ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9171/25 Справа № 199/2123/25 Суддя у 1-й інстанції - РУДЕНКО В. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Марченко С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпра від 07 липня 2025 року у складі судді Руденко В.В. у цивільній справі № 199/2123/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, пред`явленою до ОСОБА_2 , на предмет стягнення з останнього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, стягнутих рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2015 року та заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2018 року про зміну порядку та способу стягнення аліментів, на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 листопада 2018 року по 14 лютого 2025 року у розмірі 142 020,25 грн, обґрунтовуючи це тим, що відповідач є батьком дитини та судовим рішенням з нього стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішення суду, на користь ОСОБА_1 . На виконання рішення суду від 18 жовтня 2018 року органом ДВС відкрито виконавче провадження №57997667, за яким відповідач вже на жовтень 2018 року мав заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 31644 грн, а станом на січень 2025 року заборгованість відповідача становить 142 020,25 грн. Відповідач заборгованість по аліментам не сплачує, тому позивач вважає, що має право на нарахування пені на суму простроченого розміру аліментів.

Однак, враховуючи, що розмір пені не повинен перебільшувати розмір самої заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача 142 020,25 грн, що дорівнює розміру заборгованості за вказаний період.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпра від 07 липня 2025 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - відмовлено (а.с. 69-71).

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано достатніх доказів, що вказана позивачем заборгованість виникла з вини відповідача, а саме, відсутні відомості про обізнаність відповідача про відкрите виконавче провадження, отримання ним постанови виконавця про відкриття виконавчого провадження, а також безпосередню обізнаність щодо наявної заборгованості за вказаний позивачем період. Разом з цим суд врахував, що із заробітної плати відповідача відраховується сума на сплату аліментів, а доказів про дійсний розмір заборгованості на день подання позову до суду сторонами не надавалось.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу (а.с. 75-79), посилаючись на те, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим у зв`язку із неналежним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що суд першої інстанції надав невірну правову оцінку фактичним обставинам та матеріалам справи, внаслідок чого дійшов невірного висновку у справі, чим порушив норми як процесуального, так і матеріального права. Просила скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

ОСОБА_2 , скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, у серпні 2025 року через свого представника подав відзив на апеляційну скаргу (а.с.101-104), в якому зазначив, що при вирішенні судом питання про розлучення між ним та позивачем, також вирішувалось питання поділу спільного майна подружжя, за яким судом вирішено визнати право власності на квартиру за ОСОБА_1 . Відповідач наголошує, що він був впевнений, що така передача квартири компенсує виплати по аліментам. Про судові рішення про стягнення з нього аліментів він обізнаний не був, адже такі рішення ухвалювались у його відсутність, та судових рішень він не отримував. Разом з цим наголошує, що у 2009 році від безоплатно передав позивачеві свій автомобіль для швидкого та комфортного пересування дитини і в 2012 році при вирішенні питання поділу спільного майна вони з позивачем домовились, що передача у власність позивача і квартири також забезпечить доньці майбутнє, натомість позивач не буде в судовому порядку звертатись для стягнення з нього аліментів.

Посилання скаржника на те, що він, як батько, не приймав участі у вихованні дитини не відповідають дійсності та не підтверджені жодним доказом, натомість ОСОБА_2 завжди в межах свого фінансового положення приймав участь у вихованні донки, допомагав в утриманні та не міг здогадуватись про судові процеси щодо аліментів та наявності у нього заборгованості по сплаті аліментів. Вважає, що умислу в ухиленні від сплати аліментів у нього не було, а скаржник не наводила мотивів та доказів зі спростування цього. Просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, суд першої інстанції вважав, що позивачем не надано доказів вини відповідача у виниклій заборгованості з огляду на те, що відрахування аліментів здійснюється за місцем роботи відповідача, а матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ухилявся від сплати аліментів за вказаний позивачем період, що є обов`язковою умовою та підставою нарахування пені з аліментів.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 199/1111/15-ц було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 700,00 грн щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи стягнення з 17 лютого 2025 року та до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2018 року по справі №199/5706/18 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну порядку та способу стягнення аліментів було задоволено частково, а саме стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення від дня набрання чинності рішенням суду, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до довідки, яка видана державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) станом на 01 січня 2022 року ОСОБА_2 має заборгованість за несплату аліментів на утримання дитини у розмірі 142 020,25 грн.

Суд першої інстанції, з`ясовуючи характер спірних правовідносин, вірно зазначив, що за ст. 196 Сімейного кодексу України, позивач повинна довести наявність винних дії боржника в навмисному уникненні від виконання свого обов`язку по сплаті аліментів на утримання дитини, яким в цій справі є батько дитини відповідач ОСОБА_2 , зазначивши, що на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Однак, позивачем не доведено факт свідомого ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків щодо сплати аліментів на утримання своєї дитини, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження винної поведінки ОСОБА_2 щодо умисного ухилення від сплати аліментів, з чим повністю погоджується і колегія суддів.

Доводи скаржника про те, що ОСОБА_2 фактично та свідомо ухилився від сплати аліментів та не приймав жодної участі в утриманні, вихованні та розвитку дитини, не знайшли свого підтвердження при розгляді апеляційної скарги та доказів цим аргументам скаржник не надавала як суду першої інстанції, так і колегії суддів апеляційної інстанції.

До доводів скаржника про те, що матеріали справи не містять жодних доказів сплати відповідачем аліментів за весь період нарахування заборгованості і часткового погашення такої заборгованості колегія суддів відноситься критично, адже, скаржник безпосередньо стверджує в апеляційній скарзі, що відповідач почав відраховувати аліменти після його мобілізації, однак, доказів того, що він не приймав участі в утриманні дитини до його мобілізації, не надавала.

Зазначені обставини суд першої інстанції вірно встановив та дійшов правомірного висновку про їх недоведеність позивачем, з чим повністю погоджується і колегія суддів.

Згідно ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Обов`язковою умовою настання відповідальності за прострочення сплати аліментів є винність особи.

Скаржник у своїх доводах апеляційної скарги посилається на доведеність нею винних дій відповідача в ухиленні від сплати аліментів та наявності у нього заборгованості, адже, маючи спеціальність будівельника, приховував свій дійсний дохід.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами скаржника та вважає їх необґрунтованими, оскільки доказів таких тверджень скаржник не надавала, а матеріали справи не містять письмових документів на підтвердження мотивів скарги ОСОБА_1 ..

В постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Отже, обов`язковою умовою для виникнення такого виду відповідальності є наявність вини боржника в несплаті аліментів.

В ході розгляду справи, судом першої інстанції не встановлено винних дій ОСОБА_2 в умисному ухиленні від сплати аліментів, адже позивачем як суду першої інстанції, так і при розгляді її апеляційної скарги не надано доказів вини відповідача у виниклій заборгованості, а саме його обізнаності у стягненні аліментів за спірний період, доказів отримання постанови про відкриття виконавчого провадження. Також не надано належних і допустимих доказів розміру заборгованості про аліментам станом на час розгляду справи в суді.

Суд першої інстанції вірно вважав встановленим, що у відповідача відсутня вина у наявності заборгованості по сплаті аліментів, чого скаржником не спростовано при розгляді її апеляційної скарги.

Вказані обставини не можуть свідчити про наявність винних дій чи бездіяльності відповідача щодо навмисного ухилення його від сплати аліментів на утримання дитини.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитися як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов?язку, а саме приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо, як про це вказано у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19. І тут ВС виходить з того, що положення ЦК субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч.1 ст. 196 СК, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У Сімейному кодексі не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів, він повинен надати докази на підтвердження того, що він мав об`єктивні перешкоди для своєчасної сплати аліментів. Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом і в постановах від 10 січня 2024 року у справі № 359/240/21, від 19 лютого 2024 року у справі № 761/893/23.

Колегія суддів наголошує, що, хоча безпосередньо відповідач і не надавав доказів своєї невинуватості у несплаті аліментів, однак, судом першої інстанції, з наданих позивачем письмових документів вірно встановлено відсутність такої вини відповідача, чого скаржник не спростувала належними і допустимим доказами при розгляді її апеляційної скарги.

Отже, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з`ясував обставини справи, перевірив доводи сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджуються письмовими доказами.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Разом з тим, належить наголосити, що належить врахувати усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Скаржник не скористалася наданими їй правами, не обґрунтувала свої доводи апеляційної скарги, не надала суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпра від 07 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 05 листопада 2025 року.

Повний текст постанови складено 06 листопада 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна