Справа № 716/664/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.10.2025 м. Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Стрільця Я.С.,

за участю секретаря судових засідань Гандзюк В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Мороз Є.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідачів ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна Чернівецької області позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мороз Євгенія Василівна до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження належним майном шляхом виселення із житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду в особі свого представника адвоката Мороз Є.В. з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в якій просить постановити рішення, яким усунути їй перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю, а саме належним їй на праві власності житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 , шляхом виселення із нього відповідачів з малолітніми дітьми.

Посилається на те, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок за вищевказаною адресою. В ньому зареєстровані та проживають батько власниці ОСОБА_7 та її племінник ОСОБА_8 . Відповідачі з 25.02.2025 та по даний час проживають з своїми малолітніми дітьми у вказаному житловому будинку, однак без реєстрації. Останні без її дозволу почали проживати у спірному житлі.

Вказує на те, що відповідачі проживаючи не піклуються про її батька ОСОБА_7 , не цікавляться його здоров`ям, не розмовляють з ним.

Утриманням будинку займається позивач ОСОБА_1 . Вона прибирає кімнати свого батька, приносить йому їсти, допомагає заготовлювати дрова на заму. За комунальні послуги, зокрема газ та світло, сплачує онука ОСОБА_7 . ОСОБА_9 за грошові кошти останнього. Відповідач ОСОБА_2 повертає заборгованість за сплачені комунальні послуги із затримкою по два-три місяці.

В позові також посилається на те, що сім`я відповідачів має інше житло, яке належить ОСОБА_4 на праві приватної власності та має змогу там проживати, однак в добровільному порядку відмовляються звільнити спірне житло.

Зазначає, що відповідачі не є членами сім`ї власника житла та проживаючи в ньому чинять перешкоди власнику в користуванні даним майном, а тому вони мають бути виселені примусово.

Ухвалою судді від 30.04.2025 позовна заява залишена без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 175 ЦПК України.

Ухвалою судді від 12.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02.07.2025 витребувано від приватного нотаріуса Малітовської Т.М. Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області належним чином завірену копію спадкової справи № 257/2021 спадкодавця ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила суду, що з 14.03.2021 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 . Вказане майно вона набула у власність в зв`язку із відчуженням її батьком ОСОБА_7 внаслідок укладення договору дарування. З 25.02.2025 відповідачі почали проживати в вказаному житловому будинку, хоча її згоди вони не питали про це. Про дану обставину її повідомив батько, який сказав, що дозволив проживати онуці з сім`єю. Однак, не заперечувала того факту, що відповідач ОСОБА_2 змалку проживала в цьому будинку та виросла в ньому.

Також вказала, що вона особисто там не проживає. Будинок житловий складається з п`яти кімнат, дві з яких використовує її батько та опалює дровами, дві використовуються сім`єю відповідачів, які опалюють газом та ще в будинку також проживає її племінник ОСОБА_8 . Після вселення відповідачі частково зробили покращення житлових умов, частково зробили ремонт та придбали побутову техніку для власного використання.

Також позивач вказала, що за попередньою домовленістю відповідачі повертають їй та батькові приблизно 80 % вартості витрат на комунальні послуги. Однак така компенсація відбувається з регулярною затримкою. Зазначає, що вона не має можливості вільно розпоряджатися майном, хоча безперешкодно може туди потрапляти. Безпосередньо до відповідачів з вимогою виселитися з спірного житла вона не зверталась.

На думку позивача, відповідачі по справі давно могли переїхати проживати в житловий будинок в с. Горошівці, власником якого є ОСОБА_4 , однак навмисно не бажають цього робити.

