ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

при секретарі Пікос А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Суткович Марини Анатоліївни на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 квітня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 16 серпня 1997 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Від вказаного шлюбу у позивача та відповідача є двоє спільних дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 червня 2008 року у справі №2-3531-2008 з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Проте, вказане рішення суду відповідачем не виконувалось, жодних грошових коштів на утримання дітей не сплачувалось. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 травня 2016 року у справі №243/3530/16-ц шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. ОСОБА_3 є неповнолітньою особою, перебуває на утриманні матері позивача по справі, яка з моменту його народження самостійно в повній мірі виконує батьківські обов`язки щодо утримання дитини. Всі роки життя ОСОБА_3 відповідач був відсутній, не цікавився його здоров`ям, успіхами в навчанні, жодним чином не приймав участі у його вихованні та не надавав грошових коштів на його утримання. Дитина взагалі не бачила свого біологічного батька, вони один одного особисто не знають. При цьому відповідач жодним чином не був позбавлений інформації про місце перебування ОСОБА_3 , адже позивач не створювала перешкод у спілкуванні дитини з батьком. У зв`язку з наведеними обставинами та виконанням в повній мірі батьківських прав відносно ОСОБА_3 матір`ю та вітчимом ОСОБА_6 , ОСОБА_3 виявив бажання відмовитися від анкетних даних свого біологічного батька і повністю змінити своє прізвище та по батькові: ОСОБА_5 змінено на ОСОБА_3 . Наразі точне місцезнаходження відповідача невідоме, проте відомо, що відповідач тривалий час проживає на території РФ, що підтверджує факт відсутності піклування про дитину та прийняття участі у її житті. Наведене свідчить про фактичну можливість, але вольове свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо ОСОБА_3 , що є фактично самоусуненням від виховання дитини та грубе порушення її прав. Крім того, вітчим ОСОБА_3 ОСОБА_6 має намір усиновити ОСОБА_3 , який зв`язків з біологічним батьком не має та не бажає мати щодо нього ніяких прав та обов`язків. В зв`язку з викладеним, позивач просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно ОСОБА_3 та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 , що у разі ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , він буде позбавлений батьківських прав. Покладено на Орган опіки та піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_2 , своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду мотивовано тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і за наявності вини у діях батьків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що Відповідно до Свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 12 березня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 червня 2008 року у справі №2-3531-2008 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно. Якщо після досягнення повноліття ОСОБА_4 ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на ОСОБА_5 , аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припала на дитину, яка досягла повноліття.

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 травня 2016 року у справі №243/3530/16-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

Відповідно до Свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 , виданого 11 травня 2024 року Оболонським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрайонного управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінив своє прізвище на « ОСОБА_7 » та по батькові на « ОСОБА_8 ».

Відповідно до Довідки Спеціалізованої школи №210 Оболонського району м. Києва від 25 листопада 2024 року за №229/01-27, ОСОБА_3 навчається в 11-А класі на змішаній формі навчання (офлайн і онлайн) спеціалізованої школи №210 Оболонського району м. Києва.

За характеристикою з Спеціалізованої школи №210 Оболонського району м. Києва,» ОСОБА_9 є одним з найкращих учнів у класі, демонструє високий рівень академічних досягнень, відповідальності та цілеспрямованості у навчанні, є активним учасником шкільного життя. Мати ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , є прикладом відповідального, дбайливого та уважного ставлення до своїх батьківських обов`язків. Вона активно займається вихованням сина, створюючи сприятливі умови для його всебічного розвитку та здобуття якісної освіти. ОСОБА_1 регулярно підтримує зв`язок із педагогічним колективом школи, відвідує батьківські збори, бере участь у позашкільних заходах та завжди оперативно реагує на будь-які питання, що стосуються навчання та виховання ОСОБА_10 . Батько ОСОБА_10 протягом усього періоду його навчання в школі не брав жодної участі у вихованні та освіті дитини. Він не відвідував шкільних зборів, не спілкувався з учителями та не виявляв зацікавленості успіхами сина. За час навчання про батька нічого не було відомо і не було чути. Дзвінки та спроби іншим чином зв`язатися з батьком нічим не увінчувались. ОСОБА_10 про батька нічого не знає, не розповідає і чути не хоче.»

Мати дитини, ОСОБА_1 , з 03 червня 2024 року працює на посаді інспектора з кадрів ТОВ «Славдорстрой», відповідно до Характеристики за місцем роботи характеризується позитивно, отримує стабільний дохід.

За даними Відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб, батько дитини, ОСОБА_2 з 07 жовтня 1992 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пояснень ОСОБА_11 , наданих 05 березня 2025 року ВП №4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області, остання повідомила, що ОСОБА_2 є її сином. Приблизно 16 років тому її син ОСОБА_2 переїхав жити до РФ та з того часу до України не повертався. Контактів з сином вона не підтримує, де саме він мешкає, їй також не відомо.

Згідно з повідомленням Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 10 березня 2025 року за №19/18985-25-Вих, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з 08 листопада 2017 року по 10 березня 2025 року (станом на 08:30) в Базі даних не виявлено.

Слов`янським ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надано Довідку - розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по Виконавчому провадженню №47987338, відритому 03 липня 2015 року на підставі Виконавчого листа по справі №2-3531, який видано 27 червня 2008 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частини усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. Згідно з Автоматизованою системою виконавчого провадження заборгованість станом на 01 червня 2023 року складає 297 433,60 грн., за період з 01 червня 2023 року по березень 2025 року заборгованість зі сплати аліментів складає 73 062,00 грн., загалом станом на 01 квітня 2025 року заборгованість складає 370 495,60 грн.

Згідно з повідомленням Служби у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області від 09 січня 2025 року за №03/39-28, обґрунтований Висновок по справі щодо доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 надати неможливо в зв`язку з тим, що в ході проведеного рейду 08 січня 2025 року встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , не мешкає даний громадянин (зі слів сусідів) вже тривалий час, виїхав після 2014 року до РФ та там має нову сім`ю. За адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1 разом з неповнолітнім ОСОБА_3 також не мешкає. Відповідно до Довідок ВПО, адреса фактичного перебування на теперішній час: АДРЕСА_3 . Ані позивач по справі, ані відповідач по справі не мешкають на території Слов`янської міської територіальної громади.

З Висновку від 21 березня 2025 року Органу опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_3 , а проживає разом з матір`ю, вітчимом, бабусею та дідусем за адресою: АДРЕСА_4 . Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов проживання, складеного Службою у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 18 березня 2025 року, в даній квартирі створені належні умови для проживання дитини. Під час обстеження ОСОБА_10 повідомив, що батька не бачив та не спілкувався з ним по телефону більше 10 років. На засіданні комісії 20 березня 2025 року була присутня мати дитини, яка повідомила, що з 2014 року батька дитини не бачила і не чула, місце його перебування їй невідоме. З огляду на викладене, керуючись рішенням Комісії з питань захисту прав дитини (Протокол від 20 березня 2025 року №5), Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, як Орган опіки та піклування, рекомендує позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і за наявності вини у діях батьків.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону (частини перша, шоста статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини третьої статті 5 Сімейного кодексу України держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Частинами сьомою та восьмою статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Частинами першою, другою та четвертою статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інших), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (пункт 2 статті 6 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року).

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину (пункт 1 статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року).

Пунктами 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 грудня 2018 року у справі № 686/24929/16-ц).

При цьому позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 759/9995/16-ц).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, тому позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини (пункт 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» та від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).

Усталена практика ЄСПЛ свідчить про те, що вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінки.

Проаналізувавши наведені положення закону та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та є достатньо обґрунтованими, оскільки зібрані у справі докази беззаперечно свідчать про те, що відповідач протягом тривалого часу не приділяв належної уваги розвитку свого сина та свідомо ухилявся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини: не піклувався про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкувався з сином в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не виявляв інтересу до його внутрішнього світу, не проявляв до нього необхідної батьківської турботи, матеріально не забезпечувас. Натомість, всі необхідні умови для належного фізичного та духовного розвитку, його матеріального забезпечення було створено позивачкою.

З матеріалів справи вбачається, що вихованням і забезпеченням дитини займається виключно мати, участі батька у житті дитини не прослідковується, останній з сином не спілкується та його вихованням не займається, матеріально не утримує, життям, здоров`ям та успіхами не цікавиться.

В своєму позові та апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилалась на те, що наразі точне місцезнаходження відповідача невідоме, проте відомо, що відповідач тривалий час проживає на території РФ, що підтвердила і його мати ОСОБА_11 .

Згідно з відповіді Державної прикордонної служби України від 10 березня 2025 року за №19/18985-25-Вих, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з 08 листопада 2017 року по 10 березня 2025 року (станом на 08:30) в Базі даних не виявлено.

Проте, ДПС зауважила у відповіді, що дані зберігають в базі тільки за останні десять років України 2017 року.

Крім того, Висновком від 21 березня 2025 року Органу опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації встанволено, що ОСОБА_3 зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_3 , а проживає разом з матір`ю, вітчимом, бабусею та дідусем за адресою: АДРЕСА_4 . Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов проживання, складеного Службою у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 18 березня 2025 року, в даній квартирі створені належні умови для проживання дитини. Під час обстеження ОСОБА_10 повідомив, що батька не бачив та не спілкувався з ним по телефону більше 10 років. На засіданні комісії 20 березня 2025 року була присутня мати дитини, яка повідомила, що з 2014 року батька дитини не бачила і не чула, місце його перебування їй невідоме. З огляду на викладене, керуючись рішенням Комісії з питань захисту прав дитини (Протокол від 20 березня 2025 року №5), Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, як Орган опіки та піклування, рекомендує позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На викладене суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідач свідомо нехтував своїми батьківськими обов`язками по вихованню дитини та ухилявся від їх виконання, а отже рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Суткович Марини Анатоліївни задовольнити.

Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 квітня 2025 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 батьківських прав стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3028 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 04 листопада 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 06 листопада 2025 року

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова