ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 607/28016/19

провадження № 61-10787св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

суб?єкт оскарження - головний державний виконавець Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління юстиції Токаренко Віктор Сергійович,

заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 червня 2024 року у складі колегії суддів: Костіва О. З., Храпак Н. М., Хоми М. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст заявлених вимог

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на рішення головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - державний виконавець) Токаренка В. С. та зобов`язання здійснити дії.

Скаргу мотивовано тим, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 липня 2020 року у справі № 607/28016/19, яке було допущено до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, вирішено стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки

ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного, віку, починаючи з 03 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

З метою виконання цього судового рішення відділ державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - ВДВС) 29 жовтня 2020 року відкрив виконавче провадження № НОМЕР_1, в межах якого із заявника стягнено та перераховано на рахунок кошти у сумі 57 493,72 грн в суму сплати аліментних платежів.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

13 грудня 2021 року у справі № 607/28016/19 заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 липня 2020 року було скасовано і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

13 жовтня 2022 року у справі № 607/28016/19, яке постановою Тернопільського апеляційного суду від 24 січня 2023 року залишено без змін, вирішено стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

З огляду на вказане заявник зауважував, що оскільки рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 липня 2020 року у справі

№ 607/28016/19 було скасовано, у нього не виник обов`язок щодо сплати аліментів починаючи з 03 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто не було правової підстави для стягнення аліментів у вигляді судового рішення, яке набрало законної сили. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2022 року набрало законної сили лише 24 січня 2023 року і відповідно з цього моменту у нього виник обов`язок щодо сплати аліментів починаючи з 01 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Зазначав, що на виконання виконавчого листа № 607/28016/19, виданого

18 жовтня 2022 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, у період з 01 лютого 2023 року до 01 січня 2024 року він сплатив 73 840,23 грн, при цьому заборгованість по аліментах станом на 01 січня

2024 року становить 57 594,72 грн, яка виникла у період з 01 січня 2022 року до 01 січня 2023 року.

26 лютого 2024 року заявник подав заяву про перерахунок заборгованості по аліментах до ВДВС, в якій він просив здійснити у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 перерахунок заборгованості по аліментах за період

з 01 січня 2022 року до 01 січня 2023 року із зарахуванням вже перерахованих ним коштів у період 01 грудня 2020 року до 15 жовтня 2021 року у розмірі 57 493,72 грн, сплачених на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 . Однак державний виконавець Токаренко В. С. в задоволені його заяви відмовив.

Вказане рішення державного виконавця ОСОБА_1 вважав неправомірним, оскільки, на його переконання, задля недопущення подвійного стягнення із нього аліментів та дотримання справедливого балансу між інтересами боржника та стягувача, необхідно було здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 01 січня 2022 року до 01 січня 2023 року із врахуванням та зарахуванням вже перерахованих ним коштів

у період з 01 грудня 2020 року до 15 жовтня 2021 року у розмірі 57 493,72 грн. Проте державний виконавець протиправно відмовив у задоволенні його заяви, не дослідивши та не врахувавши усі відомості та докази, які були ним вказані

в заяві про перерахунок заборгованості зі сплати аліментів.

Крім того, на думку заявника, завершення виконавчого провадження

№ НОМЕР_1 не може бути підставою для відмови в задоволені його заяви, оскільки це жодним чином не перешкоджає органам Державної виконавчої служби України здійснити зарахування стягненої за відсутності правової підстави з нього суми аліментів в межах аналогічного виконавчого провадження № НОМЕР_2, у якому стягувач і боржник є одними й тими самими особами, та виконується судове рішення про стягнення аліментів в тій самій частці від доходу та на утримання тієї ж дитини.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати неправомірним рішення державного виконавця Токаренка В. С. про відмову в задоволенні його заяви від 26 лютого 2024 року № 38158 про перерахунок заборгованості зі сплати аліментів; зобов`язати державного виконавця Токаренка В. С. здійснити

у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 перерахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 01 січня 2022 року до 01 січня 2023 року із зарахуванням в рахунок погашення заборгованості по аліментних зобов`язаннях вже перерахованих ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження

№ НОМЕР_1 коштів у період з 01 грудня 2020 року до 15 жовтня 2021 року

у розмірі 57 493,72 грн на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 .

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

22 квітня 2024 року скаргу задоволено частково.

Зобов`язано уповноважену особу Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зарахувати сплачені кошти ОСОБА_1 у виконавчому провадженні

№ НОМЕР_1 в сумі 57 493,72 грн в рахунок погашення заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.

У задоволенні іншої частини скарги відмовлено.

Задовольняючи скаргу частково та зобов`язуючи ВДВС зарахувати сплачені ОСОБА_1 кошти у виконавчому проваджені № НОМЕР_1 в сумі

57 493,72 грн в рахунок погашення заборгованості по аліментах

у виконавчому проваджені № НОМЕР_2, суд першої інстанції виходив з того, що в інший спосіб, окрім як здійснення перерахунку заборгованості по сплаті аліментів у виконавчому проваджені № НОМЕР_2, заявник позбавлений можливості захисти свої права як сторони виконавчого провадження, оскільки за змістом статті 445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів поворот виконання рішення суду не допускається, а відповідно до пункту 1 частини першої статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

22 квітня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову

в задоволенні скарги.

Постанову мотивовано тим, що, задовольняючи скаргу та зобов`язуючи уповноважену особу Тернопільського міського відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зарахувати сплачені ОСОБА_1 кошти у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 в сумі 57 493,72 грн в рахунок погашення заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, суд першої інстанції фактично допустив поворот виконання рішення, що не допускається (частина друга статті 445 ЦПК України). Підстав вважати, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 липня 2020 року у справі № 607/28016/19 було ухвалено на підставі підроблених документів або ґрунтувалося на завідомо неправдивих відомостях позивача, суд не встановив.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

26 липня 2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 червня 2024 року та залишити в силі ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

22 квітня 2024 року.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції у цій справі не допустив повороту виконання рішення, оскільки ОСОБА_1 не звертався із відповідною заявою про поворот виконання рішення; ОСОБА_1 обрав інший, відмінний від повороту виконання рішення, спосіб захисту його порушених прав, а саме подав скаргу у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України; зобов`язання уповноваженої особи Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зарахувати сплачені кошти ОСОБА_1

у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 в сумі 57 493,72 грн в рахунок погашення заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні

№ НОМЕР_2 жодним чином не повертає його, як боржника, у попереднє майнове становище. Обраний заявником спосіб захисту не суперечить закону,

є ефективним та не порушує права ні стягувача, ні доньки заявника.

Доводи інших учасників справи

27 вересня 2024 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 червня

2024 року - без змін.

Відзив мотивовано тим, що положення частини другої статті 445 ЦПК України встановлюють обмеження повороту виконання рішення виключно щодо судових рішень, постановлених, зокрема в справах про стягнення аліментів. Апеляційний суд зробив правильний висновок про те, що суд першої інстанції фактично допустив поворот виконання рішення. Звертає увагу на те, що Закон України «Про виконавче провадження» не регулює питання зарахування стягнених коштів за одним виконавчим провадження на виконання іншого виконавчого провадження.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 15 серпня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

24 вересня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди з постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 червня 2024 року в частині вирішення заявленим вимог ОСОБА_1 про зобов`язання державного виконавця Токаренка В. С. здійснити у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 перерахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 01 січня 2022 року до 01 січня 2023 року із зарахуванням в рахунок погашення заборгованості по аліментних зобов`язаннях вже перерахованих ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 коштів у період з 01 грудня 2020 року до 15 жовтня 2021 року у розмірі 57 493,72 грн на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 .

Аргументів щодо незгоди з постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 червня 2024 року в іншій частині касаційна скарга не містить, а тому відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України оскаржуване судове рішення в цій частині суд касаційної інстанції не переглядає.

Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені

у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 липня 2020 року у справі № 607/28016/19 розірвано шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки

ОСОБА_4 в розмірі 1/4 від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 03 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення

в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

31 липня 2020 року на підставі вказаного рішення суду Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області видав виконавчий лист

№ 607/28016/19.

29 жовтня 2020 постановою державного виконавця Савчук А. О. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 607/28016/19.

Постановою державного виконавця Савчук А. О. від 09 листопада 2020 року

у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 .

Станом на 01 листопада 2021 року за ОСОБА_1 обраховується переплата в сумі 1 015,95 грн.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

13 грудня 2021 року у справі № 607/28016/19 заяву представника

ОСОБА_1 - адвоката Багранюка В. С. про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 липня 2020 року скасовано і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

15 лютого 2023 року постановою державного виконавця Савчук А. О. виконавче провадження № НОМЕР_1 закінчено, у зв`язку із скасуванням рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 липня

2020 року.

Відповідно до довідки ВДВС від 01 лютого 2024 року № 22494, виданої ОСОБА_1 у виконавчому проваджені № НОМЕР_1, за період

з 01 грудня 2020 року до 15 жовтня 2021 року перераховано на рахунок стягувача кошти у сумі 57 493,72 грн в суму сплати аліментних платежів.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

13 жовтня 2022 року у справі № 607/28016/19, яке постановою Тернопільського апеляційного суду від 24 січня 2023 року залишено без змін, розірвано шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 . Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки

ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини

у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

18 жовтня 2022 року на підставі вказаного рішення суду Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області видав виконавчий лист

№ 607/28016/19.

24 листопада 2022 постановою державного виконавця Токаренка В. С. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 607/28016/19.

07 березня 2023 року постановою державного виконавця Токаренка В. С.

у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 .

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 19615, виконаного державним виконавцем Токаренком В. С. 30 січня 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 відомо, що станом на 30 січня 2024 року за ОСОБА_1 обраховується заборгованість зі сплати аліментів

у сумі 57 594,72 грн.

26 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця Токаренка В. С. із заявою про перерахунок заборгованості зі сплати аліментів,

у якій задля недопущення подвійного стягнення з нього аліментів

ОСОБА_1 просив здійснити у межах виконавчого провадження

№ НОМЕР_2 перерахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 01 січня 2022 року до 01 січня 2023 року із зарахуванням вже перерахованих коштів

у період з 01 грудня 2020 року до 15 жовтня 2021 року у розмірі 57 493,72 грн, сплачених на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 .

Згідно з відповіддю державного виконавця Токаренко В. С. від 26 лютого

2024 року № 38158, державний виконавець повідомив, що у нього немає підстав для зарахування аліментів, які були стягнені у виконавчому провадженні

№ НОМЕР_1 згідно з виконавчим листом № 607/28016/19 від 10 липня

2020 року, оскільки термін виконання рішення починався з 03 грудня 2019 року до повноліття дитини, однак 15 лютого 2022 року це виконавче провадження було завершено.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Стаття 129 Конституції України визначає, що обов`язковість судового рішення належить до основних засад судочинства.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону,

а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно

і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно

і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Установлено, що виконавче провадження № НОМЕР_1 було відкрито на підставі виконавчого листа № 607/28016/19, виданого на підставі заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 липня

2020 року у справі № 607/28016/19.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

13 грудня 2021 року у справі № 607/28016/19 заяву представника

ОСОБА_1 - адвоката Багранюка В. С. про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 липня 2020 року скасовано.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню

15 лютого 2023 року постановою державного виконавця Савчук А. О. виконавче провадження № НОМЕР_1 закінчено, у зв`язку із скасуванням заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 липня

2020 року.

Встановивши, що виконавчі дії у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 державний виконавець здійснював в межах закону, порушень законодавства

в діях державного виконавця не встановлено, апеляційний суд зробив правильний висновок про відмову в задоволенні скарги.

Крім того, результат аналізу змісту Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що він не регулює питання зарахування стягнених коштів за одним виконавчим провадження на виконання іншого виконавчого провадження.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків, які обґрунтовано викладені в рішенні апеляційного суду, правильне дотримання судом норм матеріального і процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення апеляційного суду та зводяться до необхідності переоцінки доказів, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, апостанови Тернопільського апеляційного суду від 18 червня 2024 року в частині відмови в задоволенні скарги ОСОБА_1 про зобов`язання державного виконавця Токаренка В. С. здійснити у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 перерахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 01 січня 2022 року до 01 січня 2023 року із зарахуванням

в рахунок погашення заборгованості по аліментних зобов`язаннях вже перерахованих ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження

№ НОМЕР_1 коштів у період з 01 грудня 2020 року до 15 жовтня 2021 року

у розмірі 57 493,72 грн на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 - без змін, оскільки підстав для її скасування в цій частині немає.

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 червня 2024 року в частині відмови в задоволенні скарги ОСОБА_1 про зобов`язання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління юстиції Токаренка Віктора Сергійовичаздійснити у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 перерахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 01 січня 2022 року до 01 січня 2023 року із зарахуванням в рахунок погашення заборгованості по аліментних зобов`язаннях вже перерахованих ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 коштів у період

з 01 грудня 2020 року до 15 жовтня 2021 року у розмірі 57 493,72 грн на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська