справа № 492/1253/25
Провадження № 2/492/1009/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області в складі:

Головуючого - судді Череватої В.І.

за участю секретаря - Гамурар І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Арцизі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

Представник позивача - адвокат Михайлова К.А.,

Представник відповідача - адвокат Бабенко В.В.,

Відповідачка ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

04.09.2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, стягуваних з нього на користь відповідачки на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 26 вересня 2012 року у справі № 1502/1967/2012 на користь відповідачки ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягувати з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/8 частки від його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він та відповідачка є батьками неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 26 вересня 2012 року, з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 30 % частки від його заробітку (доходу), але не менше мінімального розміру аліментів на одну дитину, передбаченого ч. 2 ст. 182 СК України, тобто не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до зазначеного рішення, Арцизьким районним судом Одеської області видано виконавчий лист, на підставі якого з його заробітної плати утримуються аліменти. Також, відповідно до судового наказу Арцизького районного суду Одеської області від 21.08.2025 року, стягнуто з нього на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у розмірі половини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу, тобто з 12 серпня 2025 року, і до досягнення старшою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 включно, а потім, починаючи з 02 жовтня 2026 року в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 включно, а потім починаючи з 16 січня 2030 року стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення повноліття дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 . Крім того, зазначає, що з часу ухвалення судом рішення про стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини, погіршився стан його здоров`я та матеріальне становище. Позивач вказує на те, що на момент винесення вищевказаного судового наказу він був і є працевлаштованим, отримує постійний дохід, однак оскільки загальний розмір стягнутих з позивача аліментів на неповнолітніх дітей за двома судовими рішеннями склав загальний розмір 80 відсотків його заробітку (доходу), у зв`язку з чим виникла необхідність у зменшенні розміру стягуваних за вищевказаним судовим рішенням аліментів, які слід стягувати щомісячно на користь відповідачки на утримання вищевказаної дитини до досягнення донькою повноліття, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В.І.

Ухвалою судді Арцизького районного суду Одеської області Череватої В.І. від 10 вересня 2025 року, прийнято до провадження та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2025 року, залучено до участі у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 22 жовтня 2025 року, закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Представник позивача - адвокат Михайлова К.А., в судовому засіданні просила суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача - адвокат Бабенко В.В., в судовому засіданні просив суд у задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позов та в додаткових поясненнях у справі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні просила суд у задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, згідно якої просила суд позов задовольнити, з підстав, зазначених у її поясненнях щодо позову та відзиву.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з обов`язком батьків утримувати неповнолітніх дітей, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_11 , позивач у справі, ОСОБА_1 , є її батьком, а ОСОБА_2 , відповідачка у справі, є її матір`ю.

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 26 вересня 2012 року, у справі № 1502/1967/2012, стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_11 , у розмірі 30 % частки від його заробітку (доходу), але не менше мінімального розміру аліментів на одну дитину, передбаченого ч. 2 ст. 182 СК України, тобто не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання позову, тобто з 01 серпня 2012 року, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до зазначеного рішення, Арцизьким районним судом Одеської області видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження, на підставі чого з заробітної плати позивача утримуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 .

Як вбачається з копії розрахунку заборгованості по аліментах від 01.08.2025 року, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 складає 20 486,65 грн.

Як вбачається з копії розрахунку заборгованості по аліментах від 01.10.2025 року, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 складає 2 952,83 грн.

Як видно з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , 09 липня 2019 року, позивач ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_8 .

На підставі рішення Арцизького районного суду Одеської області від 13 травня 2020 року у справі № 492/305/20, усиновлено позивачем ОСОБА_1 неповнолітніх дітей його другої дружини ОСОБА_9 - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_14 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_15 та внесено відповідні зміни до актових записів про народження вказаних дітей, зазначивши батьком дітей - ОСОБА_1 .

Батьком трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зазначено позивача у справі ОСОБА_1 , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження дітей.

Сім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_1 має статус багатодітної, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 27 вересня 2021 року.

Позивач по наявній справі - ОСОБА_1 , третя особа у справі - ОСОБА_3 та троє неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстровані разом за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки № 646 від 17 лютого 2025 року. але зі слів представника позивача проживають окремо.

Відповідно до судового наказу Арцизького районного суду Одеської області від 21 серпня 2025 року, у справі № 492/1123/25, стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у розмірі половини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу, тобто з 12 серпня 2025 року, і до досягнення старшою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 включно, а потім, починаючи з 02 жовтня 2026 року в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 включно, а потім починаючи з 16 січня 2030 року стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення повноліття дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 .

На підставі вищевказаного судового наказу, 07.10.2025 року у Відділі Арцизького відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження та стягуються аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у розмірі половини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу, тобто з 12 серпня 2025 року, і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Відповідно до копії довідки № 16/46 від 21 серпня 2025 року, виданої Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО», ОСОБА_1 , позивач у справі, з 25 лютого 2025 року по теперішній час дійсно працює в Приватному акціонерному товаристві «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» і обіймає посаду електрослюсаря з ремонту устаткування розподільних пристроїв 6 розряду. Загальна сума доходу за період з 25.02.2025 року по 31.07.2025 року склала 119 465,03 гривень.

Як вбачається з копії медичної документації, позивач у справі ОСОБА_1 , перебував на стаціонарному лікуванні в Арцизькій ЦРЛ зі скаргами на загальну слабкість, недомагання, нудоту, біль в животі.

Стан здоров`я відповідачки у справі - ОСОБА_2 погіршився, в неї виявлено онкологічне захворювання (рак лівої молочної залози), у зв`язку з чим, їй доводиться проходити регулярне лікування, купувати ліки, що підтверджується копіями виписок із її медичної карти стаціонарного хворого та копіями чеків на придбання ліків.

Згідно рішення Арцизького районного суду Одеської області від 19.01.2017 року у справі № 492/427/16-ц, стягнуто з ОСОБА_12 (РНОКПП: НОМЕР_6 ), на користь ОСОБА_8 щомісячно аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_16 та ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_17 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 450 (чотириста п`ятдесят) гривень 00 копійок, щомісячно, на кожну дитину, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з моменту подання позовної заяви, тобто з 05 квітня 2016 року і до повноліття дітей, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 та до 15 січня 2030 року відповідно та в провадженні Бершадського ВДВС у Гайсинському районі Вінницької області ЦМУ МЮ (м. Київ) наявне відкрите 10.03.2017 року виконавче провадження № АСВП: НОМЕР_8.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № НОМЕР_8, за період з 05.04.2016 року по 31.10.2025 року, боржник ОСОБА_12 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей не сплачує, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість зі сплати аліментів у загальному розмірі 272 908,00 гривень.

За змістом частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За правилами частин 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Згідно з вимогами частини 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В силу положень ст. 18 Конвенції про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною 2 статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин 1, 2 статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина ( ст. 181 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).

Обставини, які суд повинен врахувати при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України. Ці обставини стосуються як дитини, так і платника аліментів: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом частини 2 зазначеної статті розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум", поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатня для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

В силу статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою встановлено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

Суд звертає увагу на те, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах ВС від 08.02.2023 року у справі № 517/129/20, від 13.03.2024 року у справі № 725/3821/23.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Під час розгляду позову про зменшення розміру аліментів суд не переглядає рішення, яким стягнуто аліменти, а лише з`ясовує наявність обставин, які дають підстави для зменшення розміру аліментів.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Зміна матеріального та сімейного стану платника аліментів є законно визначеною підставою для вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182 - 184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за домовленістю між батьками на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Верховним Судом України висловлено таку правову позицію в постанові від 05.02.2014 року в справі № 6-143цс13.

За приписами ч. ч. 2, 3 ст. 182 ЦПК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим при зменшеному за даним рішенням суду розміром аліментів, що присуджені до стягнення, мінімальний їх розмір складатиме не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Таким чином, з досліджених судом доказів вбачається, що з позивача щомісячно на утримання його чотирьох дітей стягується 80 відсотків його доходу (заробітку).

Відповідно до ст. ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Практику ЄСПЛ у сфері захисту прав дитини слід розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини. Виділяють принципи правового статусу дитини, які випливають з міжнародно-правових документів, перш за все, з Конвенції про права дитини 1989 р., та якими є: рівноправність дітей (ст. 2); неприпустимість будь-яких форм дискримінації (ст. 2); пріоритет інтересів дитини при вирішенні будь-якого питання, що стосується дітей, так званий принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини (ст. 3); принцип забезпечення захисту і турботи про благополуччя дитини (ст. 5); невід`ємність і пріоритет права на життя (на держави покладається обов`язок забезпечити їх виживання і розвиток, ст. 6); право дитини висловлювати свою думку, викладати інформацію про свої проблеми (діти мають право бути почутими, ст. 12-15); принцип збереження індивідуальності дитини (ст. 8); неприпустимість катувань та інших жорстоких, нелюдських і принижуючих гідність видів поводження і покарання (ст. 37 а); принцип відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини (ст. 18).

ЄКПЛ проголосила принцип верховенства права і зобов`язання договірних сторін дотримуватися прав людини. Комплекс прав, закріплених ЄКПЛ, можна розділити на дві підсистеми: 1) права, що належать кожній людині від народження (життя, свобода, особиста недоторканність); 2) права, набуті з настанням певного віку (справедливий судовий розгляд у кримінальній справі, вступ до шлюбу). Окремою підсистемою можна розглянути перелік заборон, виконання яких гарантує реалізацію прав, закріплених в ЄКПЛ (заборона дискримінації, катувань, жорстокого поводження, рабської праці). У тексті ЄКПЛ практично відсутні норми, присвячені захисту прав дітей (за винятком, наприклад, положень про особливий статус неповнолітніх у статтях 5-6), однак обсяг більшості наданих нею прав такий, що ними може користуватися будь-яка людина, незалежно від вікових або інших характеристик. У зв`язку з цим ЄСПЛ, розглядаючи справи, де мало місце порушення прав дітей, посилається на норми ЄКПЛ як базовий документ.

На сьогодні наявні численні рішення ЄСПЛ щодо питань, які пов`язані із захистом прав дитини, ґрунтуються як на положеннях Європейської конвенції про захист прав людини, Загальної декларації прав людини, так і на положеннях Конвенції про права дитини. В ході огляду практики ЄСПЛ виявлено кілька типових ситуацій, де заявники не отримали адекватного правового захисту всередині своєї держави.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України (2947-14). При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину - не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV (606-14) «Про виконавче провадження» - він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Згідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Поро виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Статтею 48 Конституції України визначено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України, обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положеннями ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 26 вересня 2012 року, з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 30 % частки від його заробітку (доходу), але не менше мінімального розміру аліментів на одну дитину, передбаченого ч. 2 ст. 182 СК України, тобто не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до судового наказу Арцизького районного суду Одеської області від 21.08.2025 року, стягнуто з позивача ОСОБА_1 на користь третьої особи у справі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у розмірі половини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу, тобто з 12 серпня 2025 року, і до досягнення старшою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 включно, а потім, починаючи з 02 жовтня 2026 року в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 включно, а потім починаючи з 16 січня 2030 року стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення повноліття дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Позивач просить суд зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 26 вересня 2012 року до 1/8 частини його заробітку (доходу) на користь відповідачки аліментівна утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на суттєву зміну його матеріального та сімейного стану, а саме, народженням у нього в новому шлюбі з ОСОБА_3 сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , утриманням неповнолітніх дітей дружини, яких він усиновив відповідно до рішення Арцизького районного суду Одеської області від 13.05.2020 р. з відповідними змінами до актових записів про народження дітей.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, а значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану - є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22), від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22 (провадження№ 61-10748 св 23).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, враховуючи факт суттєвої зміни сімейного стану позивача у виді народження у нього в новому шлюбі з ОСОБА_3 сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , утриманням неповнолітніх дітей дружини, яких він усиновив відповідно до рішення Арцизького районного суду Одеської області від 13.05.2020 р. з відповідними змінами до актових записів про народження дітей, як і відповідно суттєво змінився матеріальний стан платника аліментів (позивача) у зв`язку з розширенням кола числа осіб його сім`ї, які перебувають на його одноособовому утриманні суд, з огляду на приписи ст. 192 СК України та вищевказану практику ВС, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Таким чином, з огляду на те, що з позивача щомісячно стягується 80 % його заробітку (доходу) на утримання неповнолітніх дітей, з метою недопущення порушень його конституційних прав та забезпечення реалізації обов`язків, суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених ст.192 СК України, для зменшення розміру аліментів, що стягуються з позивача за рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 26.09.2012 року, та враховує обставини передбачені ч. 1 ст. 182 СК України.

Зменшення розміру аліментів до 1/5 частини всіх доходів платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на думку суду є розумним, не суперечить нормам матеріального права, не звільняє позивача від обов`язку утримувати своїх дітей, тому суд вважає позовні вимоги позивача, слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 3-7, 10-13, 11, 18, 76-83, 95, 133, 141, 174, 213, 228, 229, 241-246, 258, 259, 263-268, 354 ЦПК України, ст. ст. 121, 180-183, 191, 192 СК України, Постановою Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. ст. 51, 52 Конституції України, Законом України «Про охорону дитинства», суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Арцизького районного суду Одеської області від 26 вересня 2012 року у справі № 1502/1967/2012 з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_2 , на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частини його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили рішення суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 05.11.2025 року.

Суддя В.І. Черевата