суми заборгованості з постачання теплової енергії та плати за абонентське обслуговування, стягнути нараховані на суму заборгованості 3% річних у сумі 106 грн 43 коп., інфляційні витрати у сумі 487 грн 41 коп. та судовий збір у сумі 3 028 грн.

24 жовтня 2025 представником позивача КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області Плис Ю.С. подано до суду заяву, відповідно до якої остання просить закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_1 в солідарному порядку суми заборгованості у розмірі 2 924 грн 59 коп., у зв`язку з відсутністю предмету спору, в іншій частині позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.10.2025 провадження у цивільній справі за позовом комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію у сумі 2 924 грн 59 коп., яка складається з суми заборгованості з постачання теплової енергії та плати за абонентське обслуговування, закрито.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, заяві про зменшення позовних вимог та додаткових поясненнях, просила задовольнити позов. У подальшому представник позивача звернулася до суду із клопотанням про розгляд справи без її участі.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на доводи письмового відзиву та додаткові пояснення, просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду відзив та письмові пояснення, також завчасно звернулись до суду із заявами, відповідно до яких прохають розгляд справи проводити за їх відсутності за наявними матеріалами справи.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні та зокрема підтверджується відкритим особовим рахунком № НОМЕР_1 , довідкою, наданою КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області» 10.04.2025 за вих.№611669/10, та довідками, що містить відомості з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , позивач КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області надає за адресою: АДРЕСА_1 , послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

Квартира належить відповідачам у справі на праві власності на підставі договору міни, посвідченого Спірідович Н.В., приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу за р. №3570 від 23.10.1997 року.

Із наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що станом на 15.09.2025 заборгованість перед КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області за надані послуги з постачання теплової енергії, та плати за абонентське обслуговування за адресою: АДРЕСА_1 , складала 5 382 грн 25 коп., яка утворилась за період з 01.10.2020 року по 31.03.2025 року включно, та в подальшому, у зв`язку з частковим погашенням боргу, була зменшена до 5 095 грн 25 коп., інфляційні витрати 487 грн 41 коп., 3% річних від простроченої суми заборгованості 106 грн 43 коп.. Заборгованість за надані послуги з постачання гарячої води відсутня.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, сформованого 24.10.2025, заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії та плати за абонентське обслуговування, яка утворилась за період з 01.10.2020 року по 31.03.2025 року включно за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачами частково сплачена у розмірі 2 924 грн 59 коп., та станом на 24.10.2025 становить 2 170 грн 66 коп.

У наведеному розрахунку заборгованості станом на 24 жовтня 2025 року також ураховано сплату відповідачами на рахунок позивача у справі 7-00 грн, що мало місце 16 жовтня 2025 року.

На підтвердження заперечень проти позовних вимог відповідачами долучено до матеріалів справи: - заяву ОСОБА_1 до адресу директора КП «Теплоенерго» від 17 червня 2025 року щодо направлення представника для складення акту-претензії та скасування незаконно нарахованого боргу, - копії квитанції про оплату комунальних послуг, у тому числі з опалення, - фототаблицю із зображенням місцезнаходження опалювальних приладів у буд. АДРЕСА_7 , акт-претензію від 25 серпня 2025 року щодо встановлення факту огородження місць знаходження опалювальних пристроїв у буд. АДРЕСА_2 та відсутності доступу до них, - інформацію про результати перевірки місць знаходження опалювальних приладів у буд. АДРЕСА_2 , - роздрукований текст публічного індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, - відповідь директора КП «Теплоенерго» на адресу ОСОБА_1 від. 15 липня 2025 року.

Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно з ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Щодо заперечення позивача по суті позовних вимог суд ураховує наступне.

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992р. №572, ст.382 ЦК України, ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та рішення КСУ від 02.03.2004 року №4 - рп/2004, власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання та зобов`язані брати участь у загальних витратах на утримання будинку та прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку.

Отже, співвласники житлового будинку повинні брати участь у витратах на його утримання пропорційно до своєї частки у будинку. Відключення від централізованого опалення не є підставою для звільнення від такої участі. Таким чином, співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла.

Відповідно до пункту 18 зазначених Правил споживач зобов`язаний оплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця.

Згідно частини першої ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

У частині першій статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вказано, що споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву споживача кореспондується його обов`язок, визначений у пункті 5 частини 2 статті 7 Закону - оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ст.67 ЖК України, плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Так як законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до наведених норм закону суд констатує, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про комунальні послуги» виконавець зобов`язаний, підготувати та укласти з споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Відповідно до ч.6 ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

Пунктом 2 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що допоміжні приміщення це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні та технічні приміщення).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. №830 були затверджені Правиланадання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії в новій редакції (далі Правила).

Відповідно до п.33 Правил плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України; плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.

Плата за послугу, абонентське обслуговування та плата за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкової системи теплопостачання багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однієї сумою в порядку та розмірах, визначених договором. При цьому виконавець забезпечує деталізацію інформації щодо структури плати у рахунках споживачів.

За змістом пункту 38 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 № 830 споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).

Таким чином, співвласники квартир, згідно вказаних Правил, у багатоквартирному будинку повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення (відокремлення) окремих квартир такого будинку від мережі централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315 затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлях комунальних послуг, якою регламентовано визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень (розділ ІІІ Методики).

Ця Методика встановлює порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції); обсягів холодної, гарячої води, витраченої на загальнобудинкові потреби; обсягів холодної та гарячої води, спожитої споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку; порядок розподілу обсягів спожитих комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), визначає вимоги до приладів-розподілювачів теплової енергії, поправкові коефіцієнти для розподілу обсягу спожитої теплової енергії між окремими споживачами у будівлях, оснащених вузлами комерційного обліку теплової енергії та/або гарячої, та/або холодної води, де налічуються два та більше споживачів.

У ч.2 Методики зазначено, що загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. Місця загального користування (далі - МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень;

Згідно з пунктом 2.1.4 Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника.

Відповідно до розділу ІІІ Методики розподілу передбачено, що обсяг теплової енергії, витрачений на опалення місць загального користування (МЗК) та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі: одноповерхова будівля - 20%; двоповерхова - 18%; триповерхова - 16%; чотириповерхова - 14%; п`ятиповерхова - 12%; шестиповерхова та вище -10%.

Для визначення обсягів використання теплової енергії в приміщеннях споживачів, які обладнані індивідуальним опаленням у будинках переважно використовується спрощений метод, згідно пункту 8 розділу IV Методики розподілу у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ місць загального користування (вестибюля, загальних коридорів, сходових клітин тощо) та допоміжних приміщень (колясочних, комор, сміттєкамер, шахт і машинних відділень ліфтів, вентиляційних камер та інших підсобних приміщень) та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення,може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку: для 1-5 будівлі/будинку25 %; для 6-10 поверхової будівлі/будинку 20 %; для будівлі/будинку вище 10 поверхів 15 %; для будівель/будинків комбінованої поверховостівідсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку.

Споживачі, власники житлових/нежитлових приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення, проводять оплату: за обсяг теплової енергії витраченої на загальнобудинкові потреби протягом опалювального сезону, за абонентське обслуговування, що нараховується щомісячно протягом року, з наявністю будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії.

Таким чином, обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи опалення приймається як частка від загального обсягу теплової енергії, спожитої на опалення будівлі при подачі теплоносія в опалювальні приміщення від центрального теплового пункту теплорегулюючої/когенераційної установки.

Законодавство не передбачає залежності від наявності приладів опалення у місцях загального користування для здійснення розподілу теплової енергії на такі місця.

Відсутність приладів опалення в під`їзді багатоквартирного будинку не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові №357/4664/15-ц від 20 листопада 2019 року.

Як вбачається з матеріалів справи, у період утворення заборгованості відповідачі у справі до позивача з питань оплати послуг теплопостачання, витрат на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень не зверталися.

Інформація про результати перевірки місць знаходження опалювальних приладів у буд. АДРЕСА_2 , додана до матеріалів справи відповідачами, акт-претензія від 25.08.2025 року, містить відомості про те, що деякі мешканці квартир у трьох під`їздах будинку приблизно 7-8 років тому огородили частини внутрішньо-загальної території з опалювальними приладами з другого по дев`ятий поверхи. Разом із цим, наведене не спростовує доводів позову та не свідчить про неналежне надання послуг позивачем.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.

Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Отже, співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18.

На підставі вищевикладеного, відповідачі у справі, як власники квартири АДРЕСА_6 , зобов`язані нести витрати на обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування.

Пунктом 11 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

Згідно п.33 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, передбачена що місячна плата за абонентське обслуговування.

Абонентська плата включає такі витрати: здійснення розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами (зняття показів теплового лічильника, розподіл спожитих Гкал між абонентами; друк інформаційних повідомлень), оплата банківських послуг, нарахування та стягнення плати за спожиті послуги; заробітна плата обслуговуючого персоналу та нарахування єдиного соціального внеску на зарплату; обслуговування та заміна вузлів комерційного обліку теплової енергії (у разі їх наявності), господарські витрати (електроенергія, заправка картриджів, обслуговування комп`ютерів, канцелярські витрати, надання різних довідок).

Плата за абонентське обслуговування нараховується всім споживачам. Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання.

Плата за абонентське обслуговування затверджується внутрішнім наказом по підприємству та визначається виконавцем комунальних послуг за їх фактичними витратами у розрахунку на 1 абонента/місяць. Тобто плата за абонентське обслуговування розраховується не за обсяги спожитих послуг, а в розрахунку на 1 абонента та виставляється, як окремий платіж.

Крім того, суд враховує, що згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Таким чином, оскільки квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить відповідачам, знаходиться у багатоквартирному будинку, а внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною, він зобов`язана нести витрати з теплопостачання, утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 25.03.2024 у справі №462/1232/23 .

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Таким чином, суд вважає, що вказана вище сума заборгованості підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, оскільки зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

У відповідності із положеннями ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зустрічного позову стороною відповідача у встановленому законом порядку не заявлено, доводи позову шляхом надання переконливих належних та допустимих доказів відповідачами не спростовано.

Враховуючи все вищевикладене, а також те, що відповідачами не вноситься у повному обсязі плата за надані комунальні послуги, а саме за послуги з постачання теплової енергії та за абонентське обслуговування, що призвело до порушення права КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської областіна своєчасне та повне отримання плати за надані послуги за період часу з жовтня 2020 року по березень 2025 року включно, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення. З відповідачів у справі у солідарному порядку слід стягнути на користь позивача заборгованість за спожиту теплову енергію у сумі 2 170 грн 66 коп., яка складається з суми заборгованості з постачання теплової енергії та плати за абонентське обслуговування за період часу з жовтня 2020 року по березень 2025 року включно, станом на 24 жовтня 2025 року, а також 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 106 грн 43 коп., інфляційні втрати у розмірі 487 грн 41 коп.

Європейський суд з прав людини також вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір.

Посилання ОСОБА_1 , який є відповідачем у даній цивільній справі, щодо звільнення від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд не бере до уваги, оскільки згідно із даною нормою закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Також, відповідачем ОСОБА_1 зазначено у заяві на адресу суду, що останній

звільнений від сплати судового збору на підставі ч.1 п.13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». До відзиву позивач додав копію посвідчення, згідно до якого ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Разом з тим, пунктом 13 частини першої статті 5 Закону «Про судовий збір», звільнення від сплати судового збору осіб, які мають, зокрема статус ветеранів війни - учасників бойових дій, обмежено справами, пов`язаними з порушенням їхніх прав. Тобто встановлені цим Законом положення стосуються випадків звернення до суду за захистом прав, пов`язаних винятково зі статусом учасника бойових дій, і не поширюються на подання позовних заяв до суду із вимогами, що виходять за межі таких спірних правовідносин.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Ураховуючи викладене, оскільки предметом даного позову не є питання щодо пільг відповідача з оплати комунальних послуг, судовий збір підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст. 5, 10, 13, 19, 76-81, 133, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (місцезнаходження: Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Софіївська, будинок 68; код ЄДРПОУ 31700972) до ОСОБА_2 (місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_1 (місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_1 (місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ), про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 у солідарному порядку на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (р/р НОМЕР_6 у АБ «Укргазбанк», ), заборгованість за спожиту теплову енергію у сумі 2170 (дві тисячі сто сімдесят) грн 66 коп, яка складається з суми заборгованості з постачання теплової енергії та плати за абонентське обслуговування за період часу з жовтня 2020 року по березень 2025 року включно, станом на 24 жовтня 2025 року, а також 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 106 (сто шість) грн 43 коп., інфляційні втрати у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн 41 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (р/р НОМЕР_6 у АБ «Укргазбанк», ), витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 757 (сімсот п`ятдесят сім) грн 00 коп, з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні 27 жовтня 2025 року. Повний текст рішення складено 03 листопада 2025 року.

Суддя : Т.О. Мартишева