Справа № 347/1119/25
Провадження № 2/347/669/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Драч Д.С.,

з участі секретаря Атаманюк О.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача (в режимі відео конференції) ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Косів в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

03.06.2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що з 01 лютого 2019 року вона працювала перонним контролером на автобусній станції міста Косів.

Так, 04.04.2022 року під час робочого дня водій ОСОБА_3 зупинив керований ним пасажирський автобус у не визначеному для цього місці на майданчику автобусної станції «Косів», де на законне прохання ОСОБА_1 , яка на той час виконувала службові обов`язки перонного контролера - від`їхати звільнивши проїзд для інших автобусів, відреагував емоційно збуджено та вийшов з салону автобуса на майданчик автостанції і з гнівом обома руками штовхнув контролера ОСОБА_1 у верхню частину грудей.

Від нанесеного удару позивач впала головою на асфальт та втратила свідомість, прийшла до свідомості тільки в кареті швидкої допомоги. Після наданої медичної допомоги відповідач, який на той момент теж перебував в лікарні, доставив позивачку назад на роботу. Через деякий час, близько 14 години дня їй стало погано та вона знову втратила свідомість, внаслідок чого її доставили каретою швидкої знову до Косівської ЦРЛ, де згодом вона перебувала тривалий час на стаціонарному лікуванні.

Позивач зазначає, що вказане правопорушення ОСОБА_3 щодо ОСОБА_1 було зареєстроване та внесено до ЄРДР за номером кримінального провадження: 0000065 від 04.04.2022 року за ознаками передбаченими ст. 128 КК України. Згодом кримінальне провадження розглядав Косівський районний суд (справа №347/1224/22).

Висновком судово-медичної експертизи № 52 від 27.05.2022 року встановлено, що на підставі даних: судово-медичної експертизи громадянки ОСОБА_1 , 1961 року народження; даних імпровізованої медичної картки амбулаторного хворого без номера і вказання лікувальної установи; результатів рентгенологічного дослідження від 04.04.2022 року світлокопії карти виїзду швидкої медичної допомоги № 147 від 04.04.2022 року, світлокопії журналу приймального покою; медичної картки стаціонарного хворого № 1552 КНП «Косівська ЦРЛ», на це ж ім`я, у громадянки ОСОБА_1 виявлено тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, перелом потиличної кістки справа із субарахноїдальним крововиливом та забоєм головного мозку середньої ступені важкості, яка могла бути спричинена як внаслідок ударної дії твердого тупого предмета зі значною силою так і внаслідок одноразового падіння на площині та могла бути спричинена незадовго до моменту звернення за медичною допомогою та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечні для життя в момент спричинення.

ОСОБА_1 внаслідок отриманих травм, за рішенням Івано-Франківського обласного бюро медико-експертизи Івано-Франківська міжрайонна МСЕК від 20.12.2022 року, втрачено 70 відсотків професійної працездатності та призначено II групу інвалідності без переогляду.

Під час розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанції ОСОБА_1 не заявляла цивільного позову в кримінальному провадженні.

Позивач посилається на те, що згідно ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

У зв`язку з наслідками, які виникли після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 громадянином ОСОБА_3 позивач тривалий час була змушена витрачати кошти на лікування.

Зокрема, відповідно до медичних документів ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні:

1)Згідно Виписки №1552 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого проходила стаціонарне лікування в період з 04.04.2022-19.04.2022 рр. з діагнозом - ЗЧМТ забій головного мозку середньої ступені важкості, перелом потиличної кістки справа, субарахноїдальний крововилив, судомний синдром, неврологія І гілки трійчастого нерва справа, периферична ангіопатія сітківки ОН, правобічний кохлеарний неврит;

2)Згідно Виписки №2337 із медичної карти амбулаторного ( стаціонарного) хворого проходила стаціонарне лікування в період з 19.05.2022-31.05.22 рр. з діагнозом - стан після перенесеної ЗЧМТ, забою головного мозку середньої ступені важкості, субарахноїдального крововиливу, перелому потиличної кістки справа від 04.04.22 р. у вигляді стійкого синдрому цефаглії, вестибулярний порушень, порушення функцій слуху та зору, правобічний кохлеарний неврит, периферична ангіопатія сітківки ОН;

3)Згідно епікризу з історії хвороби №1146 ОСОБА_1 заходилась на стаціонарному лікуванні з 23.08.2022р. по 01.09.2022 року з діагнозом - стан після перенесеної ЗЧМТ, забій головного мозку середньої ступені важкості ( від 04.04.2022р.)

4) Згідно Виписки №5171 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого проходила стаціонарне лікування в період з 03.10.2022-13.10.2022 рр. з діагнозом наслідки перенесеної важкої ЧМТ, забій головного мозку середнього ступеня важкості (04.04.22р.) перелому потиличної кістки справа, САК з стійким синдромом цефалії, астено-вегетативного синдрому, помірного вестибульо- атактичного синдрому з порушенням функцій статики, ходи та когнітвно функцій ВНС, правобічний кохлеарний неврит, деструкція склоподібного тіла обох очей, фонова ретинопатія і ретинальні судинні зміни, ангіопатія правого ока, ангіонейропая лівого ока.

Позивач стверджує, що вказані госпіталізації супроводжувались значними матеріальними витратами, зокрема на закупівлю медичних препаратів, які нормалізували її стан здоров`я, вартість понесених витрат складає 27342,95 грн., на підтвердження чого надала чеки та квитанції про оплату вказаних медичних препаратів.

Також, додатковими витратами, які понесла позивач є кошти за придбання квитків на дорогу (проїзд) до суду, для забезпечення своєї присутності на судових засіданнях. Загальна вартість коштів, витрачених на проїзд становить приблизно 974 гривні, на підтвердження чого надала чеки та квитанції про витрати на проїзд.

Позивач зазначає, що протиправними діями відповідача у вигляді скоєння кримінального правопорушення, які підтверджені вироком суду, ОСОБА_1 заподіяно і моральну шкоду.

Внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, позивач зазнала моральних страждань, які полягають в негативних змінах в її житті, хворобі, переживаннях, тривозі, емоційній напрузі, отриманні психологічної та моральної травми. Після отриманих травм вона втратила 70 відсотків працездатності, а робота для неї була важливим елементом життя, оскільки приносила задоволення та відчуття суспільної необхідності.

При визначенні розміру моральної шкоди, просить враховувати тяжкість завданих тілесних ушкоджень здоров`ю позивача, тривалість лікування, глибину душевних та фізичних страждань з приводу завдання ударів, психічно нервовий стан позивача, звернення за медичною допомогою та лікування, матеріальний та сімейний стан відповідача, який працює офіційно та є фізичною особою підприємцем.

Позивач вважає розумним та справедливим відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000 000 грн., який буде еквівалентним її моральним стражданням, оскільки після вчиненого кримінального правопорушення відповідача позивач втратила працездатність та залишилась особою з інвалідністю довічно, що кардинально змінило її життя. Також позивач просить стягнути з відповідача 28 317 грн. матеріальної шкоди та 10 000 грн. на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 12.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі та призначено до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження.

01.07.2025 року відповідач ОСОБА_3 подав до суду відзив, в якому вказує, що позов визнає частково, оскільки вважає, що позивач щодо завданої їй моральної шкоди будь-яких доказів суду не надала.

Відповідач зазначає, щодо затрат на придбання лікарських засобів, які рекомендовані лікарем, згідно доказів, які надала потерпіла, вона витратила гроші в сумі 6538 грн. Лікарські засоби, які позивач придбавала в 2023 та 2024 роках лікуючим лікарем не виписувалися і з перенесеною травмою не пов`язані. Щодо витрат на поїздки, проїзні документи, які позивач надала суду, на переконання відповідача, не завжди співпадають з датою слухання справи. Так як він не підраховував суму таких витрат, а позивач не розмежувала їх з втратами на придбання лікарських засобів, то в цій частині відповідач не може вказати суму таких витрат.

З огляду на викладені обставини, відповідач вважає суму матеріальної шкоди 28317 грн. явно завищеною.

Що стосується компенсації за спричинення моральної шкоди, відповідач вказує, що позивач в мотивувальній частині позовної заяви не конкретизує, які саме обставини, що перераховані в ч.2 ст.23 ЦК України, вона вважає як підставу для відшкодування моральної шкоди. Наводячи витяги з судової практики позивач мотивує розмір спричиненої моральної шкоди загальними тезами з правових норм цивільного законодавства. А тому, відповідач з цього приводу не може дати свою аргументацію щодо величини грошового виразу моральної шкоди, які вимагає позивач, вважаючи їх завищеними.

В той же час, відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Одним з таких доказів може служити висновок спеціаліста або судово-психологічної експертизи.

Також, відповідач вважає, що розмір відповідного відшкодування незалежно від наявності висновку психолога суддя повинен встановити, враховуючи вимоги розумності і справедливості.

Відповідач не оспорює право позивача на відшкодування шкоди - матеріальної і моральної. В той же час відповідач вважає, що суд може визначитися щодо розміру шкоди тільки на підставі доказів, які надані позивачем, перевірені в судовому засіданні. Таких конкретних доказів позивач суду не надала. В той же час заявлена нею сума відшкодування такої шкоди явно завищена, не відповідає розумності і справедливості, а тому вона повинна бути суттєво зменшена як матеріальна так і моральна.

Відповідач стверджує, що з моменту скоєння вчиненого він добровільно пропонував матеріальну допомогу потерпілій, що вона на той час не мала будь-яких до нього претензій, так як розуміла чисту випадковість таких наслідків, а не дій відповідача, що скоєне трактується, як злочин з необережності, а самі конкретні дії є трагічною випадковістю, наслідки від дій відповідача, його сімейне і матеріальне становище, яке зазначено в характеризуючих даних про особу, яка відображена у вироку суду, рамки розумного і справедливого.

ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що між нею та ОСОБА_3 склалися тривалі неприязні відносини внаслідок того, що останній вчинив ДТП, а ОСОБА_1 викликала поліцію по цьому факту. 04.04.2022 року ОСОБА_3 її майже не збив на території автостанції, був роздратований, зупинив свій автобус не на своєму місці. Приїхав інший водій і показав їй жестом, аби ОСОБА_3 забрав свій автобус з його місця. Коли вона звернулась до ОСОБА_3 із таким проханням останній заглужив мотор свого автобуса, зробив пару кроків в сторону ОСОБА_1 та пихнув її, внаслідок чого остання впала на асфальтне покриття.. Що було далі вона не пам`ятає, згадує лише тривале лікування. Стверджує, щощ ліки були рецептові і ОСОБА_3 не міг їх придбавати. 15.05.2022 року відповідач прийшов до неї в лікарню і переконував її, що вона впала сама, що слід написати відповідну заяву і тоді він зможе відшкодувати їй шкоду. В подальшому вона домовилась із родичами ОСОБА_3 про те, що вони «розійдуться мирно». Але ОСОБА_3 почав тиснути на свідків задля уникнення відповідальності; коли ОСОБА_1 була в комі ОСОБА_3 вихвалявся, що «закрив їй рота». Наразі ОСОБА_1 не може працювати, продовжує нести витрати на ліки; потребує оперативного втручання очей, але таке протипоказане через наявний у неї високий тиск через травму голови. Позивач стверджує, що вона постраждала внаслідок виконання нею професійних обов`язків, ніколи відповідача безпідставно не зачіпала, а ОСОБА_3 завжди її ображав і ставився до неї зневажливо. Коли не вийшло знищити її морально ОСОБА_3 вирішив діяти фізично. Не мала ні з ким конфліктів, а лише із ОСОБА_3 щодо професійної діяльності.

Внаслідок вказаного інциденту вона втратила 70% працездатності, не може працювати, продовжує амбулаторне лікування, на яке понесла значні витрати часу та коштів. Відповідач намагався із нею мирно врегулювати цю ситуацію, але будь-якого відшкодування вона не отримала. Натомість, ОСОБА_3 усіляко намагався уникнути покарання. Будучи контролером на автостанції вона 12 годин в будь-яку погоду стояла на роботі і справно виконувала свої обов`язки, а наразі її стан здоров`я не дозволяє їй працювати, вона стала забудькуватою та невитривалою.

Стверджує, що вона отримує пенсію 5200 грн., потребує оперативного втручання на око, заслуговує поїхати на відпочинок, тому заявлена нею сума шкоди є співмірною і справедливою.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав повністю, посилаючись на викладені у ньому аргументи, мотивуючи тим, що позивач внаслідок протиправних дій відповідача втратила здоров`я та можливість працювати за фахом і стабільне джерело доходу, перебуває тривалий час на лікуванні, понесла витрати на медичні засоби та медикаменти; крім того позивач зазнала фізичного болю, емоційного приниження, негативних змін у її житті (хвороба, переживання, тривога, емоційна напруга, психологічна травма, адже робота була частиною життя позивача, де вона отримувала моральне і матеріальне задоволення). Вважає, що позовні вимоги підтверджені належними і допустимими доказами, а заявлена моральна шкода оцінена позивачем справедливо і співрозмірно її стражданням.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що він займався маршрутними перевезеннями. Позивач його переконувала у існуванні, так званої, «пасажирської мафії», коли слід для благополучного здійснення пасажирських перевезень платити. Він не погоджувався на неправомірні дії, внаслідок чого до нього було негативне ставлення з боку колег та ОСОБА_1 . Вважає що такі дії, в тому числі цей позов, спрямовано на те, аби його знищити (крім того ОСОБА_1 пише на нього наклепи, навіть від імені інших людей).

В день, коли стався цей інцидент, ОСОБА_1 активно сприяла своєю агресивною поведінкою ситуації, що виникла. Автобус, задля звільнення місця для якого ОСОБА_1 нібито звернулася до нього, вже знаходився на майданчику автовокзалу.

Внаслідок вчинення цього необережного кримінального правопорушення він відбув призначене вироком суду покарання у виді громадських робіт, яке було для нього принизливим, та в повній мірі відчув на собі тягар відповідальності.

Він приходив до позивача в лікарню для мирного врегулювання конфлікту, що вона ж сама підтвердила в судовому засіданні, але її адвокат переконав позивача у необхідності стягнення із ОСОБА_3 1000000 грн. моральної шкоди.

Натомість ОСОБА_3 стверджує, що заявлена сума відшкодування є для нього непомірно великою, так як він «ледве на плаву тримається», здійснюючи свою підприємницьку діяльність, має двох неповнолітніх дітей. Такий розмір відшкодування «зажене його у боргову яму» та він працюватиме лише на позивача.

При визначенні суми відшкодування просить суд врахувати, що це був нещасний випадок, а не умисне нанесення тілесних ушкоджень потерпілій.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що даний позов виплаиває із наслідків кримінального провадження, в межах якого ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні необережного злочину та поніс покарання. У цій справі слід врахувати наслідки вказаного злочину. Вважає, що надані позивачем документи щодо витрат на лікування не відповідають дійсності, оскільки серед них є такі, що не відповідають призначенням лікарів. Тому позов в частині відшкодування матеріальної шкоди сторона відповідача визнає на суму 6538 грн.

Потерпіла перенесла фізичний біль внаслідок дій відповідача, тому вона має право на відшкодування моральної шкоди, але ця шкода позивачем надто завищена. Завдана моральна шкода може доводитися за допомогою, зокрема, висновку психологічної експертизи. Позивачем не надано доказів щодо глибини емоційних страждань. Натомість, позивач сама ж стверджує, що не має за що жити, тому він вважає, що заявлене позивачем відшкодування моральної шкоди в 1000000 грн. спрямоване на її незаконне збагачення за рахунок відповідача. Тому, враховуючи обставини кримінального правопорушення, сторона відповідача визнає відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000 грн.

Також представник відповідача заперечує доведеність вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що

позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи, у зв`язку з трудовим каліцтвом, що підтверджується копіями пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 серія НОМЕР_2 від 31.01.2023 року та копії довідки Івано-Франківської міжрайонної МСЕК серія 12 ААА №101415 від 20.12.2022 року ОСОБА_1 є (а.с.11,12).

За змістом копії довідки ГУ ПФУ від 16.09.2024 року №240 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 16.09.2024 року перебуває на обліку та отримує пенсію по інвалідності 2 групи (травма пов`язана із трудкаліцтвом/профзахворюванням). Інвалідність встановлена довічно (а.с.13).

На підставі копії виписки №1552 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого Косівської ЦРЛ вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає в с. Рожнів Косівського району Івано-Франківської області, місце роботи Косівська автостанція контролер, в період з 04.04.2022 року по 19.04.2022 року направлено на стаціонар з діагнозом ЗЧМТ. Забій головного мозку середньої ступені важкості, перелом потиличної кістки справа, субарахноїдальний крововилив, судомний синдром, неврологія І гілки трійчастого нерва справа, периферична ангіопатія сітківки ОН, правобічний кохлеарний неврит (а.с.14-15).

Згідно копії виписки №2337 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 проходила стаціонарне лікування в період з 19.05.2022 року по 31.05.22 року з діагнозом - стан після перенесеної ЗЧМТ, забою головного мозку середньої ступені важкості, субарахноїдального крововиливу, перелому потиличної кістки справа від 04.04.22 р. у вигляді стійкого синдрому цефаглії, вестибулярний порушень, порушення функцій слуху та зору, правобічний кохлеарний неврит, периферична ангіопатія сітківки ОН (а.с.16-17).

З долученої копії епікризу з історії хвороби №1146 вбачається, що ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділі КНП «Кутська міська лікарня» з 23.08.2022 року по 01.09.2022 року з діагнозом - стан після перенесеної ЗЧМТ, забій головного мозку середньої ступені важкості ( від 04.04.2022 р.) (а.с.17-18).

Відповідно до копії виписки №5171 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 проходила стаціонарне лікування в період з 03.10.2022 року по 13.10.2022 року з діагнозом наслідки перенесеної важкої ЧМТ, забій головного мозку середнього ступеня важкості (04.04.22р.) перелому потиличної кістки справа, САК з стійким синдромом цефалії, астено-вегетативного синдрому, помірного вестибульо- атактичного синдрому з порушенням функцій статики, ходи та когнітвно функцій ВНС, правобічний кохлеарний неврит, деструкція склоподібного тіла обох очей, фонова ретинопатія і ретинальні судинні зміни, ангіопатія правого ока, ангіонейропая лівого ока (а.с.18).

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивачем здійснювалися витрати на лікування та на придбання квитків за проїзд, що доводиться долученими чеками (а.с.19-38).

Отже, дослідивши в судовому засіданні фактичні обставини справи та долучені письмові докази судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивачу, яка завдана їй внаслідок неправомірних дій відповідача. Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 08.02.2024 у справі №347/1124/22 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, та призначено покарання у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт. Вказаний вирок набрав законної сили 29.07.2024 року.

Таким чином, судом встановлено, що матеріальна і моральна шкода, завдана позивачу, спричинена саме діями відповідача ОСОБА_3 , адже саме його діями було спричинено тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_1 , що підтверджується вище вказаним вироком суду.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Предметом позову є заподіяння моральної та матеріальної шкоди, завданої відповідачем вчиненням кримінального правоопрушення.

Відповідно до ч. 1, ч. 7 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

За змістом пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

В деліктних зобов`язаннях передбачається презумпція вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

В межах розгляду кримінального провадження позивач не зверталася із відповідним цивільним позовом.

У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, що позовна вимога про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, обґрунтована, а відтак підлягає задоволенню частково.

Так, під час дослідження вказаних чеків, судом встановлено, що витрати на придбання медикаментів згідно призначень та рекомендацій лікарів підтверджуються письмовими доказами на суму 11078 грн.

Витрати позивача на проїзд, пов`язані із розглядом кримінального провадження, підтверджені чеками - стороною відповідача не спростовано, тому вони підлягають відшкодуванню у повному розмірі в сумі 974 грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

Внаслідок порушення цивільних прав особи згідно зі ст. 23 ЦК України вона має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті. Таким чином, відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Отже, визначення розміру моральної шкоди в грошовому еквіваленті належить до компетенції суду на підставі прямої вказівки ЦК України, а проведення експертизи для визначення розміру такої шкоди не є абсолютно необхідним. Суд в будь-якому випадку повинен самостійно визначити обґрунтований розмір моральної шкоди залежно від критеріїв, наведених в ЦК України, а також з урахуванням будь-яких інших обставин, які мають істотне значення, керуючись при цьому вимогами розумності і справедливості.

Пунктами 3, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з п. 5 вказаної вище постанови Пленуму ВСУ, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Тобто, при вирішенні спору про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди доведенню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (Постанова КЦС ВС від13.03.2024 № 712/10999/22).

Обґрунтовуючи вимоги в частині заподіяння моральної шкоди, позивач посилається на те що, у зв`язку зі скоєнням відносно неї злочину, вона зазнала моральних страждань, які полягають в негативних змінах в її житті, хворобі, переживаннях, тривозі, емоційній напрузі, отриманні психологічної та моральної травми, які зумовлені необхідністю вживати додаткових заходів для організації свого життя.

Судом оглянуто виписки №1552, №2337, №1146, №5171 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, в яких описано діагноз хворого ОСОБА_1 , а саме: ЗЧМТ забій головного мозку середньої ступені важкості, перелом потиличної кістки справа, субарахноїдальний крововилив, судомний синдром, неврологія І гілки трійчастого нерва справа, периферична ангіопатія сітківки ОН, правобічний кохлеарний неврит; стан після перенесеної ЗЧМТ, забій головного мозку середньої ступені важкості .

ОСОБА_1 лише посилається на те, що злочином їй було спричинено моральну шкоду. При цьому будь яких доказів, які б свідчили про перенесення нею моральних страждань у зв`язку з фізичним болем та стражданнями, яких вона зазнала, у зв`язку з ушкодженням здоров`я; душевних страждань, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї; душевних страждань, яких вона зазнала, у зв`язку із завданими їй тілесними ушкодженнями суду не надано.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (постанова ВП ВС від15.12.2020 № 752/17832/14-ц).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанції, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого розміру відшкодування (Постанова КЦС ВС від13.03.2024 № 712/10999/22).

Однією з обов`язкових умов настання відповідальності є встановлення причинно наслідкового зв`язкуміж діянням особи та заподіянням шкоди, який полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами (Постанова ОП ККС ВС від 16 вересня 2024 року № 444/870/22).

Суд враховує що в даному випадку моральна шкода позивачу заподіяна вчиненим відповідачем кримінальним правопорушенням з необережності.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (ч.2 ст.1193 ЦК України).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо) (постанова КЦС ВС від 30.06.2023 у справі № 338/890/20).

У справі Аміхалай проти Молдови (20.04.2004) зазначено, що сам факт визнання порушення є достатньою компенсацією моральної шкоди. Те саме зазначено у рішенні Білуха проти України (09.11.2006).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова ВП ВС від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц).

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивач має право на відшкодування їй моральної шкоди, завданої вчиненим відповідачем злочином, що полягає, зокрема, у необхідності систематичного лікування і відвідування лікарів, душевних стражданнях, стресі і відчутті дискомфорту. При цьому, суд бере до уваги понесені позивачем моральні та фізичні страждання від даного кримінального правопорушення, враховує ступінь тяжкості спричинених тілесних ушкоджень та їх наслідки. Зокрема, суд бере до уваги те, що позивач втратила працездатність, внаслідок перенесеного нервового стресу втратила спокій та звичний ритм життя. Вказані обставини свідчать про заподіяння ОСОБА_1 з вини ОСОБА_3 моральної шкоди, яка знайшла своє вираження також у фізичному болю внаслідок отриманих тілесних ушкоджень та потерпання і надалі від їх наслідків.

А тому, зважаючи на принципи розумності, справедливості, глибину фізичних та душевних страждань понесених позивачем після злочину, а також з врахуванням обставин щодо неможливості ні повернення, ні відновлення втраченого здоров`я, та з врахуванням реальної можливості відшкодувати завдану шкоду, суд вважає за доцільне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 70000 (сімдесят тисяч) гривень моральної шкоди з урахуванням положень ч.2 ст.1193 ЦК України,що буде співмірною і справедливою сатисфакцією.

Окрім того, у відповідності до вимог ст. 137 та ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати в сумі 10000 (десять тисяч) гривень за надання професійної правничої допомоги, які підтверджені належними доказами та співмірні наданій у цій справі правничій допомозі.

На підставі ст.ст. 22, 23, 1166-1167, 1177, 1202 ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , матеріальну шкоду в сумі 12052 (дванадцять тисяч п`ятдесят дві) гривні.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , моральну шкоду в сумі 70000 (сімдесят тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 (десять тисяч) гривень.

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 05.11.2025 року.

Суддя: Д.С. Драч