Справа № 585/4206/25
Номер провадження 4-с/585/6/25
У Х В А Л А

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2025 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючої судді - Машини І.М.,

при секретарі Савойська Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за скаргою ОСОБА_1 , на постанову заступника начальника відділу Шостинського відділу державної виконавчої служби у Шостинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиціїГончарової Лілії Сергіївни № 79299235 від 13 жовтня 2025 року, -

встановив:

30 жовтня 2025 року ОСОБА_1 повторно звернувся до суду із скаргою на постанову заступника начальника відділу Шостинського відділу державної виконавчої служби у Шостинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Гончарової Лілії Сергіївни № 79299235 від 13 жовтня 2025 року. В якій просив визнати постанову виконавця № 79299235 від 13 жовтня 2025 року неправомірною, зобов`язати виконавця врахувати його сплату судового збору та повернути йому незаконно списані кошти у сумі 1657 грн. 82 коп.

Свої вимоги мотивував тим, що ним 03 жовтня 2025 року було сплачено судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп. 13 жовтня 2025 року заступником начальника відділу було відкрито виконавче провадження. Він відразу надав квитанцію про оплату, однак вона проігнорувала та повторно списала кошти з його рахунку і закрила провадження. Виконавець безпідставно не врахувала документальне підтвердження сплати судового збору, чим порушила вимоги ст. 18,36, 37 ЗУ «Про виконавче провадження», що зобов`язує її всебічно перевіряти обставини та докази перед прийняттям постанови. Постанова виконавця є неправомірною, оскільки ігнорує подані ним докази.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Встановлено, що постановою від 13.10.2025 року заступника начальника відділу Шостинського відділу державної виконавчої служби у Шостинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гончаровою Л.С. було відкрито виконавче провадження ВП № 79299235, по виконавчому листу № 585/2571/24 виданого 22.09.2025 року Роменським міськрайонний судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_1 судового збору в сумі 1211,20 грн. на користь держави .

Цього ж числа заступником начальника відділу Шостинського відділу державної виконавчої служби у Шостинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гончаровою Л.С. по даному виконавчому провадженні було винесено постанови про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в сумі 121,12 грн. та накладення арешту на грошві кошти / електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/ електронних гаманцях, а також на кошти / електронні гроші на рахунках/ електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів /електронних грошей, що містяться на рахунках/ електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та / або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали скарги, суддя дійшов до висновку про відмову у відкритті провадження у справі з наступних підстав.

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 3 Закону № 1404-VIII передбачено перелік виконавчих документів, на підставі яких рішення підлягають примусовому виконанню. Серед них є виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках, зокрема, на підставі судових рішень, а також виконавчі написи нотаріусів (пункти 1 і 3 зазначеної частини), постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди (пункт 5).

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби урегульований у статті 74 Закону № 1404-VIII.

Згідно з частинами 1, 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року N 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання.

Зі скарги ОСОБА_1 вбачається, що предметом оскарження є постанова державного виконавця № 79299235 від 13 жовтня 2025 року, в тому числі про стягнення виконавчого збору.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених під час виконання судового рішення, ухваленого у цивільній справі, визначений у розділі VII ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. У позовній заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).

Отже, за правилами адміністративного судочинства мали оскаржуватися рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинені під час виконання ухвалених в адміністративній справі судових рішень, а також виконавчих документів, виданих іншими, ніж суд, органами та посадовими особами, оскільки закон не встановлює для такого оскарження іншого порядку судового оскарження.

Відповідно, за загальними правилами чинних процесуальних кодексів, скарги на рішення, дії та бездіяльність службових осіб під час виконання судових рішень подаються за юрисдикцією того суду, який ухвалив судове рішення, що знаходиться на виконанні.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом N 1404-VIII.

З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

На сьогодні існують сталі правові висновки Верховного Суду з даного питання. Суди в даному випадку приходять до єдиного висновку про неможливість розгляду вимог щодо оскарження постанови державного виконавця чи приватного виконавця про стягнення виконавчого збору у порядку цивільного судочинства, оскільки їх розгляд віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Такі правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 370/1034/15-ц. Аналогічний висновок вже висловлювався Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 6 червня 2018 року (справа N 127/9870/16-ц), у постанові від 30 січня 2019 року у справі N 161/8267/17 (провадження N 14-604цс18) та інших.

Згідно ст. 186 п.1 ч.1 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім того, ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 жовтня 2025 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 , на дії заступника начальника відділу Шостинського відділу державної виконавчої служби у Шостинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Гончарової Лілії Сергіївни по виконавчому провадженню № 79299235, було відмовлено. В даній скарзі ОСОБА_1 просив визнати дії (бездіяльність) заступника начальника відділу Шосткинського відділу державної виконавчої служби у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гончарової Лілії Сергіївни неправомірними. Зобов`язати виконавця закрити виконавче провадження №79299235. Зобов`язати зняти арешт з усіх моїх рахунків та майна. Визнати безпідставним стягнення виконавчого збору та розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, оскільки зобов`язання було виконано до відкриття провадження. Зобов`язати державного виконавця повернути безпідставно списані кошти у розмірі 1657 грн., 82 коп. шляхом перерахування їх на його рахунок.

Таким чином, вимоги даної скарги є аналогічними із вимогами скарги, поданої ОСОБА_1 14 жовтня 2025 року.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Тому суд приходить до висновку, що необхідно відмовити у відкритті провадження у скарзі.

Керуючись ч.1 ст. 186 ЦПК України , суд,-

ухвалив:

У відкритті провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , на постанову заступника начальника відділу Шостинського відділу державної виконавчої служби у Шостинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Гончарової Лілії Сергіївни № 79299235 від 13 жовтня 2025 року відмовити.

Роз`яснити скаржнику, що розгляд справи в частині оскарження стягнення виконавчого збору віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Роменського міськрайонного суду І. М. Машина