Представник позивача в судовому засіданні також вимоги позову підтримала та вказала. Що підставою звернення до суду є та обставина, що відповідачі перешкоджають власнику спірного майна ОСОБА_1 належним чином користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Свою позицію мотивувала тим, що останні вселилися до житла без згоди власника, проживають там на постійній основі, включаючи й малолітніх дітей. Перешкоджають позивачу здійснювати догляд за батьком, який є особою похилого віку. Також представник вказала, що будь-яких домовленостей про порядок використання житла між сторонами не досягнуто. Відповідачі проживаючи жодним чином не покращили побутові умови, а все що вони робили, то це виключно для себе. Всі оплати за комунальні послуги здійснює батько позивача ОСОБА_7 , однак відповідачі за домовленістю відшкодовують розмір такої оплати в розмірі 80%, хоча постійно з затримкою здійснюють таку оплату. Додатково пояснила, що відповідачі здійснюють також обробіток частини присадибної ділянки, а іншу обробляє батько позивача. Незважаючи на поведінку відповідачів позивач не зверталася до правоохоронних органів, оскільки такої потреби не було та не вимагала від них покинути житло.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Свою позицію обґрунтувала тим, що змалку виросла з дідом ОСОБА_7 в цьому будинку та була тут зареєстрована. Потім деякий час проживала в м. Чернівці. Однак, після повномасштабного вторгнення агресора на територію України, вона 25.02.2022 разом із сім`єю повернулася проживати в спірне житло. При цьому, дозвіл на таке проживання вона отримала від ОСОБА_7 , оскільки була переконана, що саме він є власником житлового будинку. Також з останнім вони домовились, що він буде платити комунальні послуга, а вона повертатиме йому більшу частину. За час проживання вона з чоловіком ОСОБА_4 провели частково поточний ремонт в житловому будинку, встановили побутові прилади (пральну машину, газову плитку, колонку), провели заміну сантехніки. На даний час сплачують за вивезення сміття, повертають приблизно 80% вартості оплати за комунальні послуги. Також обробляють частину земельної ділянки, яка знаходиться біля житлового будинку. Не заперечувала того факту, що компенсація оплати за комунальні послуги проводиться із запізненням, оскільки у них з чоловіком двоє малолітніх дітей та грошових коштів не вистачає на всі потреби.

Відповідач ОСОБА_2 також вказала, що іншого житла у неї на праві власності не має. Разом з тим, чоловік ОСОБА_4 є власником житлового будинку в с. Горошівці, однак він не придатний до проживання, оскільки там необхідно провести капітальний ремонт.

Представник відповідачів адвокат Корнієнко В.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Вказав, що відповідачі не мають іншого житла для проживання. Житловий будинок, який належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4 не придатний для проживання, оскільки потребує капітального ремонту. Своїм проживанням відповідачі жодним чином не чинять перешкод позивачу. Більше того, від останньої жодних скарг на їх протиправну поведінку не надходило.

В судове засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області не з`явився. Від них надійшла заява з проханням проводити судовий розгляд без їх участі. Щодо прийняття рішення, то поклалися на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до договору дарування від 14.09.2021 року позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить ціла частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Право приватної власності позивача ОСОБА_1 на вказаний будинок підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Згідно довідки Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 26.03.2025 № 134 в спірному житловому будинку зареєстровані ОСОБА_1 , її батько ОСОБА_11 та племінник ОСОБА_8 .

Як вбачається з відповіді № 13445575 від 02.05.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідач ОСОБА_2 була зареєстрована в АДРЕСА_1 з 01.08.2003, однак знята з реєстрації 15.04.2024.

В судовому засіданні позивач повідомила суд, що як власник майна самостійно знала з реєстраційного обліку зазначеного відповідача.

Згідно відповіді № 13446637 від 02.05.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідач ОСОБА_4 зареєстрований в АДРЕСА_2 з 22.09.2009.

Таким чином, відповідачі ОСОБА_2 та чоловік ОСОБА_4 , їх малолітні діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на даний час проживають у будинку АДРЕСА_1 без реєстрації.

Відповідно до відомостей отриманих з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно за відповідачем ОСОБА_4 зареєстровано право власності на житловий будинок в АДРЕСА_3 , житловой площею 41,5 кв.м., загальною площею 64,3 кв.м.

Комісією Служби у справах дітей Юрковецької сільської ради складено Акт № 9 обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_4 (як встановлено в судовому засіданні, то цей же будинок, що зареєстрований під № 17-А) Чернівецького району Чернівецької області. Зі змісту Акту вбачається, що відповідачі з малолітніми дітьми там не зареєстровані та не проживають, житловий будинок потребує капітального ремонту. Стіни потріскані до цегли, стеля підперта стовпами, прогнулася (паде). Вікна потребують заміни, стіна між кімнатами у кухні обвалилася. Умов для проживання не має. Літня кухня та господарські споруди потребують капітального ремонту. У житловому будинку умов для проживання взагалі не має.

Згідно відповіді на адвокатський запит Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 03.07.2025 № 801 відповідач ОСОБА_2 з дня народження та на даний час проживає в спірному будинку. Відповідач ОСОБА_4 проживає там же, однак інформації з якого часу він там проживає не має. Малолітні діти проживають за вказаною адресою з народження та по даний час. Підставою вселення відповідача ОСОБА_2 була заява власника житла та рішення виконкому в 1999 році. Відповідач ОСОБА_4 підстав для вселення не мав, однак проживає там із своєю сім`єю.

Також в даній відповіді йдеться про те, що скарг від власників даного житлового будинку щодо порушень правил поведінки проживання чи неправомірного проживання на вказаних осіб не було. Жодних протоколів до адміністративної комісії не надходило.

Також в судовому засіданні встановлено, що оплата за комунальні послуги за спірною адресою проводиться ОСОБА_7 (батько позивача) та ОСОБА_9 (донька позивача). Дана обставина вбачається з численних платіжних інструкцій наданих стороною позивача суду, які досліджені в судовому засіданні. Разом з тим, як визнано сторонами по справі, відповідачі повертають позивачу (її батькові) грошову компенсацію за оплату комунальних послуг в розмірі близько 80% від загального розміру.

Судом також досліджено світлини надані стороною позивача суду з метою встановлення обставин домашнього побуту мешканців житла, однак останні не несуть жодного інформаційного наповнення.

Крім того, як зазначено та визнано сторонами по справі та їх представниками, на даний час існує спір про право на спадкову масу в яку входить житловий будинок по АДРЕСА_1 . Дана обставина підтверджується рішенням суду першої інстанції від 20.11.2024, рішенням суду апеляційної інстанції від 04.02.2025 та матеріалами спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 .

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Нормами статті 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до частин другої-третьої статті 64 Житлового кодексу України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з частиною першою статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20).

Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У частині другій цієї статті зазначено, що попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Таким чином, законом можуть встановлюватися певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення балансу інтересів у суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Неможливість для власника здійснювати фактичне користування житлом (як і будь-яким нерухомим майном) через його зайняття іншими особами не означає втрату власником володіння такою нерухомістю.

Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 353/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18).

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (рішення Європейського суду з прав людини «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року заява № 30856/03, § 41, 44).

Права членів сім`ї власника житла також підлягають захисту і позбавлення права на житло не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, але таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача.

Отже, сам факт переходу права власності на житло до іншої особи не є безумовною підставою для виселення членів сім`ї власника цього нерухомого майна, у тому числі і колишніх. Законність виселення, яке по факту є втручанням у право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 Конвенції, має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання.

Схожий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 61-298 цс 19).

У пункті 27 рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене згідно із законом. Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Як встановлено в судовому засіданні, то відповідач ОСОБА_2 проживає у спірному житлі з моменту її народження та зареєстрована відповідно до відомостей матеріалів справи з 01.08.2023. Проживала спільно з своєю родиною та відповідно була членом сім`ї власників (користувачів) даного нерухомого майна. Попередні власники житла, подружжя ОСОБА_12 (дід з бабою) жодним чином не оспорювали права відповідача ОСОБА_2 на користування належним їм житлом. Продовжуючи проживати в спірному майні з лютого 2022 року з власною сім`єю, позивач ОСОБА_2 отримала дозвіл колишнього власника, оскільки їй не було відомо про перехід права власності на житло. Таким чином, остання правомірно розраховувала на законність свого проживання та використання майном. При цьому позивачу було відомо про ці обставини, однак остання жодним чином не висловлювала претензій щодо цього факту.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, що також охоплює право на спільне проживання сім`ї.

Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду

Стаття 3 Сімейного кодексу України визначає сім`ю як осіб, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю навіть якщо не проживає спільно з поважних причин (навчання, робота тощо). Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли не проживає спільно з ними.

Стаття 405 Цивільного кодексу України закріплює право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом. Члени сім`ї власника, до яких належать подружжя та діти, мають право користуватися житлом нарівні з власником, якщо інше не встановлено законом або договором між ними.

Таким чином, фундаментальне право на спільне проживання сім`ї (подружжя та дітей) випливає із сутності сімейних відносин та закріплено в основних законодавчих актах України. Примусова ізоляція від сім`ї можлива лише у виняткових випадках та в порядку, встановленому законом.

Аналізуючи вказані норми права, необхідно прийти до висновку, що спільне проживання подружжя з своїми дітьми переслідує легітимну мету, направлену на реалізацію взаємних прав, свобод та інтересів сім`ї.

Крім того, суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази самоправного вселення відповідачів у спірне домоволодіння, перешкоджання позивачу користуватися жилими приміщеннями будинку, з огляду на те, що спірний будинок є багатокімнатним, існує між сторонами домовленість про використання відповідачами двох житлових кімнат та спільної площі. Докази вчинення останніми дій, які б робили неможливим для інших мешканців будинку проживання у ньому, відсутні.

Береться до уваги і та обставина, що укладаючи в 2021 році договір дарування, стороною якого була позивача, їй достеменно було відомо про наявність у відповідача ОСОБА_2 зареєстрованого там місця проживання, а також права на проживання як члена сім`ї колишнього власника житла.

В контексті оцінки співвідношення прав сторін у справі суд вважає, що виселення відповідачів, в тому числі малолітніх дітей, які сприймають спірний будинок як єдине житло, не мають іншого придатного для проживання житла, сплачують 80 % розміру плати за житлово-комунальні послуги та загалом характеризуються позитивно за місцем свого проживання, становите надмірний тягар для них та за обставин цієї справи є непропорційним.

Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для усунення позивачу перешкод у користуванні її власністю шляхом виселення відповідачів.

Відповідно до змісту вимог ст. 141 ч.1, 2 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки в задоволенні позовних вимог позивача відмовлено, то всі судові витрати понесені її стороною необхідно покласти на неї.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 246, 259, 263 - 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мороз Євгенія Василівна до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження належним майном шляхом виселення із житлового будинку відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Заставнівським РВ УМВС України в Чернівецькій області від 29.12.2001, РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Представник позивача адвокат Мороз Євгенія Василівна, адреса місця роботи: вул. І. Франка, 26, с. Валява, Чернівецького району Чернівецької області, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЧЦ №000586 від 27.05.2022, договір про надання правничої допомоги б/н від 24.07.2024;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_4 від 11.05.2021, орган, що видав 7316;

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 ;

Відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_7 від 25.08.2021;

Відповідач ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Представник відповідачів адвокат Корнієнко Вячеслав Миколайович, робоче місце: вул. Уланівська, 81, с. Семиполки, Броварського району Київської області, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії АІ № 007237, ордер скрії АІ №1781213 від 13.06.2025.

Третя особа, без самостійних вимог Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецькій області, місце знаходження: вул. Центральна, 36, с. Юрківці Чернівецької області, ;

Дата складання повного судового рішення 07.11.2025.

Суддя Ярослав СТРІЛЕЦЬ