К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2025 року місто Київ

справа № 372/423/25

апеляційне провадження № 22-ц/824/13959/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Приходька Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Обухівського районного суду Київської області у складі судді Висоцької Г.В. від 3 червня 2025 року у справі за первісним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СВЕА ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "СВЕА ФІНАНС" про визнання договору оренди майна недійсним,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю "СВЕА ФІНАНС" (далі - ТОВ "СВЕА ФІНАНС") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 17 лютого 2022 року між ТОВ "Будинок Комфорту" та ОСОБА_1 було укладено договір оренди майна з правом викупу № 029, за умовами якого ТОВ "Будинок Комфорту" надало ОСОБА_1 у строкове платне володіння та користування об`єкт оренди - рідкокристалічний телевізор, модель товару: LCDtv37-45" Xiaomi Mi NV P1 43, з подальшим переходом права на дане майно до відповідача. Вартість майна при його викупі за 18 місяців складатиме 45 522 грн, строк оренди 18 місяців, щомісячний платіж за договором становить 2 529 грн.

Свої зобов`язання за договоромТОВ "Будинок Комфорту" виконало у повному обсязі та передало відповідачу об`єкт оренди, що підтверджується актом приймання-передачі товару. Натомість орендар свої зобов`язання за договором належним чином не

виконував, у зв`язку з чим, починаючи з 17 квітня 2022 року утворилася заборгованість, яка становить 57 427 грн 32 коп. і складається із заборгованості за простроченими орендними платежами у розмірі 39 522 грн, заборгованості за пенею у розмірі 17 905 грн 32 коп.

Зазначав, що 3 липня 2023 року між ТОВ "Будинок Комфорту" та ТОВ "Росвен Інвест Україна" (після перейменування ТОВ "СВЕА ФІНАНС") укладено договір факторингу № 01.02-28/23, за умовами якого ТОВ "Будинок Комфорту" передало ТОВ "Росвен Інвест Україна", а останнє набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором оренди від 17 лютого 2022 року в сумі 57 427 грн 32 коп.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди майна з правом викупу № 029 від 17 лютого 2022 року в розмірі 57 427 грн 32 коп.

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ "СВЕА ФІНАНС" про визнання договору оренди майна недійсним.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що договір оренди майна з правом викупу №?029 від 17 лютого 2022 року підлягає визнанню недійсним з таких підстав: договір не містить конкретно визначеної ціни оренди та вартості викупу майна; зазначена вартість товару є несправедливою та завищеною; порядок здійснення платежів за договором свідчить про фактичне укладення договору розстрочки відповідно до статті 695 ЦК України, а не договору оренди з правом викупу. Відтак вказані обставини свідчать про недобросовісність підприємницької діяльності орендодавця та є підставою для визнання недійсним договору на підставі статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 3 червня 2025 року позов ТОВ "СВЕА ФІНАНС" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "СВЕА ФІНАНС" заборгованість за договором оренди майна з правом викупу № 029 від 17 лютого 2022 року в розмірі 57 427 грн 32 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "СВЕА ФІНАНС" судовий збір в розмірі 2 422 грн 40 коп. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Задовольняючи позов ТОВ "СВЕА ФІНАНС", суд першої інстанції виходив з того, що у позивача наявне право вимоги до відповідача за договором оренди майна. Крім того, судом встановлено факт неналежного виконання орендарем зобов`язань щодо внесення щомісячних платежів, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що уклавши договір оренди майна на умовах, викладених у ньому, ОСОБА_1 тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов'язання виконувати умови, які закріплені в договорі. Визначені законом підстави для визнання договору оренди майна недійсним, як вчиненого під впливом помилки, відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення зустрічного позову та відмову в задоволенні первісного позову.

Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що від ТОВ "Будинок Комфорту" до ТОВ "СВЕА ФІНАНС" на підставі укладеного між ними договору факторингу перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за оспорюваним договором оренди майна, оскільки вказане не підтверджується жодними доказами, наявними в матеріалах справи. Зокрема, до позовної заяви ТОВ "СВЕА ФІНАНС" не було додано підписаних уповноваженими особами акту приймання-передачі (додаток №?4 до договору) та акту приймання-передачі прав вимоги (додаток №?2 до договору), а формування витягу з реєстру боржників умовами договору факторингу взагалі не передбачено.

Зазначає, що оскільки оспорюваний договір не містить реального розміру орендної плати, а самі платежі у сукупності дорівнюють заявленій продавцем вартості майна, то у такому випадку наявна не оренда майна з правом викупу, а продаж товару в розстрочку. Таким чином, правочин фактично є удаваним, а відсутність істотної умови договору щодо дійсного розміру орендної плати є підставою для визнання його недійсним.

