Справа № 522/2623/25-Е
Провадження № 2/522/3942/25
Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Ярема Х.С. в письмовому провадженні розглянув в порядку загального позовного провадження справу
до 1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3 , 3) ОСОБА_4
третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Департамент міського господарства Одеської міської ради
про визнання протиправними та скасування розпорядження, свідоцтва про право власності.
12.02.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Позивач просить суд:
- визнати незаконним та скасувати розпорядження Управління житлово - комунального господарства Одеської міської ради від 17.10.2005 № 193388 про приватизацію 383/1000 частини квартири АДРЕСА_1 ;
- визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на житло від 17.10.2005, видане Управлінням житлово - комунального господарства Одеської міської ради, згідно з розпорядженням від 17.10.2005, яким посвідчено, що 383/1000 частини квартири належить на праві приватної власності ОСОБА_4
25.03.2025 відкрито загальне позовне провадження.
Відповідачі повідомлялись про розгляд справи належним чином шляхом направлення судової кореспонденції за відомою адресою місця проживання. Конверти повернулись до суду неврученим з причин "адресат відсутній".
Відповідач повідомлений на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України (відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи).
19.06.2025 закрито підготовче провадження.
Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (постанова Верховного Суду від 03.05.2022 у справі № 520/5386/15-ц).
Позивач звернення до суду пояснює тим, що ОСОБА_1 є власником 617/1000 частин квартири АДРЕСА_1 . Маючи на меті набути право власності на інші 383/1000 частини цієї квартири, він звернувся до Управління житлово-комунального господарства Одеської міської ради. Тоді чого йому стало відомо, що право власності на цю частку в комунальній квартирі набула ОСОБА_4 17.10.2005 на підставі розпорядження органу приватизації. Це розпорядження позивач вважає незаконним, оскільки в квартирі АДРЕСА_2 станом на 2004 рік проживав лише він (а колишній співвласник ОСОБА_5 , який був батьком ОСОБА_6 та відповідно є дідом для ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , помер ще в 1995 році). ОСОБА_4 (якій на той час виповнилося лише 3 роки), ні її мати ОСОБА_2 , сестра ОСОБА_3 не проживали в цій квартирі, отже, та не мали права на приватизацію, хоча й були зареєстровані в цій квартирі. Реєстрація відбулася з порушеннями закону.
Судом встановлено такі обставини справи.
ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 617/1000 часток квартири (приміщення квартири спільного заселення) в АДРЕСА_3 , які складають 40,83 кв.м. від площі всієї квартири 66,2 кв.м. (Свідоцтво про право власності на житло від 04.08.1997, видане Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому Одеської міської ради народних депутатів № 11-9602).
Згідно з Довідкою про склад сім`ї від 21.06.2004 ОСОБА_1 з сім`єю з чотирьох осіб (він, його дружина та два сина) одну кімнату площею 19,2 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 . Сусідом був ОСОБА_8 , який з сім`єю з двох чоловік займав кімнату площею 15 кв.м. ( ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Згідно з Довідкою (з місця проживання та про склад сім`ї та реєстрацію) від 05.03.2018 ОСОБА_1 з сім`єю займає одну кімнату площею 19,2 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 . Сусідом є ОСОБА_4 , яка займає квартиру з сім`єю з трьох чоловік (кімнату площею 15 кв.м).
05.09.2005 до органу приватизації із заявою звернулась ОСОБА_2 , як а просила передати в приватну власність квартиру, яку вона займає з членами сім`ї на умовах найму. До заяви додано довідку,. згідно з якою якої у квартирі за АДРЕСА_1 проживають і мають право на приватизацію, є ОСОБА_2 , яка зареєстрована у квартирі з 26.10.2001, та її доньки ОСОБА_3 , зареєстрована з 19.04.2000, ОСОБА_4 , зареєстрована з 03.09.2002.
10.10.2005 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до органу приватизації з заявою, в якій просили не включати їх до приватизації квартири АДРЕСА_1 , оскільки вони вже використали своє право на приватизацію.
10.10.2005 ОСОБА_2 звернулась до органу приватизації з заявою, в якій просила приватизувати квартиру АДРЕСА_1 на її неповнолітню доньку, ОСОБА_4
17.10.2005 розпорядженням органу приватизації № 193388 передано квартиру АДРЕСА_1 в приватну власність ОСОБА_4 , яка проживає в одній кімнаті квартири спільного заселення загальною площею 26,48 кв.м.
Право власності ОСОБА_4 на 383/1000 частки квартири АДРЕСА_1 зареєстровано 15.12.2005.
Висновки суду.
Предметом спору є визнання незаконним розпорядження про приватизацію квартири та свідоцтва про право власності на квартиру з підстав відсутності підстав для приватизації квартири.
Квартира АДРЕСА_2 є комунальною. З позовом звертається власник 617/1000 частин квартири, який вважає тільки себе, а не відповідача, таким, що міг би набути у власність іншу частину цієї квартири.
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
При цьому позивач, як особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Верховний Суд в своїй постанові від 29.08.2023 у справі № 910/5958/20 зазначив, що у розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину суд повинен вирішувати питання про спростування презумпції правомірності правочину та має встановити не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення.
Тобто, особа, яка звертається до суду з позовом, повинна довести конкретні факти порушення її прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним правочином і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним, права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.
При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові.
Позивач посилається на те, що приватизація ОСОБА_4 383/1000 часток квартири спільного заселення, порушує його права та законні інтереси, як іншого співвласника цієї квартири, якому належна 617/1000 часток цієї квартири.
На думку позивача, приватизація частини квартири відповідачем вчинена з порушеннями норм закону та на підставі неналежної (підробної) документації.
Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України (ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).
До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму (ч.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).
Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина та оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення (ч.3,5 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).
Якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону (21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю), зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно (ч.1 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).
Тобто, право на безоплатну приватизацію мають громадяни України, які постійно проживають у державному чи комунальному житлі на законних підставах, та зареєстровані у цьому житлі.
ОСОБА_4 , яка приватизувала 383/1000 часток приміщення квартири спільного заселення, зареєстрована на житловій площі (одній кімнаті квартири спільного заселення загальною площею 26,48 кв.м.).
Доказів того, що реєстрація ОСОБА_4 була визнана незаконною не надано.
При цьому, позивач ОСОБА_1 , хоча і зареєстрований у квартирі спільного заселення, але на іншій житловій площі - одній кімнаті квартири спільного заселення загальною площею 19,20 кв.м.
В зв`язку з цим, ОСОБА_1 , як наймач та власник іншої житлової площі, ніж та, яка приватизована ОСОБА_4 , не довів суду, яким чином, ця приватизація, окрім його бажання теж набути у власність частку відповідача, порушує його права та інтереси, як жителя іншої житлової площі в квартирі АДРЕСА_2 .
Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача, відсутність доказів незаконності приватизації житла відповідачем, є підставою для відмови у позові.
Керуючись ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України,
В задоволенні позову ОСОБА_9 відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення складено 31.10.2025.

Суддя Ярема Х.С.