Справа № 358/1170/25 Провадження № 2/358/737/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Романенко К.С.,

за участю секретаря судових засідань Шпак К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в залі суду в м. Богуслав цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шапошник Євгеній Васильович до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року позивач ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Шапошника Є.В., звернулася до Богуславського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 21.05.2025 о 09 год 00 в Київській області місті Богуславі по вул. І. Франка водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «SKODA OCTAVIA СОМВІ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на нерегульованому пішохідному переході не надав дорогу пішоходу, який не закінчив перехід проїзної частини та допустив наїзд. Внаслідок ДТП завдано механічних пошкоджень транспортному засобу та пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, чим порушив вимоги п. 18.2 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Згідно постанови від 04.06.2025 по справі № 358/850/25 Богуславський районний суд Київської області визнав винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддав адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 21.05.2025 по вині ОСОБА_2 позивачка ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодженню була госпіталізована до КНП БМР «Богуславська центральна лікарня».

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого за № 1913 від 27.05.2025, ОСОБА_1 в результат дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження у вигляді: «ЗЧМТ. Струс головного мозку вигляді астено- вегетативного та цефалгічного синдромів. Забій лівої половини грудної клітки».

Внаслідок неправомірних суспільно-небезпечних дій відповідача ОСОБА_2 , позивачу ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, яка полягає у численних фізичних та душевних стражданнях, які були пережиті нею, а також втрата здоров`я та лікування. Дана дорожньо-транспортна пригода мовила негативні зміни у її житті: наслідки психотравмуючої події, страх «можливого повторення, негативні переживання, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні. Важкість, а часом - і неможливість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, почуття образи, обурення, приниженої гідності, переживання за здоров`я».

Після отриманих в результаті ДТП травм позивачка ОСОБА_1 до цього не може фізично відновитися та відчуває біль при рухах та фізичній нагрузці, при цьому дуже часто знаходиться в депресивному стані, у неї порушений сон. Позивачка ОСОБА_1 стала замкнутою у спілкуванні з близькими. Ці негативні зміни не входили до її життєвих планів.

Отже, наслідки дорожньо-транспортної пригоди постали для позивачки як суттєво психотравмуючі, обумовили порушення фізичної та психоемоційної сфер існування особистостей, досі перешкоджають можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, викликали появу негативних психологів переживань, тобто, спричинили їм моральні страждання.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача в якості відшкодування моральної шкоди - 25 000,00 грн. та витрати на правову допомогу.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 25 серпня 2025 року, прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

12.09.2025 до суду надійшов відзив на позов від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Ковальського В.В., відповідно до якого останній заперечує проти позову, та просить суд відмовити у задоволені позовних вимог з огляду на те, що в позові все обґрунтування завданої моральної шкоди позивачу зводиться до загальних фраз, які не характеризують його конкретний фізичний та психологічний стан внаслідок негативних наслідків тілесних ушкоджень, та за допомогою такого загального описання, визначення глибини страждань та переживань позивача, та як результат - визначення розміру завданої моральної шкоди у сумі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень є надмірним, та таким, що не відповідає дійсним втратам морально-психологічного та фізичного характеру позивача. Зазначає, що позивачем не надано жодних належних доказів, які б підтверджували факт завданої моральної шкоди, зокрема відсутні висновки психолога чи лікаря, що засвідчували б наявність такої шкоди. Аргументація позивача базується виключно на маніпуляціях та спотворенні обставин справи, без належного доказового підґрунтя. Крім цього зазначив, що враховуючи відсутність договору про надання правничої допомоги, вимоги позивача щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, які також документально не підтверджені та не доведені, задоволенню не підлягають.

22.10.2025 до Богуславського районного суду Київської області від представника позивача адвоката Шапошника Є.В. надійшла заява із додатковими поясненнями та доказами витрат на правничу допомогу, зокрема копією договору про надання правничої допомоги від 23.05.2025, копією акту виконаних робіт від 21.10.2025 та копією розрахункової квитанції від 21.10.2025.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 21.05.2025 року о 09 год. 00 хв. водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «SKODA OCTAVIA СОМВІ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Богуславі по вул. І.Франка, на нерегульованому пішохідному переході не надав дорогу пішоходу, який не закінчив перехід проїзної частини та допустив наїзд. Внаслідок ДТП завдано механічних пошкоджень транспортному засобу та пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження.

Постановою Богуславського районного суду Київської області від 04.06.2025 у справі №358/850/25 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, внаслідок якого трапилась зазначена дорожньо-транспортна подія, визнано ОСОБА_2 . Постанова суду набрала законної сили 17 червня 2025 року. (а.с.9-11)

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно виписки № 1913 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 вбачається, що остання перебувала на стаціонарному лікуванні КНП Богуславської міської ради «Богуславська центральна лікарня» з 21.05.2025 по 27.05.2025 із основним діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку у вигляді астено-вегетативного та цефалгічного синдромів, забій лівої половини грудної клітки. (а.с.8)

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової ) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства».

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі №180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанови Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61 1132св22), від 10 травня 2023 року в справі № 522/5513/19 (провадження № 61-16844св20).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12.07.2007 року).

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодження здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.

Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Як зазначає позивач, після дорожньо-транспортної пригоди вона відчуває пригнічений стан, страх можливого повторення, тривогу, емоційні та тілесні реакції при згадуванні. Відчувається втрата сил, важкість , а часом і неможливість виконання повсякденних обов`язків, відірваність від активного соціального життя відчуття глибокої втоми. Крім цього, позивач переживає фізичні незручності та психологічний дискомфорт, нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, почуття образи, обуренні , приниженої гідності та переживання за здоров`я.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що неправомірними діями відповідача, які виразились у порушенні правил дорожнього руху, в результаті чого відбулась дорожньо - транспортна пригода, позивачу були завдані певні моральні страждання, однак вважає, що визначена позивачем сума для відшкодування моральної шкоди є завищеною.

Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ч.1 ст.89 ЦПК України).

Вирішуючи спір в частині визначення розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом. Наразі немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Тому будь-яка компенсація моральної шкоди може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Отже, діями відповідача були заподіяні моральні страждання позивачу, зокрема, у ОСОБА_1 був порушений звичайний спосіб життя, вона дуже часто знаходиться в депресивному стані, стала замкнутою, що вимагало додаткових зусиль для організації життя та ці негативні зміни не входили до її життєвих планів.

З урахуванням наведених положень норм чинного законодавства та встановлених судом обставин, суд вважає, що позивачам дійсно завдано моральна шкода і грошовий вираз такої шкоди має бути стягнутий з відповідача.

Суд, з урахуванням принципів співмірності та справедливості, вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 5 000,00 грн, а тому частково задовольняє позовні вимоги в цій частині.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн, то на підтвердження понесених витрат позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 23.05.2025 укладений з адвокатом Шапошником Є.В., ордер про надання правничої (правової) допомоги, акт виконаних робіт від 21.10.2025 на 10000 грн., розрахункова квитанція серія АБРА № 329158 від 21.10.2025.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, понесених позивачем, суд виходить з того, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

При цьому, суд частково враховує заперечення представника відповідача - адвоката Ковальського В.В. у яких він просить про відмову у задоволенні витрат на правничу допомогу понесених позивачем, а також бере до уваги те, що позов підлягає задоволенню частково в частині вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача.

Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 19.02.2020 справа № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також при вирішенні питання про розподіл судових витрат відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України суд повинен врахувати, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, дії сторони щодо досудового вирішення спору.

З огляду на викладене, суд вважає, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу у 10 000 грн. є завищеним та не відповідає критеріям розумності та співмірності. Дана справа для кваліфікованого юриста не є спором значної складності, не потребує дослідження великого обсягу доказів та залучення багатьох учасників.

Таким чином, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, задоволення позовних вимог частково, значення справи для сторін, вимоги розумності і справедливості, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, дійшов до висновку про стягнення судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу з відповідача в розмірі 2 000 грн. Зазначений розмір витрат на правову допомогу є належним та співмірним із характером правовідносин та складністю справи, а також пропорційний задоволеним вимогам позивача щодо вказаного відповідача.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд застосовує вимоги ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суд врахує, що позивач звільнена від сплати судового збору, а тому, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі - 242,24 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 430, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) моральну шкоду 5000,00 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь держави судові витрати у розмірі 242 (двісті сорок дві) гривні 24 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: суддя К. С. Романенко