Справа № 149/3712/24
Провадження №2/149/122/25
Номер рядка звіту 71
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.11.2025 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Робак М.В.

за участі секретаря Поліщук Л.А.

за участі позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 , мпредставника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмільницької міської ради, про позбавлення батьківських прав

В С Т А Н О В И В:

В провадження Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмільницької міської ради про позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги позивачка обгрунтовує тим, що з 17.09.2009 по 18.08.2022 вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 . Під час шлюбу у них народилось двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу з відповідачем з останнього було стягнуто на утримання дітей аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку. Проте, внаслідок неналежного виконання відповідачем рішення суду у нього утворилась заборгованість, яка станом 31.10.2024 року становить 59159,03 грн. Діти проживають разом з позивачкою у належному їй будинку та забезпеченні всім необхідним для життя та навчання.. Однак, відповідач з часу розірвання шлюбу не приймає участі у житті дітей, не забезпечує матеріально, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого ОСОБА_3 заперечує у задоволенні позовних вимог, вказуючи, що відповідач будучи працевлаштованим з грудня 2023 року сплачував позивачці аліменти на утримання дітей, а довідка державного виконавця про розмір заборгованості не відповідає дійсності, оскільки не враховано обставину працевлаштування особи. Інформація про складення відносно ОСОБА_3 протоколів про адміністративне правопорушення не має доказового значення, оскільки відсутні результати їх розгляду. Крім аліментів, відповідачем на карту доньки ОСОБА_5 у 2024 здійснювались перекази коштів. В той же час, стан здоров"я відповідача перешкоджає у реалізації ним своїх батьківських прав, оскільки у вересні 2024 він переніс інфаркт міокарда

21.01.2025 на адресу суду надійшла відповідь на відзив у якій позивачка просить задоволити позовні вимоги. Зазначає, що доказів , які б спростовували наданий позивачкою розмір заборгованості по сплаті аліментів відповідачем не надано. Докази надані відповідачем про стан його здоров"я не доводять не можливості виконання батьківських обов"язків.

27.01.2025 до суду надійшло заперечення в якому відповідач зазначає, що згідно перерахунку боргу заборгованість по аліментам становить 34861, 97 грн. а не 59159,03 грн. Крім того, у зв"язку зі станом здоров"я відповідач має індивідуальні потреби у лікуванні та реабілітації, в тому числі визначені доступні професії.

В судовому засіданні позивачка підтримує позовні вимоги та просить задоволити. Зазначила, що з липня 2023 року відповідач та його родина припинили спілкування з дітьми. ОСОБА_3 життям дітей не цікавиться, допомоги не надає. Вона самостійно їх забезпечує та приймає участь у їх житті.Діти не бажають спілкуватись з батьком.Перешкод у їх спілкування вона не чинить. В листопаді 2023 року відповідач, перебуваючи у її будинку, вів себе агресивно, намагався вдарити її та дітей. Наступного разу, коли він прийшов до них, влаштував сварку та вона викликала поліцію.

Представник позивачки - адвокат Івашко Б.П. вказує, що відповідач не виконує батьківських обов"язків. Інтересу до дітей не має. На засідання органу опіки та піклування не з"являється. Має заборгованість по сплаті аліментів. Зазначає про свідоме усунення відповідача від виконання батьківських обов"язків.

Відповідач ОСОБА_3 заперечує проти задоволення позову, вказує, що саме позивачка перешкоджає бачитись йому з дітьми, налаштовує останніх проти нього. Відразу після розлучення з позивачкою у нього були добрі стосунки з дітьми, проте в подальшому ОСОБА_1 безпідставно почала викликати поліцію та налаштовувати дітей. Діти бажали спілкуватись з ним, однак зазначали, що не можуть, тому що буде сваритись мати. Коли дочка у 2024 році перебувала на лікуванні він мав намір приїхати до неї в лікарню, про що знала позивачка, однак на передодні його приїзду зателефонувала та повідомила, що дитина вже дома. Маючи змогу, він фінансово дітей підтримував, однак на даний час цього робити не може з об"єктивних причин. Він переніс другий інфаркт та у зв"язку зі станом здоров"я не може працевлаштуватись, оскільки йому відмовляють у працевлаштування, отримує лише пенсію в сумі 3000 грн. , іншого доходу не має. Наразі в пошуках роботи. З дітьми бажає спілкуватись, проте під тиском матері вони цього робити не бажають. Вважає, що коли діти стануть старшими вони все зрозуміють і у них налагодяться відносини.

Представник відповідача - адвокат Костюк С.М. позовні вимоги не визнає. Вказує, що надані докази не відповідають дійсності. Відповідач намагається приймати участь у житті дітей, проте позивачка перешкоджає йому спілкуватися з дітьми, забирає у останніх телефони. Він аліменти сплачував, проте враховуючи стан здоров"я та матеріальне забезпечення, не у повному обсязі. З грудня 2023 року аліменти сплачуються вчасно, їх відрахування здійснює підприємство за місцем роботи відповідача. З 2025 року аліменти не сплачує через важке фінансове становище. Просить відмовити у задоволенні позову, оскільки наведених позивачкою аргументів вважає недостатньо для позбавлення батьківських прав.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмільницької міської ради в судове засідання не прибув, просить справу розглянути за наявними доказами.

Згідно ст. 171 СК України, суд заслухав думку дітей.

Так, ОСОБА_5 суду пояснила, що батька бачила два роки тому. По телефону з ним не спілкується, останній раз він телефонував у 2023 році в стані алкогольного сп"яніння. В 2023 році від батька останній раз надійшло 10000 грн., а аліменти весною 2024 року. Зазначила, що вихованням її та брата займається мати, батько учасні в їх житті не приймає. Коли батьки перебували у шлюбі, то батько агресивно себе поводив.. Любові до батька не відчуває.

ОСОБА_6 суду повідомив, що батька останній раз бачив два роки тому, коли він в стані алкогольного сп"яніння прийшов до них, принісши солодощі. Від мами знає, що батько два роки тому надіслав кошти. З батьком спілкуватися не бажає , тому що коли він жив з ним, то бив його.

Суд, дослідивши докази, встановив наступні обставини.

Сторони є батьками дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6,7)

18.08.2022 рішенням Хмільницького міськрайонного суду шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано (а.с. 8-9)

Неповнолітні діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні (а.с. 15,16,22,23,123)

08.03.2023 відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від усіх видів його доходів (а.с. 10)

Станом на 31.10.2024 розмір заборгованості по аліментам становить 59159,03 грн (а.с. 11-14)

Станом на 01.01.2025 заборгованість по аліментах становить 34861,97 грн (а.с. 104-107)

Станом на 19.06.2025 заборгованість по аліментах становить 49532,93 грн (а.с. 157)

Згідно акту обстеження умов проживання від 08.11.2024 в будинку за місцем проживання позивачки створено умови для проживання, навчання та виховання дітей (а.с. 17)

04.11.2024 позивачці директором Широкогребельського ліцею видано довідки про те, що ОСОБА_5 , 2010 р.н. та ОСОБА_6 , 2013 р.н. навчаються в Широкогребельському ліцеї . Батько ОСОБА_3 участі у вихованні та навчанні дітей не бере, школу не відвідує (а.с. 18, 19)

Згідно інформації медичного директора КНП "Хмільницький центр первинної медико-санітарної допомоги" від 05.11.2024 на протязі 2-х років за медичною допомогою щодо лікування малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , зверталась позивачка (а.с. 20)

За результатами розгляду звернення ОСОБА_1 до Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області отримано відповідь про відсутність в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення (а.с. 21)

Позивачка ОСОБА_1 у 2016,2022 зверталась на лінію "102" щодо неправомірних дій ОСОБА_3 та останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 35)

17.10.2016 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.1 КУпАП (а.с. 121,160,161-162)

З 27.11.2023 року ОСОБА_3 працював у ПП "Будпостач" та з нього у період з грудня 2023 по жовтень 2024 стягувались аліменти в загальному розмірі 24981,77 грн (а.с. 55,56)

Згідно медичної документації ОСОБА_3 у період з 09.09.2024 по 21.08.2025 перебував на лікуванні з діагнозом ішемічна кардіоміопатія (а.с. 210-211)

Згідно медичної документації ОСОБА_3 у період з 16.08.2025 по 18.09.2024 перебував на лікуванні з діагнозом гострий інфаркт міокарда (а.с. 52-54)

ОСОБА_3 являється інвалідом 3 групи (а.с.59,108)

02.07.2023,08.03.2023, 26.02.2023 ОСОБА_7 здійснював перекази коштів на карту доньки ОСОБА_5 (а.с. 60-62)

17.12.2024 року виконавчим комітетом Хмільницької міської ради було затверджено висновок органу опіки та піклування згідно якого клопочуть про прийняття рішення із врахуванням матеріалів справи (а.с. 73-78)

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Подібного висновку дійшов Верховний Суд постанові від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц.

Відтак, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Вказаний висновок викладено у змісті постанови Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19.

У рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Іlya Lyapin vs russia» (заява № 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку, та коли змінити поведінку матері/ батька (обох батьків) у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судому постановах, зокрема, від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22, провадження № 61-16965св23; від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, провадження № 61-951св24; від 24 жовтня 2024 року у справі № 199/3287/23, провадження № 61-8177св24.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови Верховного Суду від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, ; від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23, провадження № 61-9216св24).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).

За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії»)

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків ОСОБА_3 відносно своїх дітей, в матеріалах справи відсутні. Доводи представника позивача, викладені у позовній заяві та в судовому засіданні належними та допустимими доказами не підтверджені. Зокрема, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач умисно ухилялася від виконання батьківських обов`язків.

У судовому засіданні відповідач пояснив, що має захворювання серця, переніс два інфаркти, у зв"язку зі станом здоров"я не може влаштуватись на роботу, щоб приймати участь у забезпеченні дітей, та саме останні під впливом матері не бажають з ним спілкуватись. Втрачати зв"язок з дітьми та можливість спілкуватись з ними він не бажає.

В матеріалах справи докази не свідчать про існування виняткових обставин, за яких можливо позбавити ОСОБА_3 батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме така бездіяльність батька призвела до розриву зв`язків між ним та дітьми, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дітьми з боку їх матері з якою вони на даний час проживають, то ця обставина не є достатньою для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо дітей.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11.12.2024 № 344/17548/21.

Суд звертає увагу на те, що позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Довідки про навчання дітей та звернення матері за медичною допомогою не підтверджують факт умисного невиконання батьком своїх обов"язків.

Крім цього, в частині четвертій статті 19 СК України визначено, що під час розгляду судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком/матір`ю своїми обов`язками і бути законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13191/19-ц).

Наданий суду висновок опіки та піклування не містить інформації на підтвердження обставин зазначених позивачкою в позові.

Щодо думки дітей, які виховуються під впливом матері, то вона не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав.

Зазначене узгоджується з висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 26.12.2024 № 561/474/24 .

Вирішуючи питання про позбавлення відповідача батьківських прав, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.(постанова Верховного Суду від 28.12.2024 у справі № 561/474/24)

Отже, судом встановлено, що будь-яких доказів, які б за наявності вини відповідача вказували на порушення ним прав дітей, або ж харатеризуючі його особливості, як особи, становлять реальну загрозу для дітей, їх здоров`я та психічного розвитку, і що змінити поведінку відповідача у кращу сторону неможливо, а тому до нього необхідно застосування такий крайній захід впливу як позбавлення батьківських прав, позивачкою не надано.

Суд, зазначає, що заборгованість по виплаті аліментів виникла у зв"язку з станом здоров"я відповідача, який перебуває під наглядом лікарів, через хворобу не має можливості працевлаштуватись. При цьому, суд бере до уваги той факт, що будучи працевлаштованим, відповідач протягом 2024 року сплачував аліменти та переказував кошти на картковий рахунок доньки. Отже, відсутність фінансової підтримки дітей протягом 2025 року сталось не через нехтування батьком своїх батьківськи х обов"язків, а є наслідком життєвих обставин.

Притягнення відповідача у 2016 році до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та за відсутності інших доказів, які б свідчили про загрозливі дії відповідача щодо позивача та дітей, також не є підставою для задоволення позову ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про попередження ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та покладення на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмільницької міської ради контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов`язків щодо дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі викладеного та керуючись ст. 52 Конституції Украйни, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150, 155, 164-167 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 178, 206, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмільницької міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Покласти на Органи опіки та піклування виконавчого комітету Хмільницької міської ради контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов`язків щодо дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Марина РОБАК