Крім того, судом не враховано заперечення відповідача про те, що договір повинен бути визнаний недійсним і на підставі статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів", так підприємницька діяльність позивача є нечесною, адже ціна товару є завищена майже в чотири рази і умови договору визначені таким чином, що звичайний споживач не може повною мірою зрозуміти їх суть. Також вказує, що суд не врахував, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та в порушення вимог статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" безпідставно стягнув пеню у заявленому позивачем розмірі 17 905 грн 32 коп.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ТОВ "СВЕА ФІНАНС" відзив на апеляційну скаргу не подало.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник ТОВ "СВЕА ФІНАНС" в судове засідання не з`явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 17 лютого 2022 року ТОВ "Будинок Комфорту" та ОСОБА_1 уклали договір оренди майна з правом викупу № 029, відповідно до пунктів 1, 2 якого орендодавець зобов`язався передати орендареві майно: рідкокристалічний телевізор, модель товару LCDtv37-45" Xiaomi Mi NV P1 43, а останній

зобов`язувався прийняти це майно у строкове володіння та користування, а згодом і у власність, та сплачувати орендну плату.

Відповідно до акту № 029 приймання-передачі товару від 17 лютого 2022 року, ТОВ "Будинок Комфорту" передало ОСОБА_1 об'єкт оренди.

Пунктом 2 договору визначено дані щодо об`єкту оренди, його вартість, включаючи ПДВ, при викупі за 18 місяців складатиме 45 522 грн, строк оренди 18 місяців, розмір щомісячного платежу - 2 529 грн.

Пунктом 4 договору визначено, що за прострочення орендних платежів орендодавець має право нарахувати орендарю пеню в розмірі 3% від суми простроченого платежу за кожний день такого прострочення, починаючи з першого дня прострочення, але не більше 50% від загальної суми прострочених орендних платежів за цим договором. Орендодавець залишає за собою право нараховувати орендарю пеню в розмірі меншому, ніж 3%, на власний розсуд.

3 липня 2023 року між ТОВ "Будинок Комфорту" та ТОВ "Росвен Інвест Україна" укладено договір факторингу № 01.02-28/23.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-28/23 від 3 липня 2023 року, до ТОВ "Росвен Інвест Україна" перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором оренди № 029 від 17 лютого 2022 року.

Рішенням єдиного учасника ТОВ "Росвен Інвест Україна" від 25 березня 2024 року змінено назву товариства з ТОВ "Росвен Інвест Україна" на ТОВ "СВЕА ФІНАНС".

Згідно наданого позивачем розрахунку, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за договором № 029 оренди майна з правом викупу від 17 лютого 2022 року становить 57 427 грн, з яких: 39 522 грн - сума заборгованості за орендні платежі; 17 905 грн 32 коп. - пеня.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Щодо зустрічного позову

Статтею 204 ЦК України встановлений загальний принцип презумпції правомірності правочину. Так, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

При цьому, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати

необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В свою чергу частина 1 статті 215 ЦК України встановлює, що недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України, є підставою для визнання правочину недійсним, а саме: суперечність змісту правочину актам законодавства, інтересам держави і суспільства та моральним засадам; відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності у осіб (особи), які вчиняють правочин; відсутність вільного волевиявлення учасника правочину та невідповідність його внутрішній волі; неспрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 ЦК України).

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Крім того, виходячи із презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України, частина третя статті 215 ЦК України) обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Звертаючись до суду з зустрічним позовом, ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір оренди майна з правом викупу з тих підстав, що договір не містить конкретної ціни оренди майна та ціни її викупу, а вартість товару є несправедливою та завищеною.

Крім того, як на підставу визнання оспорюваного договору недійсним ОСОБА_1 вказував, що порядок платежів за договором вказує на те, що договір фактично є договором розстрочки, що свідчить про нечесну підприємницьку практику позивача. При іншому формулюванні умов договору та правил, ОСОБА_1 відмовився б від укладення

такого договору, оскільки розраховував саме на оренду майна, а не на його купівлю у розстрочку.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наведені ОСОБА_1 , обставини є необґрунтованими та недоведеними, з огляду на таке.

Як вже вказувалося, в пункті 2 договору визначено вартість об`єкту оренди - 45 522 грн, строк оренди 18 місяців, розмір щомісячного платежу - 2 529 грн.

У пункті 3 договору визначено, що сплата орендної плати у розмірі 2 529 грн здійснюється орендарем до 17-го числа (включно) кожного наступного календарного місяця, що слідує за місяцем укладення договору протягом строку оренди, який становить 18 місяців, де днем внесення останнього платежу є 17 серпня 2023 року.

Розмір авансового платежу, передбаченого пунктом 7.2. правил надання майна в оренду, є включеним у зазначеному в цьому пункті суму та складає 10 116 грн від останніх щомісячних платежів (в тому числі ПДВ 1 686 грн).

Згідно з пунктом 6 договору, викуп об'єкта оренди після закінчення строку оренди здійснюється за умовами належної сплати всіх орендних та авансових платежів, відповідно до пунктів 2-4 цього договору.

В пункті 7 договору визначено, що цей договір та правила надання майна в оренду разом складають єдиний документ, підписанням цього договору орендар підтверджує, що він ознайомлений, розуміє всі умови та зобов`язується виконувати умови цього договору та правила надання майна в оренду, текст яких знаходиться у вільному доступі за посиланням.

Пунктом 7.2. правил надання майна у оренду, затверджених 1 грудня 2021 року наказом директора ТОВ "Будинок Комфорту", визначено, що викуп об`єкта після закінчення строку оренди відповідно до договору оренди майна з правом викупу здійснюється за умови належної сплати всіх орендних платежів. При цьому, орендар сплачує авансові платежі у якості оплати вартості об`єкта оренди. Об`єкт оренди переходить у власність орендаря за умови здійснення орендарем всіх належних платежів із сплати (орендної плати) на користь орендодавця згідно з графіком

Авансові платежі входять в обсяг щомісячних платежів, встановлених договором оренди майна з правом викупу та складають 80% від п`яти останніх щомісячних платежів. Орендні платежі складають 20% від п`яти останніх щомісячних платежів відповідно. Затверджена договором сума щомісячного платежу при цьому не змінюється.

В додатку № 1 від 17 лютого 2022 року до договору наведено графік щомісячних платежів, в якому зазначено щомісячний платіж в сумі 2 529 грн та детальні складові даного платежу (а.с. 8 на звороті). Зокрема, загальний щомісячний платіж у період з 17 лютого 2022 року до 17 березня 2023 року складається із суми оренди без ПДВ - 2 107 грн 50 коп. та ПДВ - 421 грн 50 коп., що разом становить 2 529 грн. У період з 17 квітня 2023 року до 17 серпня 2023 року щомісячний платіж складається із суми оренди без ПДВ - 421 грн 50 коп., суми авансового платежу без ПДВ - 1 686 грн та ПДВ - 421 грн 50 коп., що разом також становить 2 529 грн. Отже, сума щомісячного орендного платежу протягом всього строку дії договору є незмінною.

Сукупний аналіз наведених обставин вказує на те, що в оспорюваному договорі чітко визначена ціна оренди майна, ціна викупу такого майна, а також конкретний розмір щомісячних платежів, що є істотними умовами договору.

Таким чином, з огляду на вище викладене, є безпідставними доводи скаржника про те, що позивачем не доведено конкретний розмір щомісячних орендних платежів, а стягнення авансових платежів належним чином є необґрунтованим.

Доводи скаржника, що судом не враховано заперечення ОСОБА_1 про те, що підприємницька практика позивача є нечесною, оскільки ціна товару несправедлива та завищена, колегія суддів відхиляє та вважає необґрунтованими, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими, згідно із частиною 3 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" є, зокрема, умови договору про: визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини 1 статті 3, частина 3 статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Стаття 19 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

За приписами частин 1, 2 статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Наведене свідчить, що статті 18 та 19 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачають різні взаємовиключні підстави недійсності угоди, укладеної зі споживачем.

Суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову, оскільки сторони

під час укладення оспорюваного договору погодили всі істотні умови, у тому числі щодо порядку, строків та визначення розмірів платежів, ціни товару, процедури отримання об'єкта оренди, які викладені чітко, тоді як ОСОБА_1 не надано належних доказів на підтвердження того, що під час укладення договору ТОВ "Будинок Комфорту"введено його в оману, не надавши інформацію про вартість товару.

При цьому, посилання скаржника на те, що вартість товару є завищеною порівняно з іншими пропозиціями на ринку не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки перед підписанням оспорюваного договору ОСОБА_1 ознайомився з умовами договору та відповідно з умовами вартості об'єкта оренди (товару). Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 під підпис ознайомився і з графіком щомісячних орендних платежів та актом приймання передачі об'єкта оренди, в яких теж зазначена кінцева вартість товару - 45 522 грн.

Слід ураховувати і те, що у відповідності до положень статті 9 Закону України "Про захист прав споживачів", що також регламентовано у пункті 6.3.1. правил надання майна в оренду, ОСОБА_1 протягом 14 днів мав право повернути об'єкт оренди. При додержанні умов щодо повернення об'єкта оренди, визначених у пункті 6.3.1. правил надання майна в оренду, договір оренди майна з правом викупу вважається розірваним з дня такого повернення та нарахування орендної плати за договором не здійснюється.

Доводи апеляційної скарги про те, що під виглядом договору оренди майна з правом викупу приховано договір придбання товару у розстрочку, а, отже, позивач використовує нечесну підприємницьку практику, що вводить споживача в оману, тим самим порушуючи норми статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ці доводи повторюють підстави зустрічного позову, яким надана належна правова оцінка судом першої інстанції.

З наведеного слідує, що позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог про визнання договору недійсним, порушення з боку орендодавця його прав споживача в частині введення орендаря в оману, щодо надання споживачеві інформації про ціну об'єкта оренди та умов договору, з огляду на те, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У зв'язку з цим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зустрічні позовні вимоги є необґрунтованими.

Таким чином, не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що наявні правові підстави для визнання недійсним договору оренди майна.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано належних доказів переходу до нього права вимоги до ОСОБА_1 за договором оренди майна з правом викупу, з огляду на наступне.

Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (частина 1 статті 512 ЦК України).

Тлумачення частини 1 статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов'язанні, яке відбувається на підставі правочину.

Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина 3 статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина 2 статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підтвердження набуття своїх прав за правочином, новий кредитор має подати відповідні первинні документи, що засвідчують дійсність переданої вимоги та їх розмір, зокрема, відповідні кредитні та забезпечувальні договори, також платіжні документи (подібна правова позиція наводилася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 19 вересня 2023 року в справі № 910/14130/16 та від 30 листопада 2023 року в справі № 916/3711/20).

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за договором оренди майна з правом викупу № 029 від 17 лютого 2022 року надано суду копії договору факторингу, реєстр боржників до договору факторингу, платіжний документ про придбання права вимоги (а.с. 36-42, 45-47). З вказаних документів слідує, що до ТОВ "Росвен Інвест Україна", яке в подальшому змінило назву на ТОВ "СВЕА ФІНАНС", перейшло право вимоги за договором оренди майна з правом викупу № 029 від 17 лютого 2022 року, укладеними з ОСОБА_1 .

Як вже вказувалося вище, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов'язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

В матеріалах справи відсутні докази, що вище згаданий договір факторингу є не чинним або на підставі судового рішення визнаний недійсним.

Підсумовуючи, колегія суддів приходить до висновку, що наявність у справі означених вище доказів, вказує про доведення ТОВ "СВЕА ФІНАНС" обставин переходу до нього права вимоги до ОСОБА_1 за договором оренди майна з правом викупу, що є предметом розгляду у даній справі.

Щодо первісного позову

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора)

певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 705 ЦК України, за договором найму-продажу до переходу до покупця права власності на переданий йому продавцем товар покупець є наймачем (орендарем) цього товару. Покупець стає власником товару, переданого йому за договором найму-продажу, з моменту оплати товару, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Отже, за своїми правовими ознаками договір найму-продажу є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої наймач (орендар) передає покупцю товар у користування за плату з правом його викупу та набуває право вимоги оплати товару з розстроченням платежу, а покупець несе зобов`язання прийняти та оплатити товар.

З матеріалів справи убачається, що за договором оренди майна з правом викупу № 029 від 17 лютого 2022 року ТОВ "Будинок Комфорту" виконало свої зобов'язання та надало орендарю ОСОБА_1 у строкове платне володіння та користування об`єкт оренди, що підтверджується актом приймання-передачі об`єкта оренди.

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 виконав умови договору № 029 від 17 лютого 2022 року та в обумовлений строк сплатив орендні платежі в загальному розмірі 45 522 грн.

Встановивши, що відповідач прострочив зобов`язання по виконанню умов договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по простроченим орендним платежам у розмірі 39 522 грн та пені у розмірі 17 905 грн 32 коп., нарахованої за умовами договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні правові підстави для стягнення пені, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Так, у відповідності до вимог пункту 18 Перехідних положень ЦПК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Як установлено, договір оренди майна з правом викупу ОСОБА_1 з ТОВ "Будинок Комфорту", правонаступником якого є ТОВ "СВЕА ФІНАНС", уклав 17 лютого 2022 року, строк дії якого до 17 серпня 2023 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором оренди № 029 від 17 лютого 2022 року заборгованість, в тому числі пеню у розмірі 17 905 грн 32 коп. позивачем нараховано, починаючи з 8 червня 2022 року до 21 червня 2023 року (а.с. 24-35).

В той час як з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 призваний на військову службу у Збройні Сили України з 14 серпня 2023 року (а.с. 141-143).

З наведеного слідує, що ОСОБА_1 призваний на військову службу після того як виникла заборгованість, в тому числі по пені. Відтак, дані доводи не можуть бути підставою для скасування рішення суду в частині стягнення заборгованості за пенею.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав повну та об`єктивну оцінку, а тому апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи скаржника.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути

визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 3 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: