Справа № 125/1505/24
Провадження № 22-ц/801/2150/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 рокуСправа № 125/1505/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу особи, яка не брала участі в справі Військової частини НОМЕР_1 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 19 грудня 2024 року, постановлену під головуванням судді Хитрука В. М. в залі суду в місті Бар Вінницької області, зі складенням повного тексту судового рішення 23 грудня 2024 року

у цивільній справі 125/1505/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Барська міська рада Вінницької області про оголошення фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна,

встановив:

Короткий зміст вимог

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання недієздатним його батька ОСОБА_2 , встановлення над ним опіки та призначення опікуна.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 страждає на психічне захворювання, внаслідок чого не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Він є інвалідом другої групи по психічному захворюванню. Заявник зазначає, що його батько не може самостійно себе доглядати та потребує постійного стороннього догляду. Заявник проживає разом із батьком за однією адресою, тому враховуючи, що ОСОБА_2 не орієнтується належним чином у повсякденних життєвих ситуаціях, не розуміє їх наслідків і не може адекватно оцінювати свою поведінку, заявник просить визнати його недієздатним, встановити над ним опіку та призначити опікуна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 19 грудня 2024 року заяву задоволено.

Визнано недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Призначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 , опікуном над недієздатною особою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду мотивовано тим, що згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 572 від 10.10.2024 ОСОБА_2 страждає на хронічний психічний розлад, що позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 60, 63 ЦК України опіка встановлюється над недієздатною особою, а опікун призначається переважно з родичів. ОСОБА_1 є сином недієздатного, що підтверджено документально, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення опіки над ОСОБА_2 та призначення опікуном ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У вересні 2025 року особа, яка не брала участі в справі, ВЧ НОМЕР_1 не погоджуючись з рішенням Барського районного суду Вінницької області від 19 грудня 2024 року, подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити їй строк на апеляційне оскарження, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення опікуна.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 01 вересня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Стадник І. М., Міхасішин І. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 вересня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху та витребувано з суду першої інстанції матеріали цивільної справи.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 вересня 2025 року поновлено ВЧ НОМЕР_1 строк на апеляційне оскарження Барського районного суду Вінницької області від 19 грудня 2024 року, відкрито апеляційне провадження у цій справі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 вересня 2025 року справу призначено до розгляду 28 жовтня 2025 року о 11 год. 20 хв., з повідомленням учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Основними доводами апеляційної скарги є те, що 06 серпня 2025 року військовослужбовець ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини з рапортом про виключення його зі списків особового складу, у зв`язку із необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною його батька, на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військову службу».

Поза увагою суду першої інстанції залишилося, що ОСОБА_1 на момент розгляду справи є військовослужбовцем, який проходить військову службу по мобілізації, використовує приватно-правовий інструментарій для здійснення спроби звільнення (ухилення) від конституційного обов`язку передбаченого ст. 65 КУ.

Зазначена обставина унеможливлює фактичне виконання ОСОБА_1 обов`язків опікуна, який є діючим військовослужбовцем, що прямо стосується прав та обов`язків Військової частини НОМЕР_1 , та є підставою для оскарження зазначеного рішення.

Ураховуючи наведене скаржник вважає, що оскаржуване рішення впливає на права, обов`язки та законні інтереси апелянта, оскільки заяву про визнання особи недієздатною встановлення опіки та призначення опікуна фактично подана з метою звільнення з військової служби.

Доводи особи, яка подала відзив апеляційну скаргу

Заявник ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Позиція учасників справи у судовому засіданні

Представник ВЧ НОМЕР_1 в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.

Заявник ОСОБА_1 заперечує доводи апеляційної скарги, вважає її безпідставною та необґрунтованою. Підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Заінтересована особа Барська міська рада Вінницької області повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, представник у судове засідання не з`явився.

З огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , який є інвалідом другої групи по психічному захворюванню.

На підставі висновку № 119.09 від 14.06.2024 про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги і догляду на непрофесійній основі, рекомендовано відносно ОСОБА_2 догляд на непрофесійній основі від фізичної особи (а.с. 11).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 572, виданого Вінницькою філією судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» від 10.10.2024 року ОСОБА_2 страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді судинної деменції (F01.8), що позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Внаслідок свого захворювання ОСОБА_2 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 25).

Рішенням № 13 від 16.12.2024 Барською міською радою Вінницької області вирішено призначити ОСОБА_1 опікуном його батька ОСОБА_2 (а.с. 43).

Згідно з поданням від 18.12.2024 опікунська рада при виконавчому комітеті Барської міської ради Жмеринського району Вінницької області просила суд встановити опіку над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначити опікуном його сина ОСОБА_1 (а.с. 30).

06.08.2025 ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військової обов`язок та військову службу» через тяжкі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком, що підтверджується відповідним медичним висновком.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до правила, встановленого частиною 1статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно роз`яснень, які містяться в пункті 15постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПК України лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов`язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

У частині 1 статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина 1 статті 300 ЦПК України).

Також суд, за заявою органу опіки та піклування чи особи, призначеної піклувальником або опікуном, у місячний строк звільняє її від повноважень піклувальника або опікуна і призначає за поданням органу опіки та піклування іншу особу, про що постановляє ухвалу. Суд за заявою особи, над якою встановлено піклування, може звільнити піклувальника від його повноважень і призначити за поданням органу опіки та піклування іншого піклувальника, про що постановляє ухвалу (частина 2 статті 300 ЦПК України).

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

У частинах 2-5 статті 63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Згідно статті 65 ЦК України до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування.

Щодо вирішення судом першої інстанції питання про права та обов`язки військової частини.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Конституцією України закріплено основні засади судочинства (частина 2 статті 129). Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист, зокрема на забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 2статті 129 Конституції України).

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду та перегляд оскаржуваного рішення в апеляційному порядку.

Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує, у тому числі відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина, держави.

Відповідно до частини 1 статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною 3 статті 18 ЦПК України обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частини 1 статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 351/592/18 вказано, що на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у його мотивувальній частині містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи, або у його резолютивній частині суд зазначив про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а і їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 03 квітня 2024 року у справі №916/4093/21.

Відповідно до пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, зокрема у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (стаття 65 Конституції України).

Як встановлено судом, на момент звернення ОСОБА_1 до суду першої інстанції так і на момент її перегляду в апеляційному порядку, останній є військовослужбовцем Збройних Сил України та згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 зарахований до списків особового складу.

Звертаючись до суду з заявою про визнання ОСОБА_2 недієздатним та призначення ОСОБА_1 його опікуном та після ухвалення судом першої інстанції судового рішення про задоволення таких вимог, заявник подав до військової частини рапорт про звільнення з військової служби на підставі цього рішення у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком.

Отже, в результаті ухвалення судового рішення про призначення ОСОБА_1 опікуном його батька ОСОБА_2 , суд вирішив питання щодо обов`язку військової частини НОМЕР_1 звільнити заявника з військової служби та законного інтересу військової частини НОМЕР_1 у проходженні ОСОБА_1 військової служби в умовах воєнного стану.

Вказане відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 червня 2024 року в справі №742/887/23 та у постанові від 24 грудня 2024 року у справі № 716/662/24.

Щодо вимоги про визнання недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановлення над ним опіки, колегія суддів зазначає наступне.

Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (частина 1 статті 60 ЦК України).

Виходячи з аналізу частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України, обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

При призначенні опікуна важливі та обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог Цивільного процесуального кодексу України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Верховним Судом у постанові від 07 квітня 2022 року у справі №712/10043/20 зазначено, що при призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.

У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21), від 28 лютого 2024 року у справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23), від 24 липня 2024 року у справі № 727/597/24 (провадження № 61-6720св24).

Так, до суду в межах даної справи було подано подання від 18.12.2024 опікунської ради при виконавчому комітеті Барської міської ради Жмеринського району Вінницької області, в якому опікунська рада просила суд встановити опіку над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 я та призначити опікуном його сина ОСОБА_1 (а.с. 30).

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що у вказаному поданні не обґрунтовано необхідність призначення саме ОСОБА_1 опікуном над недієздатним ОСОБА_2 , а фактично, подання ґрунтується на виявленій ініціативі заявника про призначення його опікуном та не містить обґрунтування відповідності призначення його опікуном інтересам недієздатного, не зазначено у ньому відомостей про те, чи існують між ними приязні взаємини, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Водночас, опікунською радою не з`ясовано, чи є ще можливі опікуни над недієздатним, крім ОСОБА_1 ..

Крім того, органом опіки та піклування не з`ясовано питання щодо можливості призначення інших осіб опікунами над ОСОБА_2 , не проведено порівняльного аналізу кандидатур, не досліджено обставин, які можуть мати значення для визначення найбільш прийнятного кандидата, що суперечить вимогам статей 60, 63 Цивільного кодексу України та пунктів Правил опіки та піклування.

Саме по собі подання опікунської ради про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном без встановлення зазначених вище умов не може бути підставою для призначення його опікуном в судовому порядку.

Отже подання опікунської ради про доцільність призначення опікуном ОСОБА_1 над недієздатним, є необґрунтованим, та таким, що винесене передчасно, без повного дослідження всіх обставин, та ґрунтується виключно на даних отриманих від заявника, а також воно не містить відомостей, які підлягають встановленню відповідно до вимог пунктів Правила опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.

За таких обставин суд, приймаючи рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 , безпідставно взяв до уваги недопустимий доказ, який відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України не може бути використаний судом для прийняття такого рішення.

Також колегія суддів вказує на те, що відповідно до ч. 1-4 ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту заявити про порушення чи оспорювання їхніх суб`єктивних прав.

Заінтересовані особи беруть участь у справах окремого провадження з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Але на відміну від заявника ці особи самі не звертаються до суду із заявою, а вступають у вже розпочатий процес з власної ініціативи або притягуються до участі у справі судом.

Нормами процесуального законодавства не передбачено права суду за власною ініціативою залучати до участі у справі заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 299 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її адвоката та представника органу опіки та піклування.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 27 березня 2008 року у справі «Штукатуров проти Росії» (заява № 44009/05) зазначив, що, вирішуючи справу про визнання особи недієздатною виключно на підставі письмових доказів, не побачивши і не почувши особу, суд порушив її право на справедливий судовий розгляд, передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Про необхідність надання доступу до суду навіть особам, які вже визнані недієздатними, відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції наголошується у рішенні ЄСПЛ від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (заява № 49069/11).

Конституційний Суд України у Рішенні від 1 червня 2016 року у справі № 2-рп/2016 зазначив, що недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод; хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, у тому числі право на свободу та особисту недоторканність, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації.

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про психіатричну допомогу» особи, яким надається психіатрична допомога, мають право на особисту участь у судових засіданнях, висловлення своєї думки щодо висновків лікарів-психіатрів у судовому засіданні при вирішенні питань, пов`язаних із наданням їм психіатричної допомоги та обмеженням у зв`язку з цим їх прав.

Таким чином, особа, щодо якої розглядається справа окремого провадження про визнання її недієздатною, має право на участь у слуханні справи та на справедливий розгляд своєї справи. Зокрема, така особа повинна бути повідомлена про розгляд справи, їй має бути роз`яснено її права, вона повинна мати можливість за бажання скористатися безоплатною правовою допомогою і брати участь у судових засіданнях. Навіть у разі наявності реальних, доведених застережень щодо небезпеки безпосередньої участі цієї особи у розгляді справи для інших осіб або для неї самої суд повинен, принаймні, мати візуальний контакт із такою особою, а краще опитати її (за необхідності дистанційно, у режимі відеоконференції). Якщо на момент розгляду справи особа позбавлена волі як психічно хвора, суд має перевірити законність підстав позбавлення волі такої особи, щоб гарантувати права людини на свободу та справедливий суд (постанови Верховного Суду від 7 жовтня 2020 року у справі № 195/1605/16-ц (провадження № 61-9500св20)).

Матеріали справи свідчать про те, що у якості заінтересованих осіб до участі у справі залучено лише Барську міську раду Вінницької області, однак у цьому випадку допущені порушення права особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною ОСОБА_2 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, тому судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини 2 статті 299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави.

Наведене правило є спеціальним під час визначення того, чи повинен заявник під час звернення до суду з такими заявами сплачувати судовий збір.

За загальними правилами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що викладене у частині 2 статті 299 ЦПК України правило потребує свого системного тлумачення. Це викликане тим, що, з одного боку, за визначенням до складу судових витрат входить за частиною 1 статті 133 ЦПК України і судовий збір, з іншого - у справах про визнання особи недієздатною покладаються на рахунок держави саме судові витрати, пов`язані з провадженням у справі, коли перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи закріплений у частині 3 статті 133 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18) зазначила, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову.

Враховуючи, що частина 2 статті 299 ЦПК України містить правило, що судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави, тобто, заявник звільнений від сплати судового збору за подання заяви про визнання особи недієздатною, оскільки судовий збір є складовою судових витрат. Відмінне від наведеного розуміння частини 2 статті 299 ЦПК України призведе до порушення права заявника на доступ до правосуддя, доступ до суду, що є неприпустимим.

Правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 637/909/21.

Виходячи з наведеного, колегія суддів, дійшла висновку про відсутність підстав для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 19 грудня 2024 року у цивільній справі 125/1505/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Барська міська рада Вінницької області про оголошення фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2025 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник