ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

при секретарі Пікос А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2025 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 , про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

В лютому 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом встановлення заборони на відчуження майна, що належить ОСОБА_3 , а саме встановлення заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1 ; на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;земельної ділянки кадастровий номер:04:002:0033 загальною площею 0,25 га;земельної ділянки кадастровий номер:01:048:0004, загальною площею 2.37 га., мотивуючи тим, що відповідач має перед позивачем заборгованість у сумі 1 506 017,88 грн. за договором позики від 28 лютого 2024 року та 5084 доларів США за договором позики від 01 червня 2024 року, яку останній протягом тривалого часу не сплачує. Однак відповідач відмовляється повертати йому борг, оскільки кошів на даний час немає. Крім того позивач вказує, що відповідач має намір продати своє майно та переїхати проживати до Польщі. Крім того, заявник вказує, що 31 травня 2025 року він знайшов на сайті ОЛХ оголошення про продаж належної відповідачу 4-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 82 кв. м.

Тому вважав, що забезпечення позову є обґрунтованим заходом, яке необхідно застосувати щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісний дій з боку відповідача. Такі заходи є необхідними з метою забезпечення позивачу ефективного судового захисту, складовою якого є виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2025 року заяву ОСОБА_2 про застосування заходів забезпечення позову -задоволено; вжито заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження об`єктів нерухомого майна, які зареєстровані на праві приватної власності за ОСОБА_3 , а саме: - квартири АДРЕСА_1 ; -житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; -земельної ділянки, кадастровий номер :04:002:0033, площею 0,25 га та -земельної ділянки, кадастровий номер :01:048:0004, площею 2,37 га.

Ухвала суду мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити в поновному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вжиття заходів забезпечення позову визначених ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2025 року по справі впливають на мої права та законні інтереси як співвласника зазначеного майна.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а ухвалу суду скасувати, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами існує спір та предметом позову є вимога позивача про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 28 лютого 2024 року у сумі 1 506 017,88 грн. та договором позики від 01 червня 2024 року у розмірі 5 084 доларів США.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 407948045 від 13.12.2024, відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу №388 від 23 червня 2015 року, посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мельник О.І., земельна ділянка,кадастровий номер :04:002:0033, площею 0,25 га, яка належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу №492 від 29 червня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимар Є.В., а також земельна ділянка, кадастровий номер :01:048:0004, площею 2,37 га, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 132від 14.04.2023, посвідченого ПН ДМНО ОСОБА_4 . Крім того до позову додано лист директора ТОВ «Центр оцінкиЗахід» від 14 січня 2024 року з якої вбачається, що середня ринкова вартість 3-х кімнатної квартири загальною площею 82 кв.м у 5-ти поверховому панельному будинку по АДРЕСА_3 складає 1331580 грн., відповідно вартість1/2 частини складає 665790грн. та середня ринкова вартість житлового будинку площею 226,8 кв.м., розташованого у Дніпропетровській обл.., Петріківський район с.Чаплинка складає 1040297 грн., відповідно вартість1/2 частини складає 520148,75грн.

Позивач, звертаючись до суду із відповідною заявою посилається на те, що ОСОБА_3 має намір здійснити відчуження свого нерухомого майна.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте, колегія суддів в повному обсязі не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, наведеними в п. 4 постанови №9 від 22 грудня 2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Так, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно ст. 355 Цивільного кодексу України Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Ч. 1 та ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Так, задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не врахував, що майно, на яке накладено заборону відчуження, перебуває у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а отже впливає на права та законні інтереси ОСОБА_1 , як співвласника зазначеного майна.

Крім того, ухвалою Чечелівського районного суду м. Дніпра від 18 липня 2025 року ОСОБА_1 залучено до участі у даній справі в якості третьої особи.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач посилався на те, що 31 травня 2025 він знайшов на сайті ОЛХ оголошення про продаж належної відповідачу 4-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 82 кв. м.

Накладаючи заборону відчуження на об`єкти нерухомого майна, які зареєстровані на праві приватної власності за ОСОБА_3 , а саме: - квартири АДРЕСА_1 ; -житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; -земельної ділянки, кадастровий номер :04:002:0033, площею 0,25 га та -земельної ділянки, кадастровий номер :01:048:0004, площею 2,37 га., суд першої інстанції не встановив вартість майна щодо якого вжито заходів забезпечення позову, не врахував, що це перебуває у спільній сумісній власності подружжя, а тому було порушено вимоги співмірності вартості майна щодо якого вжито заходів забезпечення позову та розміру заборгованості.

У зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду підлягає частковому скасуванню в частині заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження об`єктів нерухомого майна: -житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; -земельної ділянки, кадастровий номер :04:002:0033, площею 0,25 га та -земельної ділянки, кадастровий номер :01:048:0004, площею 2,37 га.

Ухвалу суду в частині заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_1 , слід залишити без змін, оскільки саме такий вид забезпечення позову буде співмірним із заявленими позовними вимогами.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2025 року в частині заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження об`єктів нерухомого майна: -житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; -земельної ділянки, кадастровий номер :04:002:0033, площею 0,25 га та -земельної ділянки, кадастровий номер :01:048:0004, площею 2,37 га скасувати.

В іншій частині ухвалу суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 04 листопада 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 05 листопада 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова