Справа № 201/940/14-ц
Провадження № 4-с/201/56/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Терновою А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Акціонерне Товариство Комерційний Банк «Надра» на дії/бездіяльність державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

До Соборного районного суду міста Дніпра 08 вересня 2025 року надійшла скарга ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Акціонерне Товариство Комерційний Банк «Надра» на дії/бездіяльність державного виконавця, яка згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 вересня 2025 року була передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.30-31).

В обґрунтування поданої скарги представник заявника зазначив, що 29 серпня 2014 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська виніс рішення по цивільній справі № 201/940/14-ц яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Комерційний Банк «Надра», заборгованість за Кредитним договором № 8/2006/840-К/627-А від 20 січня 2006 у розмірі 32 257,56 доларів США, що за курсом Національного банку України складає 257 834,68 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту - 3 805,23 доларів США, що за курсом НБУ складає 30 415,20 грн., заборгованість за процентами - 1 906,58 доларів США, що за курсом НБУ складає 15 239,30 грн., комісія - 1 155,36 доларів США, що за курсом НБУ складає 9 234,79 грн., пеня - 24 603,99 доларів США, що за курсом НБУ складає 196 659,69 грн., штрафи - 786,40 доларів США, що за курсом НБУ складає 6 285,70 гривень.

На виконання рішення від 29 серпня 2014 року по цивільній справі № 201/940/14-ц було видано виконавчі листи, які пред`явлені позивачем до виконання. У зв`язку з чим були відкриті наступні виконавчі провадження ВП № 44738905 та ВП 51754884 та судового збору в розмірі 1289,17 грн ВП №51754975.

Соборним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) були винесенні постанови про арешт майна у вищевказаних виконавчих проваджень а саме:

- Обтяження № 7510284 дата державної реєстрації обтяження: 29.10.2014; Вид обтяження: Арешт нерухомого майна на підставі постанови, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер:44738905 дата документа:26.09.2014 видавник: Жовтневий ВДВС Дніпропетровського МУЮ;

- Обтяження № 15816995 Дата державної реєстрації обтяження:09.08.2016 Вид обтяження: арешт нерухомого майна Опис предмета обтяження:все нерухоме майно постанова, про арешт майна боржника серія та номер:51754975 Дата документа:26.07.2016 Видавник: Жовтневий ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області.

ОСОБА_1 зверталась з заявою про зняття арешту Соборним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса).

Проте відповіддю від 12 грудня 2022 року їй було повідомлено, що 26 червня 2017 року державним виконавцем відділу було винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав передбачених п. 2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» по ВП № 51754975 та 51754884. По виконавчому провадженню за номером АСВП 44738905 постанова про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав передбачених п. 2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» винесена 13 березня 2015 року (чинного на момент винесення постанови). На дату надання відповіді у державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту по виконавчому провадженню за номером АСВП 44738905.

Так з 26 червня 2017 року по сьогоднішній день виконавчий лист по цивільній справі № 201/940/14-ц повторно не пред`являвся. Стягувач не має жодних претензій, до боржника - ОСОБА_1 .

22 вересня 2025 року представником Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надано заперечення, в яких зазначено, що 13 березня 2015 року, за виконавчим провадженням 44738905 з примусового виконання виконавчого листа № 201/940/14-ц виданого 29 серпня 2014 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь АТ КБ "Надра", заборгованості в розмірі 257834,68 грн, державним виконавцем відділу винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, арешти не припинено.

Дане виконавче провадження було завершено 13 березня 2015 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке можливо звернути стягнення.

Виконавчі провадження були передані до архіву та знищені відповідно до п. 2. р. ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5.

Скаржник у своїй скарзі не вірно трактує норми Закону України «Про виконавче провадження», а саме, ст 37 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки путає поняття «постанова про повернення виконавчого документа» та «постанова про повернення виконавчого документа стягувачу».

«Постанова про повернення виконавчого документа» виноситься у разі повернення виконавчого документа до суду, який видав виконавчий документ. У разі повернення виконавчого документа стягувачу виноситься «Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу», у зв`язку з чим наступають інші наслідки завершення виконавчого провадження, передбачені частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

А також, завершене виконавче провадження на підставі пункту 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є закінченим. У разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим, а отже і арешт не знімається . Стягувач має право пред`явити виконавчий документ до виконання.

Таким чином, боржнику, на його заяву у знятті арештів, було відмовлено у зв`язку з тим, що матеріали виконавчого провадження знищено та відсутність матеріалів виконавчого провадження у паперовому вигляді не надає можливості начальнику об`єктивно визначити неправомірність дій державного виконавця оскільки арешт не знімається у разі не стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження при поверненні виконавчого документа стягувачу згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону.

20 жовтня 2025 року від представника заявника надійшла заява про розгляд справи без його участі, вимоги скарги просив задовольнити.

Інші заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду скарги повідомлялися належним чином, причин неявки суду не повідомили.

Таким чином, суд вважає за можливе постановити у справі за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 29 серпня 2014 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська виніс рішення по цивільній справі № 201/940/14-ц яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Комерційний Банк «Надра», заборгованість за Кредитним договором № 8/2006/840-К/627-А від 20 січня 2006 у розмірі 32 257,56 доларів США, що за курсом Національного банку України складає 257 834,68 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту - 3 805,23 доларів США, що за курсом НБУ складає 30 415,20 грн., заборгованість за процентами - 1 906,58 доларів США, що за курсом НБУ складає 15 239,30 грн., комісія - 1 155,36 доларів США, що за курсом НБУ складає 9 234,79 грн., пеня - 24 603,99 доларів США, що за курсом НБУ складає 196 659,69 грн., штрафи - 786,40 доларів США, що за курсом НБУ складає 6 285,70 гривень.

На виконання рішення від 29 серпня 2014 року по цивільній справі № 201/940/14-ц було видано виконавчі листи, які були пред`явлені позивачем до виконання. У зв`язку з чим були відкриті виконавчі провадження ВП № 44738905 та ВП 51754884 та стягнення судового збору в розмірі 1289,17 грн ВП №51754975.

Соборним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) були винесенні постанови про арешт майна у вищевказаних виконавчих проваджень а саме:

- Обтяження № 7510284 дата державної реєстрації обтяження: 29.10.2014; Вид обтяження: Арешт нерухомого майна на підставі постанови, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер:44738905 дата документа:26.09.2014 видавник: Жовтневий ВДВС Дніпропетровського МУЮ;

- Обтяження № 15816995 Дата державної реєстрації обтяження:09.08.2016 Вид обтяження: арешт нерухомого майна Опис предмета обтяження:все нерухоме майно постанова, про арешт майна боржника серія та номер:51754975 Дата документа:26.07.2016 Видавник: Жовтневий ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області.

ОСОБА_1 зверталась з заявою про зняття арешту Соборним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса).

Проте відповіддю від 12 грудня 2022 року було повідомлено, що 26 червня 2017 року державним виконавцем відділу було винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав передбачених п. 2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» по ВП № 51754975 та 51754884. По виконавчому провадженню за номером АСВП 44738905 постанова про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав передбачених п. 2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» винесена 13 березня 2015 року (чинного на момент винесення постанови). На дату надання відповіді у державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту по виконавчому провадженню за номером АСВП 44738905.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За змістом ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших-процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91, § 40).

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі «Агрокомплекс проти України» від 25 липня 2013 року).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа від 29 серпня 2014 року № 201/940/14 та пред`явлення його до виконання були врегульовані Законом № 606-XIV, який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.

За змістом статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 Закону № 606-XIV).

Пунктом 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з частиною другою статті 50 Закону № 606-XIV у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, з огляду на наведені норми Закону № 606-XIV, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим.

Оскільки повернення виконавчого листа з підстав, передбачених пунктом 7 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV, не позбавляє стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, тому на час повернення виконавчого листа стягувачу у державного виконавця були відсутні передбачені Законом підстави для зняття арешту з майна боржника.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 (адміністративне провадження № К/9901/20268/18) зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII свідчить, що положення цього Закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Вказаним пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

За частиною першою, другою, пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Враховуючи викладене, оскільки виконавчий лист від 29 серпня 2014 року № 201/940/14-ц, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 44738905 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Комерційний Банк «Надра», 13 березня 2015 року було повернуто стягувачу, а пред`явлення повторно виконавчого листа неможливе, у зв`язку з закінченням терміну на пред`явлення до виконання.

Таким чином, встановивши вищенаведені обставини, оскільки зазначений виконавчий лист до примусового виконання повторно пред`явитись не може і строки його пред`явлення до виконання закінчилися ще до набрання чинності Законом № 1404-VIII, суд приходить до висновку, про задоволення скарги ОСОБА_1 , так як збереження арештів, накладених виконавцями з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника ОСОБА_1 .

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного та керуючись ст. 447-451, 260, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Акціонерне Товариство Комерційний Банк «Надра» на дії/бездіяльність державного виконавця задовольнити.

Зобов`язати державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний номер обтяження № 7510284 яке зареєстроване 29 жовтня 2014 року.

Зобов`язати державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний номер обтяження № 15816995 яке зареєстроване 09 серпня 2016 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.О. Демидова